Справа № 805/3488/15-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2015 р. Справа №805/3488/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови:

11 год. 07 хв.

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В.,

при секретарі судового засідання Шташаліс О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранум»

до 1) Відділу державної виконавчої служби Кремінського районного управління юстиції, 2) Управління державної казначейської служби України у Кремінському районі Луганської області

про визнання протиправною бездіяльності та визнання протиправними дій

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів, Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс»

за участю представників

від позивача: Пілюги В.В. - за дов. від 25.08.2015р.

від першого відповідача: не з'явився

від другого відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранум» звернулось з позовом до Відділу державної виконавчої служби Кремінського районного управління юстиції (надалі - перший відповідач), Управління державної казначейської служби України у Кремінському районі Луганської області (надалі - другий відповідач), про визнання протиправною бездіяльності Відділу державної виконавчої служби Кремінського районного управління юстиції в частині не винесення постанови про завершення зведеного виконавчого провадження та не зняття арешту з грошових котів ТОВ «Гранум»; зобов'язання Відділ державної виконавчої служби Кремінського районного управління юстиції зняти арешт, накладений на грошові кошти ТОВ «Гранум» при здійснені зведеного виконавчого провадження, а також скасування інші виконавчих дій, пов'язаних з обмеженням прав позивача та його посадових осіб; зобов'язання відповідачів повернути грошові кошти в сумі 41469 грн. 30 коп., що були стягнуті за скасованим судовим рішенням.

Під час судового засідання 12 листопада 2015 року представником позивача була подана заява про уточнення позовних вимог, яка була прийнята судом до розгляду. Згідно з уточненими позовними вимогами позивач просить суд: визнати протиправною бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Кремінського районного управління юстиції в частині не винесення постанови про завершення зведеного виконавчого провадження та не зняття арешту з грошових коштів позивача до 20 серпня 2015 року, визнати протиправними дії відповідачів, спрямовані на перерахування грошових коштів в сумі 37617 грн. 60 коп. на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс».

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що перший відповідач здійснює відносно позивача як боржника виконавчі дії на виконання зведеного виконавчого провадження при примусовому виконанні двох наказів господарського суду Київської області від 12 серпня 2014 року № 911/2012/14, та господарського суду Одеської області від 23 травня 2014 року № 916/772/14. В ході примусового виконання рішень були винесені постанови про арешт коштів боржника та платіжним дорученням державного виконавця кошти з рахунків позивача були перераховані на рахунок першого відповідача. При цьому, Вищим господарським судом України було задоволено касаційну скаргу позивача по справі № 916/772/14 та скасовані рішення господарського суду Одеської області, в серпні 2015 року судове рішення, на підставі якого було видано виконавчий документ, скасовано. Станом на день звернення позивача з адміністративним позовом до суду, перший відповідачем зведене виконавче провадження не закінчено, виконавчі дії тривають, арешт на грошові кошти не знято. Правовою підставою заявлених позовних вимог позивач визначив норми статті 30, пункту 4 частини 1 статті 4, частини 3 статті 49, частини 2 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце судових засідань були належним чином повідомлені. Перший відповідач до суду надав письмове заперечення, яким вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. 14 серпня 2015 року до першого відповідача надійшов лист від позивача з копією постанови Вищого господарського суду України, якою були скасовані судові рішення господарського суду Одеської області та Одеського апеляційного господарського суду, справа направлена на новий розгляд до господарського суду Одеської області, на підставі якого судом був виданий наказ від 23 травня 2014 року № 916/772/14 про стягнення з позивача на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» боргу у сумі 33598 грн. 84 коп. Дана копія постанови була роздрукована з сайту та не містить підписів суддів, не має печатки суду, внаслідок чого, на думку першого відповідача, не могла бути прийнята державним виконавцем як підстава для завершення виконавчого провадження. У своєму запереченні перший відповідач просить розглянути справу без участі представника, а також надав письмові докази, а саме: копії постанов про відкриття виконавчого провадження від 11 березня 2015 року, постанов про закінчення виконавчого провадження від 28 серпня 28 січня 2015, постанов про звільнення майна з-під арешту від 28 серпня 2015 року, постанов про зняття арешту з коштів боржника від 25 серпня 2015 року, постанови Вищого господарського суду України від 30 липня 2015. Другий відповідач письмових заперечень та пояснень суду не надсилав.

