Справа № 806/2623/15
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року м.Житомир справа № 806/2623/15

категорія 8.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Липа В.А.,

секретар судового засідання Костарчук О.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Труд" до Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 25.06.2015 №, №, №,

встановив:

У липні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Труд" (далі - позивач, ТОВ "Труд", Товариство) звернулось до суду з позовом, у якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області (далі - відповідач, Новоград-Волинська ОДПІ ГУ Міндоходів) від 25.06.2015 №, №, №. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з висновками Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області позивач не погоджується, оскільки на його думку висновки складені на підставі перевірки є неправомірними та складеними без врахування усіх первинних документів які були надані до перевірки.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав і просив у їх задоволенні відмовити. Пояснив, що оспорюванні повідомлення-рішення скасуванню не підлягають у зв'язку з тим, що прийняті на підставі обґрунтованих висновків перевірки.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що працівниками Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області 05.05.2015 по 26.05.2015 було проведено планову виїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Труд" () з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014.

За результатами цієї перевірки був складений акт за №577/22-00/13720486 від 03.06.2015 "Про результати планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Труд" () з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014" (а.с. 17-124).

Перевіркою встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Труд":

- п. 138.2, п. 138.4 ст.138 Податкового кодексу України №2755-УІ від 02.12.2010 в результаті чого донараховано податок на прибуток на загальну суму 59 406,00 грн, в тому числі за 2013 рік - на суму 16 623,00 грн, та 2014 рік - на суму 42 783,00 грн;

- п. 184.7 ст.184, п. 198.5 ст.198 Податкового кодексу України в результаті чого донараховано податок на додану вартість на загальну суму 780 702,00 грн, в тому числі: за січень 2014 року на суму 21 233,00 грн, лютий 2014 року на суму 127 030,00 грн, травень 2014 року на суму 693,00 грн, серпень 2014 року на суму 289 084,00 грн, вересень 2014 року на суму 129 848,00 грн, жовтень 2014 року на суму 33 585,00 грн, листопад 2014 року на суму 104 274,00 грн, грудень 2014 року на суму 74 955,00 грн та зменшено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за грудень 2014 року в розмірі 36 533,00 грн;

- п.п.263.6.1, п.п.263.6.2 п.263.6 ст.263 Податкового кодексу України в результаті чого донараховано плати за користування надрами для видобування корисних копалин на суму 102 496,00 грн, в т.ч.: за IV квартал 2013 року в розмірі 42 566,00 грн, та IV квартал 2014 року -59 930,00 грн;

- п.231.1 ст.231, п.п.232.1. п.232.1 ст.232, п.238.1 ст.238, п.239.1 та 239.2 ст.239 розділу VII Податкового кодексу України, а саме ненадання в десятиденний строк після першої реєстрації в Україні транспортного засобу MAZDA 6, д.н.з. АМ2221ВО розрахунку суми збору за першу реєстрацію транспортних засобів в Україні по терміну подання по 27.09.2014 включно, що призвело до заниження суми збору за першу реєстрацію транспортних засобів на загальну суму 316,72 грн;

- п.п. 168.1.2, п.п.168.1.4, п.п.168.1.5 п.168.1 ст.168, п.п. "а" п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, а саме несвоєчасне перерахування в періоді з 01.01.2013 по 31.12.2014 податку на доходи на доходи фізичних осіб, який підлягає сплаті до бюджету у строки, встановлені Податковим кодексом України для місячного податкового періоду, в результаті чого нараховано пеню за несвоєчасну сплату податку на доходи фізичних осіб в сумі 9,19 грн;

- п.п. "а" та п.п. "г" п.п. 164.2.17 п.164.2 ст.164, п.п. 169.1.1 п.169.1 ст.169, п.п. 169.1.2 п. 169.1 ст.169, п.п. "а" п.п. 169.1 ст.169, абз.1 та абз.2 п.п. 169.4.1 п. 169.4 ст.169, п.п. "а" п.176.2 ст.176 Податкового кодексу, в результаті чого не нараховано та не сплачено (не перераховано) податковим агентом податок на доходи фізичних осіб під час виплати доходу на користь фізичних осіб за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 в сумі 2 752,00 грн;

- п.п. 47.1.1 п.47.1 ст.47, п.п. "б" п. 176.2 ст.176 Податкового кодексу України, п.п. 3.1.13 пп.3.1 п.3, пп.3.2, пп.3.3, пп.3.4, пп.3.5, пп.3.6 п.3 Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом ДПА України від 24.12.2010 №1020, абз.14 п.п.3.1 п.3. п.п.3.2, п.п.3.3, п.п.3.4, п.п.3.5, п.п.3.6 п.3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого в них податку" із змінами та доповненнями затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 21.01.2014 №49, а саме не повідомлення державної податкової інспекції за встановленою формою відомостей про доходи громадян: не відображення в податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку форми №1-ДФ за IV квартал 2013 року доходу нарахованого (виплаченого) фізичним особам за оренду транспортних засобів;

- п.2.11, п.3.1, п.3.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 15.12.2014 №637, а саме: відсутні достовірні підтвердні документи до авансових звітів на загальну суму 2277,06 грн.

Акт перевірки був отриманий Товариством з обмеженою відповідальністю "Труд" 09.06.2015.

Не погоджуючись з висновками перевірки, позивачем було подано заперечення, заперечення було розглянуто податковим органом. Разом з тим, акт перевірки Новоград-Волинська ОДПІ не скасувала.

