Справа № 826/11893/15
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2015-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Іщук І.О. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року Справа № 826/11893/15

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними, скасування постанови та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 ( далі - позивач ) звернулась до суду з адміністративним позовом до департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ( далі - відповідач ) про:

- визнання протиправними лій відповідача щодо прийняття постанови від 02.04.2015 р. про закінчення виконавчого провадження ВП № 42340086;

- скасування постанови відділу примусового виконання рішень ДВС України від 02.04.2015 р. про закінчення виконавчого провадження ВП № 42340086;

- зобов'язання відповідача забезпечити виконання рішення Європейського суду з прав людини № 12895/08 у справі «Хайнацький та інші проти України» в частині зобов'язання держави Україна виконати постанову Володарського районного суду Київської області у справі №2а-43/09 від 09.04.2009, а саме: провести перерахунок та виплату позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, починаючи з 01.11.2011 щомісячно з розрахунку 75 % мінімальної пенсії за віком; провести перерахунок та виплату державної пенсії позивачу, починаючи з 01.11.2011, з розрахунку восьми мінімальних пенсій за віком;

- зобов'язання відповідача відкрити виконавче провадження з виконання рішення Європейського суду з прав людини № 12895/08 у справі «Хайнацький та інші проти України» в частині зобов'язання держави Україна виконати постанову Володарського районного суду Київської області від 09.04.2009 р. у справі № 2а-43/09, а саме: провести перерахунок та виплату позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, починаючи з 01.11.2011 р. щомісячно з розрахунку 75% мінімальної пенсії за віком; провести перерахунок та виплату державної пенсії позивачу, починаючи з 01.11.2011 р., з розрахунку восьми мінімальних пенсій за віком.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 вересня 2015 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену постанову суду та ухвалити нову про задоволення позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 1 ст. 197 КАС України розглядає справу за їх відсутності в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, постановою Володарського районного суду Київської області від 09 квітня 2009 року у справі № 2а-43/09 було визнано неправомірною відмову УПФУ у Володарському районі Київської області щодо здійснення перерахунку та виплати державної пенсії та додаткової пенсії, починаючи з 22.08.2008 р.; зобов'язано УПФУ у Володарському районі Київської області провести перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 22.05.2008 р., щомісячно з розрахунку 75 процентів мінімальної пенсії за віком; зобов'язано УПФУ у Володарському районі Київської області провести перерахунок та виплату державної пенсії, відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 22.05.2008 р., з розрахунку восьми мінімальних пенсій за віком.

У зв'язку з тривалим невиконанням УПФУ у Володарському районі Київської області зазначеного судового рішення ОСОБА_2 звернулась із відповідною заявою від 31.01.2012 р. № 8247/12 до Європейського суду з прав людини.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 09 січня 2014 року у справі «Хайнацький та інші проти України» було задоволено, зокрема заяву ОСОБА_2 та постановлено: а) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними, та сплатити 2000 ( дві тисячі ) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю за заявами, наведеними у Додатку; ці суми є відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди, а також компенсацією судових витрат, і мають бути сплачені разом з будь-якими податками, що можуть нараховуватись, та конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу; б) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток ( simple interest ) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

На підставі та на виконання зазначеного рішення Європейського суду головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Єжовим М.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 05.03.2014 р. ВП № 42340086.

У межах даного виконавчого провадження боржником - державою Україною в особі Міністерства юстиції України було виконано зазначене рішення Європейського суду та виплачено ОСОБА_2 2000 євро компенсації в еквіваленті 33420,81 грн., пеню за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини в розмірі 496,92 грн. та перераховано і виплачено заборгованість за рішенням національного суду за період по 01.11.2011 р.

02.04.2015 р. головним державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Єжовим М.В. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 42340086 у зв'язку з фактичним виконанням судового рішення в повному обсязі.

Листом Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини від 03.10.2014 р. № 43500-0-61-14/12.0.1 ДВС України було повідомлено, що Європейський суд у своїй ухвалі у справі «Великода проти України», у якій заявниця скаржилась на невиконання рішення, яким управління Пенсійного фонду України було зобов'язано здійснити перерахунок та виплачувати їй пенсію з 01.12.2008, визнав заяву неприйнятною як повністю необґрунтовану.

Вважаючи неправомірним закінчення державним виконавцем виконавчого провадження ВП № 42340086 позивач звернулась д суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що рішення Європейського суду з прав людини від 09 січня 2014 року у справі «Хайнацький та інші проти України» щодо заявниці ОСОБА_2 виконано в повному обсязі, а отже, відповідач, виносячи оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та чинним законодавством України.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України та Законами України «Про виконавче провадження» ( далі - Закон № 606-XIV ), «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» ( далі - Закон № 3477-IV ), «Про Державний бюджет України на 2011 рік» ( далі - Закон № 2857-VI ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 17 Закону № 606-XIV, відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Статтями 2, 3 Закону № 3477-IV визначено, що рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. Порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.