Ухвалою від 12 листопада 2015 року суд залучив у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів, Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс», який був стягувачем у зведеному виконавчому провадженні, з огляду на те, що судове рішення у даній справі може вплинути на права та інтереси даного підприємства. Представник третьої сторони у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання належним чином повідомлений. 25 листопада 2015 року на адресу суду від третьої особи надійшло електронне повідомлення з проханням відкласти розгляд справи на інший час, у зв'язку із несвоєчасним отриманням ухвали суду. Суд під час судового засідання 26 листопада 2015 року відмовив у задоволенні даного клопотання у зв'язку з тим, що ухвала суду від 12 листопада 2015 року, копія позову та уточнення позовних вимог, були отримані третьою особою 20 листопада 2015 року, про що свідчить поштове повідомлення про вручення, отже суд вирішив, що у третьої особи був достатній час для надання пояснень по справі та була можливість з'явитися у судове засідання представнику 26 листопада 2015 року.

Заслухавши під час судового засідання пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, суд встановив наступне.

18 грудня 2014 року на підставі заяви третьої особи у справі про відкриття виконавчого провадження на виконання наказу господарського суду Київської області № 911/2012/14 від 12 серпня 2014 року, державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (ВП № 45886207) про стягнення з позивача як боржника на користь третьої особи як стягувача боргу у сумі 1163 грн. 50 коп., на виконання наказу господарського суду Київської області № 911/2012/14 від 12 серпня 2014 року державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (ВП № 45886009) про стягнення з позивача як боржника на користь третьої особи у справі як стягувача боргу у сумі 2855 грн. 26 коп., та на виконання наказу господарського суду Одеської області № 916/772/14 від 23 травня 2014 року державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (ВП № 45885898) про стягнення з позивача як боржника на користь третьої особи у справі як стягувача боргу у сумі 33598 грн. 84 коп. із зазначенням строку для самостійного виконання наказів.

Відповідно до статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV, після закінчення строку для самостійного виконання наказів, державним виконавцем 29 грудня 2014 року були винесені постанови про стягнення з боржника виконавчого збору: по ВП 45886009 на суму 285 грн. 53 коп., по ВП № 45885898 на суму 3359 грн. 88 коп., по ВП № 45886207 на суму 116 грн. 35 коп.

Відповідно до пункту 1 статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. Норма підпункту 3.8.1 пункту 3.8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 489/20802, встановлює, що виконання зведеного виконавчого провадження розпочинається постановою про об'єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження. Про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження виноситься постанова, копія якої зберігається у зведеному виконавчому провадженні. Виконавчі провадження щодо одного боржника об'єднуються у зведене виконавче провадження або приєднуються до зведеного виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку, наданого боржнику для самостійного виконання.

Так, 29 грудня 2014 року перший відповідачем були винесені постанови про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження № 4683810. В ході примусового виконання виконавчих документів, державним виконавцем було допущено технічну помилку в постановах про відкриття виконавчого провадження (ВП № 45886207 та ВП № 45886009), а саме у рядку «документ видав» замість «Господарський суд Київської області» було вказано «Господарський суд Донецької області» та у постанові про відкриття виконавчого провадження ВП № 45885898 замість «Господарський суд Одеської області» було вказано «Господарський суд Донецької області». 11 березня 2015 року дані помилки були виправлені, що підтверджується постановами про виправлення описки.

При виконанні зведеного виконавчого провадження про стягнення з позивача на користь третьої особи у справі боргу, державним виконавцем були понесені витрати на проведення виконавчих дій, що підтверджується актами державного виконавця про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 13 липня 2015 року. На підставі актів державним виконавцем були винесені постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій на суму по 29 грн. 98 коп. на кожне виконавче провадження.