07.07.2015 року ТОВ "Труд" отримало поштою лист Новоград-Волинської ОДПІ №6953/22-00 від 25.06.2015, в якому податковий орган повідомляв ТОВ "Труд" про внесення ним змін до акту перевірки №577/22-00/13720486 від 03.06.2015, які "не призводять до зміни висновків даного акту". В доданому до листа додатку (без нумерації сторінок) пункт 3.2.2 та розділ 4 акту викладено в новій редакції.

На підставі акта перевірки податковим органом були винесені податкові повідомлення - рішення від 25.06.2015 №, №, №, №, № , які ТОВ "Труд" отримало 07.07.2015 поштою.

Податковим повідомленням-рішенням від 25.06.2015 № за порушення п. 184.7 ст.184, п. 198.5, п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України , ТОВ "Труд" було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 975878,00 грн, вт.ч. 780702,00 грн. - за основним платежем та 195176,00 грн - за штрафними санкціями.

Податковим повідомленням-рішенням від 25.06.2015 № за порушення п. 138.2, п. 138.4 ст.138 Податкового кодексу України , ТОВ "Труд" було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток (доходи) приватних підприємств в розмірі 74258,00 грн, в т.ч. 59406,00 грн. - за основним платежем та 14852,00 грн - за штрафними санкціями.

Податковим повідомленням-рішенням від 25.06.2015 № за порушення пп.263.6.1, пп.263.6.2, пп.263.6.3 п.263.6 ст.263 Податкового кодексу України , ТОВ "Труд" було збільшено суму грошового зобов'язання з плати за користування надрами державного значення в розмірі 74913,00 грн, в т.ч. 59930,00 грн - за основним платежем та 14983,00 грн - за штрафними санкціями.

Податковим повідомленням-рішенням від 25.06.2015 № за порушення пп.263.6.1, пп.263.6.2, пп.263.6.3 п.263.6 ст.263 Податкового кодексу України . ТОВ "Труд" було збільшено суму грошового зобов'язання з плати за користування надрами місцевого значення в розмірі 53207,00 грн, в т.ч. 42566,00 грн - за основним платежем та 10641,00 грн - за штрафними санкціями.

Податковим повідомленням-рішенням від 25.06.2015 № за порушення п.2.11, п.3.1, п.3.2 "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", затвердженого постановою НБУ №637 від 15.12.2004 року ст.184, п.198.5, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, до ТОВ "Труд" застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 2277,06 грн.

З податковими повідомленнями-рішеннями від 25.06.2015 №, №, № ТОВ "Труд" не погодилось, що і стало підставою для звернення до суду.

Судом встановлено, що підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали наступні твердження відповідача викладені у акті перевірки:

- завищення собівартості продукції за 1-2 квартали 2013 на 400 249,00 грн, через те, що ТОВ "Труд" в 1 кварталі 2013 року не оприбуткувало готову продукцію в розмірі 60900,4 тон на загальну вартість 254 564,00 грн та в 2 кварталі 2013 року не оприбуткувало готову продукцію в розмірі 34687 тон на загальну вартість 145 685,00 грн;

- завищення собівартості реалізованої продукції за 1 квартал 2014 року на загальну суму 100 426,00 грн, оскільки собівартість реалізованої продукції за період, що підлягав перевірці (2014 рік) мало вплив послідовність списання наданих послуг за датами та вартістю згідно актів наданих послуг, пов'язаних з буровибуховими роботами, що виконувало ПАТ "Західукрвибухпром";

- ТОВ "Труд" у Дт. рахунка 26 "Готова продукція" відображає надходження готової продукції власного виробництва на склад за фактичною виробничою собівартістю та не в повному обсязі списує вартість затрачених на виробництво матеріалів. Дослівно: "При розподілі даної вартості на кількість отриманої з виробництва продукції помісячно, встановлено заниження вартості оприбуткованої готової продукції на склад. Відповідно, реалізована готова продукції списана зі складу по заниженій вартості, а у складі витрат (собівартість реалізованої продукції) відображено повну вартість списаних матеріалів, робіт та послуг суми на які були занижено Дт. рах. 26 "Готова продукція" відображалися проводкою Дт. 791 Кт. 901, тобто сума витрат в розмірі 1 295 974,00 грн прямо відносилась на фінансові результати, зменшуючи загальну суму доходів, отриманих від реалізації готової продукції, та не приймала участі у формуванні відпускної ціни, а готову продукцію при її реалізації покупцям" (стр. 8-9 акта перевірки);

Крім того, щодо збільшення ТОВ "Труд" суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість стали наступні твердження викладені у акті перевірки:

- п.198.5 ст.198 ПКУ, зокрема, що "платник податку зобов'язаний врахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, під ас придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю латника податку. Разом з тим, п. 189.1 ст. 189 Кодексу база оподаткування за товарами послугами визначається виходячи з вартості їх придбання"

- при перевірці повноти визначення податкового кредиту перевіряючими встановлено його завищення на загальну суму 558 040,00 грн з посиланням на порушення п. 198.6 ст. 198 ПКУ;