Виконання Рішення здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 8 Закону № 3477-IV, виплата стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні.

Протягом одного місяця від дня відкриття виконавчого провадження за Рішенням Орган представництва надсилає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, постанову про відкриття виконавчого провадження та документи, передбачені у п. «б» ч. 1 ст. 7 цього Закону.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом 10 днів від дня надходження зазначених у частині 3 цієї статті документів, здійснює списання на вказаний стягувачем банківський рахунок, а в разі його відсутності - на депозитний рахунок державної виконавчої служби коштів з відповідної бюджетної програми Державного бюджету України. Порядок збереження коштів на депозитному рахунку державної виконавчої служби визначається Законом України «Про виконавче провадження».

У п. 8 ч. 1, ч. 3 ст. 49 Закону № 606-XIV визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню в разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Крім того, відповідно до п. 4 Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 р. № 20-рп/2011 щодо відповідності Конституції України ( конституційності ) пункту 4 розділу VІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» було визнано право Кабінету Міністрів України як державного органу, який має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, на визначення механізму реалізації законів України, у тому числі встановлення порядку та розміру соціальних виплат, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що достатньою та необхідною правовою підставою для винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження за п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону №606-XIV є виконання боржником в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що як було правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, боржником - державою Україною в особі Міністерства юстиції України було повністю виконано рішення Європейського суду з прав людини від 09 січня 2014 року у справі «Хайнацький та інші проти України» стосовно ОСОБА_2, а саме: виплачено позивачу 2000 євро компенсації в еквіваленті 33420,81 грн., пеню за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини в розмірі 496,92 грн. та перераховано і виплачено заборгованість за рішенням національного суду за період по 01.11.2011 р.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інтонації про те, що відповідач, виносячи оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження № 42340086 з виконання рішення Європейського суду з прав людини від 09 січня 2014 року у справі «Хайнацький та інші проти України», діяв на підставі, у спосіб та в межах повноважень, що передбачені Конституцією та законодавством України, зокрема п. 9 ч. 1 ст. 17 та п. 8 ч. 1, ч. 3 ст. 49 Закону №606-XIV.

При цьому, доводи апелянта про те, що в рішенні національного суду не зазначено кінцевої дати задоволення позовних вимог, однак, фактично воно було виконано державною Україною лише до 01.11.2011 р., і відповідач не забезпечив виконання боржником судового рішення з цієї дати, колегія суддів вважає такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, апеляційний суд встановив, що дійсно у постанові національного суду, стосовно виконання якої Європейським судом з прав людини було ухвалено рішення від 09 січня 2014 року у справі «Хайнацький та інші проти України», не встановлено кінцевої дати задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та зобов'язання УПФУ у Володарському районі Київської області щодо здійснення перерахунку і виплати позивачу основної державної пенсії і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у відповідності до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Однак, з вищенаведених правових норм вбачається, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» було передбачено здійснення виплат, зокрема визначених статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ, у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, і у свою чергу Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 р. № 20-рп/2011 визнано право Кабінету Міністрів України як державного органу встановлювати порядок та розмір соціальних виплат, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету.

Отже, фактично відбулась зміна законодавчих норм, на підставі яких було ухвалено постанову національного суду України щодо виконання якої Європейським судом з прав людини було постановлено рішення від 09 січня 2014 року у справі «Хайнацький та інші проти України» в частині вимог ОСОБА_2, та саме у зв'язку з такими змінами в національному законодавстві порядок і розмір соціальних виплат позивача було змінено та забезпечено виконання постанови національного суду на підставі вказаного рішення Європейського суду до 01.11.2011 р., а не довічно, як вважає за доцільне апелянт.

При цьому, судова колегія відзначає, що в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Доводи апелянта про те, що рішення Європейського суду з прав людини від 03 червня 2014 року у справі «Великода проти України» та викладена в ньому правова позиція ЄСПЛ не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, колегія суддів вважає такими, що не можуть бути прийняті до уваги.

Таким чином, викладене переконує судову колегію у безпідставності та необґрунтованості доводів апелянта щодо необхідності забезпечення відповідачем виплати ОСОБА_2 основної державної пенсії і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у відповідності до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірах, установлених постановою національного суду - Володарського районного суду Київської області від 09 квітня 2009 року у справі № 2а-43/09.

Тож, дослідивши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та до уваги апеляційного суду не приймаються.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності жодних правових підстав для задоволення даного адміністративного позову та приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляд на це, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 вересня 2015 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 вересня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.