Державним виконавцем було встановлено, що позивачем відкриті рахунки в установах банку, а саме у ПАТ «Креді Агріколь Банк», Центральній філії ПАТ «Кредобанк», АТ «Райфайзен Банк Аваль» та ПАТ КБ «Приватбанк», у зв'язку із чим державним виконавцем були прийняті постанови про арешт коштів боржника (позивача у справі) від 9 лютого 2015 року та 13 липня 2015 року.

5 серпня 2015 року, на виконання зведеного виконавчого провадження, першим відповідачем до другого відповідача була направлена платіжна вимога № 16 щодо списання грошових коштів за зведеним виконавчим провадженням з позивача у сумі 41469 грн. 30 коп. з рахунку ПАТ КБ «Приватбанк». Дана операція була проведена банком 12 серпня 2015 року, про що свідчить відмітка на платіжній вимозі. Також судом встановлено, що 14 серпня 2015 року на рахунок з обліку депозитних сум першого відповідача надійшли грошові кошти у сумі 41469 грн. 30 коп., що підтверджується розпорядженням державного виконавця від 18 серпня 2015 року № 45885898/4.

Відповідно до пункту 13.13 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802, не пізніше ніж протягом трьох робочих днів від дня ознайомлення з інформацією про надходження коштів державний виконавець у разі достатності суми для покриття всіх вимог стягувача та наявності відомостей від стягувача про шляхи отримання ним коштів готує одне розпорядження (у тому числі за зведеним виконавчим провадженням), яким визначає належність указаних коштів та спосіб перерахування стягувачу, яке затверджується начальником органу державної виконавчої служби із зазначенням дати та скріплюється печаткою органу державної виконавчої служби.

Грошові кошти були розподілені та перераховані наступним чином: 37617 грн. 60 коп. - на користь третьої особи у справі (на виконання наказу господарського суду Одеської області від 23 травня 2014 року № 916/772/14 в сумі 33598 грн. 84 коп. та наказів господарського суду Київської області від 12 серпня 2014 року № 911/2012/14 в сумі 2855 грн. 26 коп. та 1163 грн. 50 коп.), 3761 грн. 76 коп. - як виконавчий збір, 89 грн. 94 коп. - як витрати на проведення виконавчих дій, що підтверджується розпорядженням державного виконавця від 18 серпня 2015 року № 45885898/4 та платіжними дорученнями від 18 серпня 2015 року № 632, 633, 635.

Відповідно до пункту 8 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

28 серпня 2015 року зведене виконавче провадження було завершено на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 та статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом), про що свідчать постанови про закінчення виконавчого провадження (ВП № 45885898, 45886009, 45886207).

Згідно з пунктом 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

28 серпня 2015 року першим відповідачем була винесена постанова про звільнення майна боржника з-під арешту та 25 серпня 2015 року - постанова про зняття арешту з коштів боржника.

Суд не приймає посилання позивача на те, що державним виконавцем 14 серпня 2015 року була отримана копія постанови Вищого господарського суду України від 30 липня 2015 року, з огляду на те, що 14 серпня 2015 року підприємством була дійсно надана тільки роздруківка судового рішення, замість засвідченої належним чином копії постанови суду відповідно до Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом ДСА України від 20 лютого 2013 року № 28, що не заперечується позивачем. Належним чином засвідчена копія постанови суду від 30 липня 2015 року була надана позивачем як боржником державного виконавцю 17 серпня 2015 року, про що свідчить заява позивача з вх. штампом першого відповідача. Однак, державним виконавцем платіжна вимога № 16 щодо списання грошових коштів за зведеним виконавчим провадженням з позивача у сумі 41469 грн. 30 коп. з рахунку ПАТ КБ «Приватбанк» була надіслана 5 серпня 2015 року, операція була проведена банком 12 серпня 2015 року, про що свідчить відмітка на платіжній вимозі, та 14 серпня 2015 року кошти надійшли на рахунок з обліку депозитних сум першого відповідача. Отже, до 17 серпня 2015 року у першого відповідача були відсутні підстави для прийняття постанови про завершення зведеного виконавчого провадження. Одночасно, суд зазначає, що жодна норма Закону України «Про виконавче провадження» не визначає строку для прийняття постанови про завершення зведеного виконавчого провадження та зняття арешту з грошових коштів з моменту виявлення державним виконавцем обставин для вчинення таких дій, внаслідок чого суд дійшов до висновку, що позивачем не обгрунтована перша позовна вимога шляхом визначення норми зазначеного Закону, яка порушена першим відповідачем. Закон України «Про виконавче провадження» визначає триденний строк тільки для надіслання копій постанови сторонам виконавчого првадження.