- про недійсність правочинів, укладених ТОВ "Труд" з ПП "Подільська промислова компанія", ТОВ "НВП "Український промисловий альянс", ТОВ "Подільський промисловий альянс", на підставі аналізу звітних та реєстраційних даних контрагентів ТОВ "Труд". В результаті проведення аналізу податковий орган встановив відсутність у контрагентів ТОВ "Труд" основних засобів та трудових ресурсів необхідних для здійснення операцій з продажу та доставки товару, відсутність дозвільних документів та ліцензії на проведення робіт;

- нереальність господарської операції ТОВ "Труд" із ТОВ "Подільський промисловий альянс";

- виконання робіт з ремонту під'їзної залізничної колії повинні підтверджуватися примірними формами КБ - 2 та КБ - 3, затвердженими наказом Мінрегіону від 04.12.2009 №554, а складені сторонами акти виконаних робіт цим формам не відповідають;

Також, щодо заниження плати за користування надрами для видобування корисних копалин стали наступні твердження викладені у акті перевірки:

- податковим органом встановлено заниження плати за користування надрами для видобування корисних копалин за 4 квартал 2013 року в сумі 42 566,00 грн, на підставі заниження вартості одиниці видобутої корисної копалини за фактичними цінами реалізації.

З такими висновками контролюючого органу суд не погоджується з огляду на наступне.

Стосовно позовних вимог щодо скасування податкового повідомлення-рішення від 25.06.2015 № за порушення п. 138.2, п. 138.4 ст.138 Податкового кодексу України, яким ТОВ "Труд" було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток (доходи) приватних підприємств в розмірі 74 258,00 грн, в т.ч. 59 406,00 грн - за основним платежем та 14 852,00 грн - за штрафними санкціями, слід зазначити наступне.

За визначенням у підпункті 14.1.27 Податкового кодексу України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником);

За нормами пункту 138.2. Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

За правилами пункту 138.4 Податкового кодексу, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім не розподільних постійних загально виробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Зі змісту акту перевірки, контролюючим органом зазначено твердження, щодо встановлення завищення собівартості продукції за 1-2 квартали 2013 року на 400 249,00 грн. Дане твердження контролюючим органом обґрунтовано, на підставі того, що ТОВ "Труд" в 1 кварталі 2013 року не оприбуткувало готову продукцію в розмірі 60900,4 тон на загальну вартість 254 564,00 грн та в 2 кварталі 2013 року не оприбуткувало готову продукцію в розмірі 34687 тон на загальну вартість 145 685,00 грн.

Із вище зазначеним твердженням контролюючого органу, суд погодитись не може, оскільки під час перевірки контролюючий орган здійснював аналіз руху продукції на рахунку 25 "Напівфабрикати" та рахунку 26 "Готова продукція", проте на рахунку 25 ТОВ "Труд" обліковується гірнича маса, яка не є продукцією, що реалізується ТОВ "Труд", а на рахунку 26 обліковується готова продукція (щебінь різних фракцій, відсів), яка виготовлена з гірничої маси і в подальшому реалізується. Серед гірничої маси трапляється значний відсоток негабариту - гірничої маси, яка потребує додаткового дроблення і не без нього непридатна для виробництва продукції. Саме через це і виникла розбіжність у кількості готової продукції та кількості гірничої маси.

Відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій (Наказ/Інструкція Мінфіну від 30.11.1999 № 291) оприбуткування готової продукції відбувається за нормативними (плановими) цінами, і тільки після визначення фактичної собівартості продукції здійснюється коригування її вартості до фактично понесених витрат.

Крім того, слід зазначити, що гірнича маса - це ще не готова продукція, яка підлягає реалізації. Собівартість гірничої маси - це лише частина понесених витрат, які в подальшому сформують фактичну собівартість реалізованої продукції . Неможливо порівнювати вартість отриманої гірничої маси та вартість фактично оприбуткованої готової продукції з виробництва, не беручи до уваги особливий облік процесу виробництва продукції на гірничодобувних підприємствах. Адже з будь якої сировини, яка підлягає переробці в процесі виробництва отримується не тільки основна продукція - щебінь різних фракцій, але й побічна - відсів.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що Товариством не завищено витрати у рядку 05.1 Декларації "Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) на вищевказану суму - 400 249,00 грн.

Щодо твердження контролюючого органу щодо завищення собівартості реалізованої продукції за І квартал 2014 року на загальну суму 100 426,00 грн, суд зазначає наступне.

Так, у акті перевірки контролюючим органом зроблено висновок про те, що на собівартість реалізованої продукції за період, що підлягав перевірці (2014 рік) мало вплив послідовність списання наданих послуг за датами та вартістю згідно актів наданих послуг, пов'язаних з буровибуховими роботами, що виконувало ПАТ "Західукрвибухпром".

Відповідно до п. 140.4 ст. 140 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року N 2755-VI платник податку проводить оцінку вибуття запасів за методами, встановленими відповідним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Для всіх одиниць запасів, що мають однакове призначення та однакові умови використання, застосовується лише один із дозволених методів оцінки їх вибуття.

Крім того, згідно положення про облікову політику та організацію бухгалтерського обліку затвердженого наказом №1 від 03.01.2014 застосовується метод оцінки вибуття запасів, встановлений Положенням (стандартом) 9 "Запаси", затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 20.10.99 N 246.

