Справа № 826/23525/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 листопада 2015 року 08:15 №826/23525/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Кобилянського К.М., суддів Гарника К.Ю., Федорчука А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України»
до Державної авіаційної служби України
про визнання протиправним та скасування пункту протоколу, зобов'язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» (далі - позивач, ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної авіаційної служби України (далі - відповідач, Державіаслужба України), в якому просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати пункт 4.1.6 Протоколу № 2 засідання комісії з розгляду питань щодо прав на експлуатацію повітряних ліній від 26.06.2015, затвердженого 01.07.2015, в частині рішення щодо рекомендації голові Державної авіаційної служби України відмовити у внесенні змін (зміна відомостей щодо частоти рейсів) до документа про право ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» на експлуатацію повітряної лінії Київ - Тегеран - Київ;

2) зобов'язати Державіаслужбу України внести зміни до документа №711 від 31.01.2014 на експлуатацію повітряної лінії Київ - Тегеран - Київ ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» для виконання регулярних міжнародних повітряних перевезень з/до України, визначивши частоту рейсів: 5 рейсів на тиждень.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що оскаржуваним рішенням протиправно позбавлено ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» права експлуатувати повітряну лінію Київ - Тегеран - Київ в обсягах, що передбачені міжнародними домовленостями між Україною та Ісламською Республікою Іран. Позивач посилався на те, що відмова у внесенні змін до документа про право на експлуатацію із посиланням на пункт 1 частини восьмої статті 94 Повітряного кодексу України є незаконною, оскільки відсутні будь-які обмеження, передбачені міжнародними договорами України або угодами між авіаційними органами влади, а також авіаційними правилами України, які б унеможливлювали збільшення частот експлуатації повітряної лінії Київ - Тегеран - Київ з 3 до 5 рейсів на тиждень.

Відповідач просив у задоволенні позовних вимог ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» відмовити. В обґрунтування правомірності оскаржуваного рішення зазначив, що воно прийняте у відповідності до положень діючого законодавства. Посилався на те, що внесення змін до документа про право на експлуатацію повітряної лінії Київ - Тегеран - Київ було неможливим з огляду на положення пункту 1 частини восьмої статті 94 Повітряного кодексу України. У зв'язку з цим комісією з розгляду питань щодо прав на експлуатацію повітряних ліній прийнято рішення відмовити у внесенні змін до документа про право ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» на експлуатацію повітряної лінії Київ - Тегеран - Київ з частотою 5 рейсів на тиждень.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» здійснює діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів, вантажу повітряним транспортом.

Зазначену діяльність позивач здійснює на підставі виданої Державіаслужбою України ліцензії на надання послуг з перевезення пасажирів, вантажу повітряним транспортом від 27.06.2012 серії АГ №505921 та сертифіката експлуатанта від 14.10.2013 серії АО №000217.

У відповідності до рішення ліцензійної комісії Державіаслужби України від 20.10.2011, пункту 111 Додатку 1 до ліцензії серії АГ №505921 від 27.06.2012, а також документа від 31.01.2014 №711 «Право на експлуатацію повітряної лінії Київ - Тегеран (Ісламська Республіка Іран) - Київ», ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» володіє правом на експлуатацію повітряної лінії Київ - Тегеран - Київ частотністю виконання перевезень - 3 рази на тиждень, строк дії права - до 31.01.2024.

ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» звернулось до Державіаслужби України з листом від 08.06.2015 №01-17-178 щодо внесення змін до документа на право експлуатації повітряної лінії, зокрема: Київ - Тегеран - Київ, шляхом збільшення кількості дозволених частот з 3 до 5.

На засіданні комісії з розгляду питань щодо прав на експлуатацію повітряних ліній (далі - Комісія), 26.06.2015 розглянута заява ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» від 08.06.2015 №01-17-178.

Результат даного засідання зафіксований у протоколі засідання Комісії №2 від 26.06.2015, який затверджений головою Комісії 01.07.2015 (далі - Протокол засідання №2).

В пункті 4.1.6 Протоколу засідання №2, рекомендовано голові Державіаслужби України відмовити у внесенні змін (зміна відомостей щодо частоти рейсів), зокрема, до документа про право ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» на експлуатацію повітряної лінії Київ - Тегеран - Київ (частота рейсів: 5 рейсів на тиждень) для виконання регулярних міжнародних повітряних перевезень з/до України, на підставі пункту 1 частини восьмої статті 94 Повітряного кодексу України.

Вважаючи протиправним пункт 4.1.6 Протоколу засідання №2 у зв'язку з тим, що він позбавляє ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» права на експлуатацію повітряної лінії Київ - Тегеран - Київ в обсягах, що передбачені міжнародними домовленостями між Україною та Ісламською Республікою Іран, позивач оскаржив його до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 94 Повітряного кодексу України для виконання польотів з перевезення пасажирів, багажу та/або вантажу, пошти за плату та/або за наймом авіаперевізник повинен мати відповідне право на експлуатацію певної повітряної лінії.