Судом також враховується, що зведене виконавче провадження № 4683810 об'єднує у собі три виконавчих провадження, які зазначались вище, що не заперечувалося й представником позивача під час судового засідання, однак постановою Вищого господарського суду України було скасовано судове рішення, за яким виданий один наказ господарського суду Одеської області від 23 травня 2014 року № 916/772/14 на суму 33598 грн. 84 коп., судове рішення господарського суду Київської області, за яким видані два накази, що знаходилися на примусовому виконанні першого відповідача в рамках зведеного виконавчого провадження стосовно боржника ТОВ «Гранум», скасоване не було. Таким чином, у першого відповідача взагалі були відсутні підстави для винесення постанови про завершення саме зведеного виконавчого провадження.

Як вже зазначалося судом вище, відповідно до пункту 13.13 Інструкції з організації примусового виконання рішень, не пізніше ніж протягом трьох робочих днів від дня ознайомлення з інформацією про надходження коштів державний виконавець у разі достатності суми для покриття всіх вимог стягувача та наявності відомостей від стягувача про шляхи отримання ним коштів готує одне розпорядження (у тому числі за зведеним виконавчим провадженням), яким визначає належність указаних коштів та спосіб перерахування стягувачу, яке затверджується начальником органу державної виконавчої служби із зазначенням дати та скріплюється печаткою органу державної виконавчої служби. Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає підстав для повернення коштів боржнику при тих фактичних обставинах, які винили у спірних правовідносинах.

Згідно з пунктом 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Завдання адміністративного судочинства, полягає, зокрема, у поновленні судом порушених суб'єктивних прав юридичних осіб, а тому передумовою надання судового захисту є встановлення його об'єкту - порушеного права особи, а також його ефективного способу захисту.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 122 ГПК України якщо виконані рішення або постанова змінені чи скасовані і прийнято нове рішення про повну або часткову відмову в позові, або провадження у справі припинено, або позов залишено без розгляду, боржникові повертається все те, що з нього стягнуто на користь стягувача за зміненими чи скасованими у відповідній частині рішенням, постановою. Видача наказу про повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості провадиться господарським судом за заявою боржника, до якої додається довідка, підписана керівником чи заступником керівника і головним (старшим) бухгалтером, про те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним виконавцем.

Під час судового засідання з пояснень представника позивача судом встановлено, що господарським судом Одеської області після нового розгляду справи було прийнято рішення, яким було відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» до ТОВ «Гранум», та ТОВ «Гранум» була подана заява до суду в порядку статті 122 ГПК України про поворот виконання судового рішення. У спірних правовідносинах суд вважає єдиним ефективним способом захисту для позивача це допущення повороту виконання судового рішення в рамках господарського судочинства.

Суд зазначає, що позивачем в обґрунтування позову не наведено жодної норми, яка була б порушена відповідачами у справі, або прийняті постанови та вчинені дії не відповідали б нормам Закону України «Про виконавче провадження», що мало б наслідкам визнання судом таких бездіяльності, дій та рішень протиправними.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволені позовних вимог позивача у повному обсязі, судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранум» до Відділу державної виконавчої служби Кремінського районного управління юстиції, Управління державної казначейської служби України у Кремінському районі Луганської області про визнання протиправною бездіяльність в частині невинесення постанови про завершення зведеного виконавчого провадження та не зняття арешту з грошових коштів до 20 серпня 2015 року, визнання протиправними дій відповідачів, спрямовані на перерахування грошових коштів в сумі 37617 грн. 60 коп. на рахунок ТОВ «Компанія «Ніко Тайс», що були стягнуті за скасованим судовим рішенням, відмовити повністю.

Вступна та резолютивна частини постанови прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 26 листопада 2015 року. Постанова у повному обсязі складена 1 грудня 2015 року.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Смагар С.В.