Відповідно до пункту 16, при відпуску запасів у виробництво, з виробництва, продажі та іншому вибутті оцінка їх здійснюється за методом собівартості перших за часом надходження запасів (метод ФІФО), який базується на припущенні, що запаси використовуються в тій послідовності, в якій вони надходили на підприємство, і, відповідно, запаси, які першими відпускаються у виробництво (продаж та інше вибуття), оцінюються за собівартістю перших за часом надходження запасів. Виробничі запаси - це придбані або самостійно виготовлені запаси, які підлягають подальшій переробці на підприємстві або утримуються для іншого споживання в ході нормального операційного циклу.

Вартість придбаних буровибухових послуг формують вартість отриманої гірничої маси на рахунку 25 "Напівфабрикати". З Кт. 25 рахунку, по мірі виробництва щебеневої продукції, в Дт. 23 рахунку "Виробництво" переноситься вартість наданих послуг, яка в подальшому сформує частину собівартості виготовленої продукції.

Також, Законом України від 24.10.13 № 657 внесено зміни до п. 152.9 ст. 152 Податкового кодексу, відповідно до яких базовим податковим (звітним) періодом з податку на прибуток в 2014 році для платників авансових внесків є календарний рік. Звітний податковий період починається з першого календарного дня податкового періоду закінчується останнім календарним днем податкового періоду.

З огляду на викладене суд, приходить до висновку, що неважливим є те, в якому кварталі 2014 року і за яким методом відносилися витрати по наданих послугах до собівартості виробленої продукції. Важливим є те, що і по бухгалтерському і по податковому обліку вищезазначені витрати повністю віднесені на собівартість виробленої та відповідно реалізованої продукції в звітному 2014 році.

Щодо твердження контролюючого органу, що ТОВ "Труд" у Дт. рахунка 26 "Готова продукція" відображає надходження готової продукції власного виробництва на склад за фактичною виробничою собівартістю та не в повному обсязі списує вартість затрачених на виробництво матеріалів. Дослівно: "При розподілі даної вартості на кількість отриманої з виробництва продукції помісячно, встановлено заниження вартості оприбуткованої готової продукції на склад. Відповідно, реалізована готова продукції списана зі складу по заниженій вартості, а у складі витрат (собівартість реалізованої продукції) відображено повну вартість списаних матеріалів, робіт та послуг суми на які були занижено Дт. рах. 26 "Готова продукція" відображалися проводкою Дт. 791 Кт. 901, тобто сума витрат в розмірі 1295974,00 грн прямо відносилась на фінансові результати, зменшуючи загальну суму доходів, отриманих від реалізації готової продукції, та не приймала участі у формуванні відпускної ціни, а готову продукцію при її реалізації покупцям (стр. 8-9 акта перевірки).

З приводу правової оцінки спірних правовідносин у цій частині, суд зазначає наступне.

Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженою наказом Мінфіну України від 30.11.1999 року №291 (надалі - Інструкція) визначено, що на субрахунку 791 "Результат операційної діяльності" визначається прибуток (збиток) від операційної діяльності підприємства. За кредитом субрахунку відображається в порядку закриття рахунків сума доходів від реалізації готової продукції, товарів, робіт, послуг та від іншої операційної діяльності (рахунки 70 "Доходи від реалізації", 71 "Іншій операційний дохід"), за дебетом - сума в порядку закриття рахунків обліку собівартості реалізованої готової продукції, товарів, робіт і послуг; адміністративних витрат, витрат на збут, інших операційних витрат (90 "Собівартість реалізації", 92 "Адміністративні витрати", 93 "Витрати на збут", 94 "Інші витрати операційної діяльності").

Шляхом порівняння на субрахунку 791 "Результат основної діяльності" кредитового обороту (загальна сума одержаних доходів від реалізації та інших операційний доход) з дебетовим оборотом (загальна сума операційних витрат з урахуванням суми податку на прибуток від звичайної діяльності) визначають фінансовий результат (прибуток, збиток) від основної діяльності підприємства. Тобто бухгалтерське проведення Дт. 791 Кт. 901 є закриттям фактичної собівартості реалізованої продукції на фінансовий результат господарської діяльності.

Бухгалтерський облік процесу виробництва залежить від конкретних умов, властивостей і характеру технології та організації виробництва і визначається індивідуальними особливостями. В першу чергу це стосується випуску продукції у комплексних виробництвах, де з одного виду матеріалів виготовляють кілька видів готової продукції. Бухгалтерією товариства на протязі всього процесу виробництва в аналітичному обліку оприбуткування готової продукції протягом місяця проводилось за нормативними (плановими) цінами. Після визначення собівартості продукції здійснюється коригування її вартості до фактично понесених витрат.

Відповідно до Інструкції за дебетом рахунку 26 "Готова продукція" відображається надходження готової продукції власного виробництва за фактичною виробничою собівартістю або за нормативною вартістю.

Фактична собівартість виготовленої продукції може бути сформована тільки в кінці звітного місяця, коли будуть визначені всі витрати на виробництво продукції, як прямі, так і непрямі. А тому в кінці місяця таке відхилення (або в сторону збільшення, або в сторону зменшення) допроводять на фактично реалізовану готову продукцію. Оцінка продукції за "твердими" планово-обліковими цінами дає можливість здійснювати постійний поточний облік незалежно від калькуляції фактичної собівартості. Такі ціни є основою проведення бухгалтерського обліку готової продукції на складах оперативно-бухгалтерським методом.

