Справа № 638/9152/15-а
Суддя: Руднєва О. О.
Дата ухвалення: 2015-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 638/9152/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2015 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого, судді РУДНЄВОЇ О.О.

При секретареві РОМАНОВІЙ О.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 26.11.2014 року №716 «Про надання дозволу фізичній особі на зміну прізвища малолітній дитині», треті особа: Управління служби у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, ОСОБА_2,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова 02.06.2015 року з адміністративним позовом до Харківської міської ради, в якому просить скасувати рішення субєкта владних повноважень від 26.11.2014 року №716 «Про надання дозволу фізичній особі на зміну прізвища малолітній дитині».

В судовому засіданні позивач суду пояснив, що в грудні 2014 року він дізнався в школі, що його дитина ОСОБА_3, 22.04.2007 року зареєстрована на прізвище ОСОБА_2. Це прізвище носить тепер його колишня дружина. Він став зясовувати у директора з яких підстав дитині змінили прізвище та його повідомили, що дівчинці змінено прізвище на підставі свідоцтва про народження, в органах запису актів цивільного стану йому пояснили, що прізвище дитині змінено шляхом внесення змін в актовий запис на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 26.11.2014 року №716 «Про надання дозволу фізичній особі на зміну прізвища малолітній дитині». Тоді він звернувся до виконкому і йому розяснили, що оскільки він дівчинкою не цікавився, комісія з захисту прав дитини виконкому Харківської міської ради 25.11.2014 року прийняла рішення №21 про доцільність зміни прізвища малолітній дитині. У нього сталися непрості стосунки з колишньою дружиною, дружина перешкоджає йому в спілкуванні з дитиною. Їхні стосунки стали підставою неодноразових судових розглядів, вважає, що рішення виконкому є незаконним, безпідставним, бо він не давав згоди на зміну прізвища дитині.

Відповідач -Харківська міська рада в особі представників за дорученням, спочатку ОСОБА_4, потім ОСОБА_5 позовні вимоги не визнали, проти позову заперечували, пояснивши, що Комісією з захисту прав дитини виконкому Харківської міської ради ретельно досліджені співвідношення в сімї, той факт, що дитина виховується з півторарічного віку нинішнім чоловіком своєї матері, враховуючи інтереси дитини, яка власноручно написала заяву, що просить змінити їй прізвище та діючи виключно в інтересах дитини було прийнято рішення, яким просили виконком надати дозвіл на зміну прізвища ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на ОСОБА_2. У відповідності з п.п.15,20ст.15 Регламенту комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради , який затверджено рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 12.04.2014 року№61, рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 26.11.2014 року №716 «Про надання дозволу фізичній особі на зміну прізвища малолітній дитині» було прийняте на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 30.05.2012 року №305 «Про організацію діяльності, повязану із захистом прав дітей» та з урахуванням вимог ст..12 Конвенції про права дитини, яка прийнята резолюцію № 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року та ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 та набула чинності для України 27 вересня 1991року. Статті 12-17 Конвенції про права дитини містять права дітей на вираження своїх поглядів, право на існування власного майна, на свободу думки, совісті і релігії, асоціацій і мирних зборів, доступ дитини до поширення інформації. Таким чином, рішення виконкому було прийняте виключно в інтересах малолітньої дитини з урахування її права на вираження своїх поглядів. У разі якби дівчинка не погоджувалася з заявою своєї матері про зміну їй прізвища, то на засіданні комісії ураховано було б думку батька.

Третя особа по справі - Управління служби у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в особі представника за дорученням ОСОБА_6 позовні вимоги не визнала, проти позову заперечувала та пояснила, що Комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради при прийнятті цього рішення діяла на підставі ст.15 Регламенту комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради, який затверджено рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 12.04.2014 року№61, комісія прийняла рішення виключно в інтересах дівчинки, ураховуючи її думку, бо дівчинка сама написала заяву. Згідно з регламентом Комісія не зобовязана за наявності заяви та згоди дитини зясовувати думку батька дитини. Комісія розглядає надані документи з боку заявника, комісія не запрошує на свої засідання при вирішенні цих питань ні заявника ні зацікавлені сторони.