Пунктом 1 частини третьої статті 94 Повітряного кодексу України встановлено, що право на експлуатацію повітряної лінії надається уповноваженим органом з питань цивільної авіації за письмовою заявою авіаперевізника щодо певних повітряних ліній на виконання регулярних повітряних перевезень у межах України.

Порядок надання і анулювання прав на експлуатацію повітряних ліній та порядок затвердження розкладу руху авіаперевізників встановлюються авіаційними правилами України в силу приписів частини четвертої статті 94 Повітряного кодексу України.

Державіаслужба України наказом від 24.10.2014 №686 затвердила Авіаційні правила України «Порядок надання і анулювання прав на експлуатацію повітряних ліній», які зареєстровані в Міністерстві юстиції України 13.11.2014 за №1440/26217 (далі - Порядок №686).

Пунктом 4.1 Порядку №686 передбачено, що внесення змін до документа про право на експлуатацію повітряної лінії здійснюється, зокрема, в разі зміни відомостей, зазначених у документі про право на експлуатацію повітряної лінії.

Відомості, що зазначаються у документі про право на експлуатацію повітряної лінії встановлені у Додатку №1 до Порядку №686, яким затверджено форму даного документа.

Дослідивши зміст Додатку №1 до Порядку №686 судом встановлено, що у документі про право на експлуатацію повітряної лінії зазначаються відомості про частоту рейсів, що можуть виконуватись авіаперевізником за повітряним маршрутом, на який надане відповідне право на експлуатацію.

Отже, зміна відомостей щодо частоти виконання повітряних перевезень є підставою для внесення змін до документа про право на експлуатацію повітряної лінії згідно пункту 4.1 Порядку.

З матеріалів справи вбачається, що рішення про надання прав на експлуатацію повітряної лінії Київ - Тегеран - Київ ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» прийнято ліцензійною комісією Державіаслужби України 20.10.2011. Право на експлуатацію повітряної лінії Київ - Тегеран - Київ зафіксовано у пункті 111 Додатку 1 до ліцензії від 27.06.2012 серії АГ №505921.

Крім того, ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» отримано документ від 31.01.2014 №711 «Право на експлуатацію повітряної лінії» Київ - Тегеран (Ісламська Республіка Іран) - Київ, на підставі пункту 3.4 Протоколу №11 засідання комісії з формування та реалізації державної політики щодо експлуатації повітряних ліній від 31.01.2014, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 17.02.2014 №102. Визначено частотність виконання перевезень - 3 рази на тиждень, строк дії права - до 31.01.2024.

Отже, право на експлуатацію повітряної лінії Київ - Тегеран - Київ надане ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» 20.10.2011 (згідно протоколу засідання ліцензійної комісії від 20.10.2011 №35), а відомості про частоту виконання повітряних перевезень - 3 рейси на тиждень - внесені 31.01.2014 року (згідно документу від 31.01.2014 №711 «Право на експлуатацію повітряної лінії»).

Пунктом 4.2 Порядку №686 визначено, що зміни до документа про право на експлуатацію повітряної лінії вносяться на підставі заяви авіаперевізника, яка складається в довільній формі.

Рішення про внесення змін до документа про право на експлуатацію повітряної лінії, згідно пункту 4.3 Порядку №686, приймається Державіаслужбою України на підставі протоколу комісії з розгляду питань щодо прав на експлуатацію повітряних ліній, затвердженого відповідно до пункту 1.14 розділу І Порядку №686.

Зі змісту оскаржуваного пункту 4.1.6 Протоколу засідання №2 вбачається, що Комісією прийнято рішення рекомендувати голові Державіаслужби України відмовити у внесенні зміни (зміна відомостей щодо частоти рейсів) до документа про право ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» на експлуатацію повітряної лінії Київ - Тегеран - Київ (частота рейсів: 5 рейсів на тиждень) для виконання регулярних міжнародних повітряних перевезень з/до України на підставі пункту 1 частини восьмої статті 94 Повітряного кодексу України.

Згідно пункту 2.13 Порядку №686, Комісія приймає вмотивоване рішення щодо надання права на експлуатацію повітряної лінії, якщо авіаперевізник відповідає вимогам цих Авіаційних правил та відсутні підстави, передбачені частиною восьмою статті 94 Повітряного кодексу України.

Пункт 1 частини восьмої статті 94 Повітряного кодексу України передбачає, що уповноважений орган з питань цивільної авіації має право відмовити у наданні права на експлуатацію певної повітряної лінії та призначенні авіаперевізника або обмежити обсяг права на експлуатацію повітряної лінії у разі наявності обмежень, передбачених міжнародними договорами України або угодами між авіаційними органами влади, а також авіаційними правилами України.

За наслідком аналізу норм Повітряного кодексу України та пункту 2.13 Порядку №686 судом встановлено, що застосування пункту 1 частини восьмої статті 94 Повітряного кодексу України передбачено лише для рішень Комісії про надання права на експлуатацію повітряної лінії.

Враховуючи системний аналіз вказаних норм чинного законодавства, а також відсутність спеціальних норм, які б регулювали підстави для відмови у задоволенні заяви про внесення змін до документа про право на експлуатацію повітряної лінії, суд приходить до висновку про правомірне застосування Комісією аналогії закону у даному випадку.