Тобто, якщо в поточному місяці проводиться оприбуткування готової продукції на Дт. 26 рахунка з Кт. 23 рахунка по плановій собівартості ( яка може бути як меншою так і більшою від фактичної), різниця такого відхилення згідно Інструкції № 291 допроводилась слідкуючими бухгалтерськими проведеннями:

Дт. 26 Кт. 23 Дт. 901 Кт. 26,

Дт. 791 Кт. 901, на суму різниці нормативної (планової) ціни та фактичної вартості виробленої продукції.

А тому, твердження перевіряючих, про те що фактична ціна виготовленої продукції повинна приймати участь у формуванні відпускної ціни на готову продукцію при її реалізації покупцям не відповідає вимогам податкового законодавства. Собівартість реалізованої продукції та суми інших витрат звітного податкового періоду, на які зменшується дохід звітного періоду для визначення оподатковуваного прибутку, то їх розмір визначається статтями 138-143 ПКУ з урахуванням правил, встановлених ст.152 ПКУ.

Відповідно п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПКУ господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу.

Підприємство, при формуванні договірної ціни, враховує всі виробничі фактори та ризики пов'язані з виробництвом продукції, та також шукає шляхи зниження понесених витрат на її виготовлення.

Відповідно п. 135.1 Податкового кодексу України, для цілей податку на прибуток доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються з доходу від операційної діяльності та інших доходів. У свою чергу, згідно з п. 135.4 ПКУ дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної /контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань.

Стосовно позовних вимог щодо скасування податкового повідомлення-рішення від 25.06.2015 № за порушення пп.263.6.1, пп.263.6.2, пп.263.6.3 п.263.6 ст.263 Податкового кодексу України ТОВ "Труд" було збільшено суму грошового зобов'язання з плати за користування надрами місцевого значення в розмірі 53207,00 грн, в т.ч. 42566,00 грн - за основним платежем та 10641,00 грн - за штрафними санкціями, слід зазначити наступне.

З приводу правової оцінки спірних правовідносин у цій частині вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень пп.263.6.1. Податкового кодексу України, вартість відповідного виду видобутої у податковому (звітному) періоді корисної копалини (мінеральної сировини) обчислюється платником для кожної ділянки надр на базових умовах поставки (склад готової продукції гірничодобувного підприємства) за більшою з таких її величин:

за фактичними цінами реалізації відповідного виду товарної продукції гірничого підприємства - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини);

за розрахунковою вартістю відповідного виду товарної продукції гірничого підприємства - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини), крім вуглеводневої сировини.

За нормами п.п. 263.6.2. Податкового кодексу України, у разі обчислення вартості товарної продукції гірничого підприємства - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) за фактичними цінами реалізації вартість одиниці відповідного виду товарної продукції гірничого підприємства - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) встановлюється платником за величиною суми доходу, отриманого (нарахованого) від виконаних у податковому (звітному) періоді господарських зобов'язань з реалізації відповідного обсягу (кількості) такого виду товарної продукції гірничого підприємства - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини). Фактична ціна реалізації для нафти, конденсату визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за податковий (звітний) період як середня ціна одного бареля нафти "Urals", перерахована у гривні за тонну за курсом Національного банку України станом на 1 число місяця, що настає за податковим (звітним) періодом, яка склалася на момент завершення проведення торгів нафтою на Лондонській біржі протягом такого податкового (звітного) періоду.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, до 10 числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, розміщує визначену ціну реалізації відповідної вуглеводневої сировини на своєму офіційному веб-сайті у спеціальному розділі та повідомляє центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Сума доходу, отриманого (нарахованого) від реалізації відповідного виду товарної продукції гірничого підприємства - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) за податковий (звітний) період зменшується на суму витрат платника, пов'язаних з доставкою (перевезенням, транспортуванням) обсягу (кількості) відповідного виду товарної продукції гірничого підприємства - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) споживачу в розмірах, установлених у договорі купівлі-продажу згідно з умовами постачання.

Суми попередньої оплати вартості обсягу (кількості) відповідного виду товарної продукції гірничого підприємства - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини), що надійшли до моменту фактичного виконання господарських зобов'язань (фактичної поставки) або до моменту настання строку виконання господарських зобов'язань (поставки) за відповідним договором, включаються до суми доходу для обчислення вартості одиниці відповідного виду товарної продукції гірничого підприємства - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) у податковому (звітному) періоді, якщо такі господарські зобов'язання (поставки) виконані або мали бути виконаними за відповідним договором.

Сума доходу, отримана від реалізації обсягу (кількості) відповідного виду товарної продукції гірничого підприємства - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) в іноземній валюті, обраховується в національній валюті за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на дату реалізації таких корисних копалин.

За правилами п.п. 263.6.3. Податкового кодексу України, до витрат платника, пов'язаних з доставкою (перевезенням, транспортуванням) товарної продукції гірничого підприємства - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) споживачу, належать:

а) витрати, пов'язані з доставкою (перевезенням, транспортуванням) товарної продукції гірничого підприємства - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) із складу готової продукції платника (вузла обліку, входу до магістрального трубопроводу, пункту відвантаження споживачу або на переробку, межі розділу мереж із споживачем) споживачу, а саме:

з доставкою (перевезенням, транспортуванням) магістральними трубопроводами, залізничним, водним та іншим транспортом;

із зливанням, наливанням, навантаженням, розвантаженням та перевантаженням;

з оплатою послуг портів, зокрема портових зборів;

з оплатою транспортно-експедиторських послуг;

б) витрати з обов'язкового страхування вантажів, обчислені відповідно до законодавства;

в) митні податки та збори у разі реалізації за межі митної території України.