Третя особа по справі ОСОБА_2 та її представник за дорученням ОСОБА_7 позовні вимоги не визнали, проти задоволення позову заперечували, пояснивши суду, що рішення виконавчим комітетом прийнято на законних підставах, виключно в інтересах дитини, бо вихованням дівчинки півторарічного віку займається її вітчим, ОСОБА_8, вона його називає батьком, бабуся й дідусь з боку біологічного батька ОСОБА_1 дівчинку в останнє бачили в три місяці від народження. Цікавитися дитиною, ходити до школи №50, де дівчинка навчалася ОСОБА_1 почав після того, як дізнався, що дитині змінено прізвище. Вона вважала, що і біологічним батьком дівчинки є ОСОБА_8, у звязку з чим Ленінським районним судом м. Харкова розглядався спір про оспорювання батьківства. Але генетична експертизи підтвердила, що батьком дитини таки є ОСОБА_1 Між ними дійсно складні стосунки з колишнім чоловіком, в ін. отримав рішення суду про надання часу для спілкування з дитиною, посилання позивача на ті обставини, що її оштрафовано за невиконання рішення суду спростовані її подальшими діями та наявністю рішення Ленінського районного суду м. Харкова про незаконність дій державного виконавця. Вона не забороняла дитині бачитися з батьком, але батько з 2012 року дитиною зовсім не цікавився, а його посилання стосовно того, що він сплачував аліменти на дитину, вона спростовує тим, що аліменти не отримувала, отримала поштовий переказ тільки один раз. За хореографічну школу батько сплатив тільки в грудні 2014 року, після того як дізнався, що дитині змінили прізвище. Вважають, що скасування рішення виконкому приведе лише для психологічного стресу, бо спочатку дитина питала чому в них різні прізвища, тепер вона в новій школі та носить прізвище ОСОБА_8, знову змінити дівчинці прізвище це тільки підстава для того, щоб дитина знову потратила до інституту Охорони материнства і дитинства з психологічним стресом, дівчинка хворіє на енурез. Кожна зустріч з біологічним батьком її нервує.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Суд зазначає, що наявні в матеріалах справи докази, не містять конкретизованих вимог та належних доказів для захисту порушеного права з боку позивача, щодо порушення прав та інтересів позивача при прийнятті виконкомом Харківської міської ради оскаржуваного рішення та при його виконанні.

Відповідно до положень ст. 25 Закону України "Про місцеве самоврядування" сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені ОСОБА_9 України, цим та іншими законами до їх відання.

Суд розглядає адміністративний позов виключно відносно дій суб»єкта владних повноважень.

У відповідності з ч 1 т.71 КАС України кожна з сторін повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги і заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч. 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Ч.1 ст.72 КАС України передбачає, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній цивільній, господарській справ, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь та самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до вимог ч.1, ч. 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень ОСОБА_9 чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Стаття 141 Сімейного Кодексу України передбачає, що:

Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

У відповідності ст..148 Сімейного Кодексу України:

1. У разі зміни прізвища обома батьками змінюється прізвище дитини, яка не досягла семи років.

2. У разі зміни прізвища обома батьками прізвище дитини, яка досягла семи років, змінюється за її згодою.

3. У разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років.

4. За заявою батьків або одного з них, якщо другий помер, оголошений померлим, визнаний недієздатним або безвісно відсутнім, дитині, яка не досягла чотирнадцяти років та якій при реєстрації народження присвоєне прізвище одного з батьків, може бути змінено прізвище на прізвище другого з батьків.

5. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини.

Таким чином, при прийнятті рішення виконавчим комітетом Харківської міської ради від 26.11.2014 року №716 «Про надання дозволу фізичній особі на зміну прізвища малолітній дитині» мало місце дотримання вимог ч.3,4,5 ст.148 Сімейного Кодексу України та п.п.15,20ст.15 Регламенту комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради, який затверджено рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 12.04.2014 року№61.

Рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 26.11.2014 року №716 «Про надання дозволу фізичній особі на зміну прізвища малолітній дитині» було прийняте на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 30.05.2012 року №305 «Про організацію діяльності, повязану із захистом прав дітей» та з урахуванням вимог ст..12 Конвенції про права дитини, яка прийнята резолюцію № 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року та ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 та набула чинності для України 27 вересня 1991року.

Україна як незалежна держава , спрямована на Євроінтеграцію взяла на себе ряд зобов'язань з покращення добробуту дітей зокрема, підписавши Конвенцію ООН про права дитини. Ця Конвенція була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року. Крім того, у 2003 та 2005 роках відповідно український Парламент ратифікував два факультативних протоколи до Конвенції про права дитини щодо торгівлі дітьми, дитячої проституції та дитячої порнографії та щодо участі у збройних конфліктах, які з того часу стали частиною національного законодавства.

ст.18 Конвенції ООН вимагає, щоб "докладалися всі можливі зусилля до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування".