Так відповідно акту перевірки податковим органом встановлено заниження плати за користування надрами для видобування корисних копалин за 4 квартал 2013 року в сумі 42566,00 грн.

Судом встановлено, що відповідний висновок контролюючого органу ґрунтуються на твердженні щодо заниження вартості одиниці видобутої корисної копалини за фактичними цінами реалізації.

Разом з тим, контролюючим органом не було враховано при визначенні вищевказаного показника витрати, які не були враховані попереднім бухгалтером при формуванні розрахунку плати користування надрами для видобування корисних копалин за 4 квартал 2013 року. Та враховуючи, що податковим органом в розрахунок плати за надра не було включено витрати прямо пов'язані з доставкою реалізованої продукції в сумі 493340,00 грн, яка не була задекларована в вищевказаному розрахунку, а саме, витрати прямо пов'язані з доставкою щебеневої продукції до вагонів для відправки покупцям згідно договорів купівлі-продажу, (вартість паливно-мастильних матеріалів, заробітна плата та нарахування водіям, амортизаційні відрахування на транспортні засоби, які були задіяні в процесі доставки продукції).

Стосовно позовних вимог щодо скасування податкового повідомлення-рішення від 25.06.2015 № за порушення п. 184.7 ст.184, п. 198.5, п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, яким ТОВ "Труд" було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 975 878,00 грн, в т.ч. 780 702,00 грн - за основним платежем та 195176,00 грн - за штрафними санкціями, слід зазначити наступне.

З приводу правової оцінки спірних відносин у цій частині вимог, суд зазначає таке.

За нормами пункту 184.7. статті 184 Податкового кодексу України, якщо товари/послуги, необоротні активи, суми податку по яких були включені до складу податкового кредиту, не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, такий платник податку в останньому звітному (податковому) періоді не пізніше дати анулювання його реєстрації як платника податку зобов'язаний визначити податкові зобов'язання по таких товарах/послугах, необоротних активах виходячи із звичайної ціни відповідних товарів/послуг чи необоротних активів, крім випадків анулювання реєстрації як платника податку внаслідок реорганізації платника податку шляхом приєднання, злиття, перетворення, поділу та виділення відповідно до закону.

Згідно пункту 198.5. ст. 198 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу);

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Платник податку може включити на підставі бухгалтерської довідки до податкового кредиту виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, суми податку, сплачені (нараховані) у вартості товарів/послуг, необоротних активів, що не були включені до складу податкового кредиту при придбанні або виготовленні таких товарів/послуг, необоротних активів, та/або з яких були визначені податкові зобов'язання відповідно до цього пункту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів.

З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання і податковий кредит визначаються на дату початку фактичного використання товарів/послуг, необоротних активів, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до пункту 198.6. Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Платники податку, що застосовували касовий метод до набрання чинності цим Кодексом або застосовують касовий метод, мають право на включення до податкового кредиту сум податку на підставі податкових накладних, отриманих протягом 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку.

Для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно з метою подальшого продажу таке право зберігається до моменту продажу такого заставленого майна.

За змістом наведених правових норм податковий кредит для визначення об'єкта оподаткування ПДВ має бути сформований за наявності фактично здійснених і підтверджених належним чином господарських операцій разом із складеними при їх проведенні первинними документами, які відображають реальність тієї операції, яка є підставою для обліку платника податків.

Досліджуючи право позивача на віднесення до складу податкового кредиту сум за господарськими операціями із ПП "Подільська промислова компанія", ТОВ "НВП "Український промисловий альянс", ТОВ "Подільський промисловий альянс", суд встановив наступні обставини.

За умовами договору № 2/14 від 02.06.2014, укладеного між ТОВ "НВП" Український промисловий альянс" (продавець) та ТОВ "Труд" (покупець), продавець зобов'язується продати та передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах договору. Одиниці виміру, кількість, асортимент, ціна товару вказується у видаткових накладних, які є невід'ємною частиною цього договору.

Передача товару здійснюється на умовах FCA - склад продавця. Розрахунки за товар здійснюються в українській національній валюті - гривнях. Вид розрахунків - безготівковий, форма розрахунків - платіжні доручення. Ціна товару визначається у видаткових накладних, що є невід'ємною частиною цього договору. Даний договір набирає сили з моменту підписання обома сторонами та діє до повного взаєморозрахунку.

Крім того, 01.10.2014 між ТОВ "Труд" та ТОВ "НВП" Український промисловий альянс" укладено договір за № 2/14, за умовами якого виконавець зобов'язується протягом строку та за плату, визначені в договорі, виконати роботи з ремонту 380 пог.м під'їзної колії замовника, а замовник зобов'язується оплачувати вартість виконаних робіт (а.с. 171-173 т. 1).

Також, укладено додаткову угоду, якою було внесено відповідні зміни до договору № 02/14, та яка являється не від'ємною частиною основного договору (а.с. 126).

На виконання умов даного договору виписувались видаткові накладні, товарно-транспортні накладні (а.с. 192-232 т. 1), акти здачі-прийняття робіт (а.с. 9 т.2), податкові накладні (а.с. 16-42).

За умовами договору купівлі продажу № 9 від 09.12.2013 укладеного між ПП "Подільська промислова компанія" (продавець) та ТОВ "Труд" (покупець), продавець зобов'язується продати та передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах договору. Одиниці виміру, кількість, асортимент, ціна товару вказується у видаткових накладних, які є невід'ємною частиною цього договору.

Передача товару здійснюється на умовах FCA - склад продавця. Розрахунки за товар здійснюються в українській національній валюті - гривнях. Вид розрахунків - безготівковий, форма розрахунків - платіжні доручення. Ціна товару визначається у видаткових накладних, що є невід'ємною частиною цього договору. Даний договір набирає сили з моменту підписання обома сторонами та діє до повного взаєморозрахунку.

Крім того, була укладена додаткова угода до договору № 19 про виконання роботи від 19.12.2013 якою було внесено відповідні зміни до основного договору, та яка являється не від'ємною частиною основного договору (а.с. 127 т.2)

На виконання умов даного договору виписувались видаткові накладні (а.с. 178-181, 184,187, 190), товарно-транспортні накладні (а.с. 182-183, 185-186, 188-189,191), податкові накладні (а.с. 13-15,43-46 т.2).

Оцінивши перелічені первинні та інші документи, суд відмічає, що зміст оглянутих документів містить назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції тощо.

За таких обставин, суд доходить висновку, що оглянуті документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704; далі за текстом - положення № 88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак враховуються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

У ході розгляду справи відповідачем за правилами ч.2 ст.71 КАС України не спростовано достовірності відомостей цих первинних документів.

На час здійснення господарських операцій контрагенти позивача були зареєстровані як платник податку на додану вартість та перебувало в Державному Реєстрі юридичних осіб.

Отже, позивачем податковий кредит сформований за наявності фактично здійснених і підтверджених належним чином господарських операцій разом із складеними при їх проведенні первинними документами, які відображають реальність господарських операцій з контрагентами.

Щодо зазначеного в акті перевірки твердження контролюючого органу про визнання нереальності господарської операції із контрагентом ТОВ "Подільський промисловий альянс" про те, що для проведення робіт з демонтажу та монтажних робіт потрібна була спеціальна вантажо-підйомна техніка, яка у ТОВ "Подільський промисловий альянс" (підрядника) відсутня.

Із вище зазначеним твердженням суд погодитись не може з огляду на наступне.

Так, в ході судового розгляду не твердження контролюючого органу не знайшло свого підтвердження, оскільки відповідна техніка, зокрема кран КС-5473, є у власності ТОВ "Труд". Оскільки, відсутність у підприємства-контрагента певних основних засобів, складських та інших умов само собою не може свідчити про фіктивність господарської операції. За наявності достатніх доказів, що містять відомості про господарську операцію, розкривають її зміст, відсутність у юридичної особи основних засобів не спростовує фактичного здійснення операції.

Щодо зазначеного в акті перевірки твердження, що при виконання робіт з ремонту під'їзної залізничної колії повинні підтверджуватися примірними форми КБ- 2 та КБ - 3, затвердженими наказом Мінрегіону від 04.12.2009 року №554, а складені сторонами акти виконаних робіт цим формам не відповідають.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до приписів вказаного Наказу Мінрегіону від 04.12.2009 №554, будівельні роботи - це будівельні, монтажні, пусконалагоджувальні та інші роботи, що виконуються під час нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального та поточного ремонту будівельних споруд.

Відповідно до роз'яснення міністерства регіонального розвитку та будівництва України (лист від 09.03.2010 року 312/19-2-9-21-2368 , взаєморозрахунки за виконані обсяги будівельних робіт, які проведені за бюджетні кошти і кошти установ державної форми власності, проводяться обов'язково на підставі форм КБ- 2, КБ - 3. Водночас, для підприємств, що виконують роботи за рахунок інших джерел фінансування, застосування примірних форм КБ-2, КБ-3 є рекомендованим. У цих випадках може складатися інший документ, форма якого зазначається у договорі підряду.

Судом в ході судового розгляду було встановлено, що згідно п. 3.2 Договору виконання роботи №19 від 19.12.2013 року та п.3.2 договору про виконання роботи №02/14 від 01.10.2014 року сторони домовились використовувати акти приймання - передачі наданих послуг.

Посилання відповідача на відсутність мети у позивача та його контрагента щодо реального настання правових наслідків, з метою заниження об'єкту оподаткування та несплати податків не приймається судом до уваги, з таких підстав.

Перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 Цивільного кодексу України: правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, яке викладене у постанові від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" нікчемними є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

Водночас, при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається у намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Відповідачем також не надано суду доказів визнання правочинів, укладеного між позивачем та контрагентами позивача у судовому порядку нікчемними, а також визнання недійними первинних бухгалтерських документів, що підтверджують їх виконання.

Водночас, в матеріалах справи відсутні і докази наявності судових рішень, які б набрали законної сили з приводу незаконних дій посадових осіб ПП "Подільська промислова компанія", ТОВ "НВП "Український промисловий альянс", ТОВ "Подільський промисловий альянс".

При цьому суд зауважує, що при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні, перш за все, відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Відносини ж між іншими учасниками поставок товарів, надання робіт (послуг), не мають безпосереднього впливу на факт реальності господарської операції, вчиненої між позивачем та ПП "Подільська промислова компанія", ТОВ "НВП "Український промисловий альянс", ТОВ "Подільський промисловий альянс".