У відповідності до вимог Декларації прав дитини від 20.11.1959 року(принцип 6), яка передбачає, що дитина повинна рости під відповідальністю своїх батьків і, у всякому випадку, в атмосфері любові й моральної й матеріальної забезпеченості….., суд приходить до висновку, що всі рішення стосовно дитини повинні прийматися виключно в інтересах дитини та для моральної забезпеченості та такими, що можуть надати можливість для виховання гідної, чесної, стійкої до негативних явищ особи, громадянки держави Україна.

Суд вважає, що Комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради прийняла рішення про звернення до виконавчого комітету, діючи виключно в інтересах дівчинки, яка написала самочинно заяву про надання дозволу на зміну прізвища (арк..43), а також з ретельним дослідженням та урахуваннях тих обставин, що батько не приймав участі у вихованні, не відвідував дитину в школі (арк..44), не цікавився здоровям дівчинки (арк.справи 45-51).

Ст.69 КАС України передбачає, що:

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

У відповідності зі ст.70 КАС України докази в адміністративному процесі повинні бути належними та допустимими:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

2. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

3. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

4. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Діючи у відповідності з вимогами ст..70 КАС України, суд вважає, що надані сторонами докази : довідка КПСМНЗ «Харківська хореографічна школа» від 03.07.2015 року (надана позивачем ОСОБА_1В.) арк..справи104 та довідка КПСМНЗ «Харківська хореографічна школа» від 25.06.2015 року (надана третьою особою ОСОБА_2Ф.) арк..справи 142 є суперечними, такими, що спростовують одна одну та свідчать, насамперед, про відсутність у керівництва школи зацікавленості в подальшій долі дитини. Ураховуючи також пояснення ,які надані директором школи 23.11.2015 року №139, суд приходить до висновку, що вищевказані докази слід вважати недопустимими та такими, що не можуть підтвердити або спростувати ті обставини, що батько цікавився або не цікавився навчанням дитини в хореографічній школі.

Суд приходить до висновку, що всі докази (арк..справи 83-99), які надані позивачем свідчать, насамперед, про те, що він дійсно проявляв бажання бачитися з своєю дитиною в 2012 році, а квитанція про сплату за навчання в хореографічній школі (арк..100) свідчить про те, що після того як позивач дізнався про зміну прізвища доньки він став намагатися довести, що належним чином виконує свої обовязки.

Суд не може погодитися з тим, що саме рішення субєкту владних повноважень, яким є виконавчий комітет є незаконним та необґрунтованим, бо це рішення винесене на підставі відповідного рішення Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради від 25.11.2015 року, ця комісія не є субєктом владних повноважень, дії комісії у відповідності з Регламентом підлягають оскарженню саме до виконавчого комітету Харківської міської ради, але дії комісії в встановленому Законом порядку до виконавчого комітету Харківської міської ради позивачем оскаржені не були.

Згідно ст.8 ОСОБА_9 України, вона має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_9 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_9 України є нормами прямої дії.

Згідно з вимогами ч.2 ст.19 ОСОБА_9 України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, які передбачені ОСОБА_9 та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта ОСОБА_9 України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Згідно з вимогами ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності ОСОБА_9 України або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Частиною 1 ст.21 Цивільного Кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить акти цивільного судочинства і порушує цивільні права і інтереси.

Захист порушених цивільних прав в порядку адміністративного судочинства не здійснюється.

Таким чином, як вказано в мотивувальній частині судового рішення під час судового розгляду адміністративного позову не встановлено, що рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 26.11.2014 року №716 суперечить вимогам ст..148 СК України та порушує цивільні права і інтереси малолітньої дитини.

Враховуючи викладене, суд вважає, що доводи позивача про незаконність прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 2, 8, 9, 11, 17, 69 71, 94, 158, 159-163, 185, 186, 254 КАС України, ст..148 Сімейного Кодексу України,-

СУД ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 26.11.2014 року №716 «Про надання дозволу фізичній особі на зміну прізвища малолітній дитині», треті особа: Управління служби у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, ОСОБА_2 - визнати необґрунтованим та в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі

Постанову можливо оскаржити до Харківського Апеляційного Адміністративного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 10-ти днів з дня проголошення, а особою, яка не приймала участі в розгляді справи в той ж строк після отримання копії постанови поштовим відправленням.

Постанову суду з мотивувальною частиною виготовлено судом у пятиденний термін після проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду, 02.12.2015 року.

Головуючий, суддя О.О.РУДНЄВА

Постанову виготовлено суддею власноруч в нарадчій кімнаті

Суддя О.О.РУДНЄВА