Що ж до посилань Новоград-Волинської ОДПІ, викладених в акті перевірки, а саме:

- зазначено інформацію про удаваність проведених господарських операцій з ТОВ НВП "Український промисловий альянс", оскільки відсутня інформація про наявні складські приміщення, наявність автомобільного транспорту, а також устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності;

- не встановлення отримання дозвільних документів на проведення діяльності яка їх потребує;

- здійснення ТОВ "Подільський промисловий альянс" діяльності спрямованої на здійснення операцій пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам;

- а також посилання на лист від 27.04.2015 за №2514/06-30-22-01-12 Головного управління ДФС у Житомирській області про те, що ТОВ "Подільський промисловий альянс" є фіктивним підприємством, яке створено незаконним шляхом на підставну особу.

У відповідності до пункту 15.1 статті 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

В силу приписів частини 2 статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії' підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини.

Так, в пункті 71 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку:"... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні по справі "Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії", у пункті 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Вказаний підхід до визначення недопустимості порушення майнових прав особи знаходить своє продовження у праві Європейського союзу, зокрема у Шостій Директиві № 77/388/ЄЕС від 17.05.1977 щодо гармонізації законодавства держав-членів стосовно податків з обороту (надалі - також "Шоста Директива").

Закон України "Про Загальнодержавну програму адаптації законодавства України до законодавства Європейського Союзу" визначає сферу оподаткування (зокрема, непрямі податки) як пріоритетну сферу для виконання програми адаптації українського законодавства. Даний закон визначає, що елементом адаптації законодавства має стати перевірка проектів законів України та інших нормативно-правових актів на відповідність acquiscommunautaire (право ЄС) з метою недопущення прийняття актів, які суперечать acquis Європейського Союзу. Тобто, податкове законодавство України, а, відповідно, його тлумачення та застосування, не може суперечити положенням Шостої Директиви. Це підтверджується позицією Суду Європейського Союзу (Суд ЄС), яка відповідно застосовується ЄСПЛ для вирішення справи "Булвес"АД проти Болгарії', а саме: "...Операції самі по собі не визнаються недійсними через шахрайство з ПДВ, складають поставки товарів чи послуг особою, яка виступає у ролі платника податку, та економічну діяльність в розумінні статей 2(1). 4 та (1) Шостої Директиви, де такі поставки і така діяльність відповідають об'єктивним критеріям, на яких базуються визначення даних термінів, незважаючи на наміри іншого продавця, який приймає участь у тій самій низці поставок та/або потенційно шахрайський характер будь-якої іншої операції платником податку, який розглядається, про що платник податку не знав і не міг знати. Право на податковий кредит особи зі статусом платника податку, яка здійснює такі операції, не може залежати від факту, що у низці поставок, в яку входять ці операції, попередня чи наступна операція є недійсною через шахрайство з ПДВ, про яке платник податку не знав і не міг знати".

Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права. Більше того, частина 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України вимагає врахування практики Європейського Суду з прав людини при вирішенні справ.

Верховний Суд України в постанові від 31 січня 2011 року (№ 21-47а10) зазначив, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Будь-яка неправомірна діяльність контрагентів (наприклад, їх "фіктивність", відносини з іншими контрагентами) не впливають на результати діяльності позивача і не можуть бути підставою для притягнення до відповідальності платника податку.

За таких обставин, податкова інформації щодо контрагента позивача не є належними та допустимими доказами у справі, та висновки про відсутність умов у контрагентів позивача для здійснення фінансово-господарської діяльності зроблені на підставі службової інформації, що є недостатньою для визнання угод, укладених із позивачем, такими, що не спричинили реальних юридичних наслідків.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні. Податкові органи не вправі тлумачити поняття добросовісності платника як таке, що породжує у останнього додаткові обов'язки, не передбачені чинним законодавством.

Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з ціллю отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкових зобов'язань і податкового кредиту.

Однак, податковим органом не доведено існування таких обставин. Відповідачем не було надано до суду належних та допустимих доказів щодо відсутності у контрагентів позивача матеріальних ресурсів відповідачем суду не надано, а відсутність основних фондів не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов'язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб'єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб'єктів господарювання для виконання зобов'язань по укладених ним договорах.

Окрім того, в законодавстві відсутня норма, яка б зобов'язувала підприємство перевіряти наявність таких ресурсів у контрагентів та формувати податковий кредит лише за їх наявності.

Відповідачем не було надано суду належних документальних доказів відсутності у контрагентів позивача спеціальної податкової правосуб'єктності на момент укладення і виконання вказаних оспорюваних правочинів, а також того, що позивач знав або міг дізнатися про те, що контрагенти позивача, можливо, порушують вимоги податкового законодавства, зокрема, щодо подання податкової звітності, відсутності за юридичними адресами тощо, та доказів того, що позивач був безпосередньо залучений до можливих зловживань контрагентів у системі оподаткування.

Натомість суд мав можливість пересвідчитись у тому, що придбання позивачем товарів/послуг у контрагентів є необхідною умовою здійснення його господарської діяльності та спрямовані на одержання доходу.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади мають діяти в межах повноважень і в спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи все вищевикладене у своїй сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Адміністративний позов задовільнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 25.06.2015 №, №, №.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.А. Липа