Проте, щодо наявності підстав для відмови у задоволенні заяви позивача з посиланням на норми пункту 1 частини восьмої статті 94 Повітряного кодексу України, суд зазначає наступне.

09.07.1993 урядами України та Ісламської Республіки Іран укладено угоду про повітряне сполучення між Україною та Ісламською Республікою Іран (далі - Угода 1993 року), якою не передбачалось прямого обмеження частоти виконання рейсів за договірними маршрутами.

Частиною першою статті 3 Угоди 1993 року визначено, що кожна Договірна Сторона матиме право призначити письмово іншій Договірній стороні одне авіапідприємство з метою експлуатації договірної лінії по встановлених маршрутах.

В силу частини другої статті 3 Угоди 1993 року після одержання такого призначення авіаційні влади іншої Договірної Сторони нададуть без затримки призначеному авіапідприємству відповідний дозвіл на виконання польотів.

Нормами частин 5 та 6 статті 8 Угоди 1993 року врегульовується, що ємність, що забезпечується з урахуванням частоти сполучень та типу повітряного судна, яке використовується призначеними авіапідприємствами Договірних Сторін на договірних лініях, погоджуватиметься авіаційними владами за рекомендацією призначених авіапідприємств. У разі незгоди між призначеними авіапідприємствами Договірних Сторін ці питання підлягатимуть погодженню між авіаційними владами двох Договірних Сторін. До досягнення такої згоди ємність, яка забезпечується призначеними авіапідприємствами, залишається незмінною.

03.07.2001 за наслідками переговорів делегацій авіаційних влад Ісламської Республіки Іран та України підписано Меморандум про взаєморозуміння, пунктом 3 якого визначено, що призначені авіапідприємства обох країн матимуть право експлуатувати договірні лінії із максимальною частотою 4 рейси на тиждень, за встановленими маршрутами.

Дія Меморандуму про взаєморозуміння від 03.07.2001 скасована внаслідок підписання 21.06.2014 узгодженого Протоколу переговорів між компетентними авіаційними органами України та Ісламської Республіки Іран (далі - Протокол 2014 року) та парафування 21.06.2014 Меморандуму про взаєморозуміння щодо повітряного сполучення (далі - Меморандум 2014 року).

Згідно Примітки 1 до Протоколу 2014 року, обидві сторони зобов'язуються видати авіаперевізнику(-ам) іншої Сторони дозвіл, у відповідності до Меморандуму 2014 року, який є необхідним для здійснення пасажирських повітряних перевезень на основі тимчасового застосування домовленостей, до моменту остаточного підписання Меморандуму 2014 року.

У пунктах а. та б. статті 1 парафованого Меморандуму 2014 року закріплено, що іранська сторона призначила авіакомпанії «IranAir», «MahanAir», «Caspian», «TabanAirlines» та «QeshmAirlines», а українська сторона - товариство з обмеженою відповідальністю «Українсько-середземноморські авіалінії» (далі - ТОВ «Українсько-середземноморські авіалінії») та ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ».

У відповідності до статті 2 парафованого Меморандуму про взаєморозуміння від 21.06.2014, призначені авіапідприємства обох сторін матимуть право здійснювати повітряні перевезення із максимальною частотою 7 рейсів на тиждень будь-яким типом повітряних суден при перевезенні пасажирів у відповідності до Переліку маршрутів, що доданий до Меморандуму про взаєморозуміння. Кількість дозволених частот буде збільшена до 14 на тиждень починаючи із 01 червня 2015 року. Будь-яке подальше збільшення частот буде предметом домовленостей між двома сторонами на підставі обґрунтування потребами повітряних перевезень.

Отже, станом на дату прийняття оскаржуваного рішення, оформленого пунктом 4.1.6 Протоколу засідання №2, існували виключно наступні обмеження, передбачені міжнародними договорами України та угодами між авіаційними органами влади України та Ісламської Республіки Іран:

по-перше, з українського боку експлуатувати договірні лінії може два авіаперевізника: ТОВ «Українсько-середземноморські авіалінії» та ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ»;

по-друге, кількість дозволених до експлуатації даними авіаперевізниками частот складає 14 на тиждень.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ», яке призначене в якості експлуатанта повітряної лінії Київ - Тегеран - Київ, у відповідності до умов міжнародних домовленостей між Україною та Ісламською Республікою Іран має право здійснення повітряних перевезення по зазначеному маршруту в рамках обмеження частоти для українських авіаперевізників - 14 рейсів на тиждень.

З поданої ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» заяви від 08.06.2015 №01-17-178 про внесення зміни до документа на право експлуатації повітряної лінії, вбачається, що авіаперевізник просив змінити відомості про частоту рейсів Київ - Тегеран - Київ, шляхом збільшення кількості дозволених частот з 3 до 5 на тиждень.

Тобто, запитувані частоти рейсів за повітряною лінією Київ - Тегеран - Київ не перевищували б існуючу між Україною та Ісламською Республікою Іран домовленість про частоту рейсів Київ - Тегеран - Київ, визначену в статті 2 парафованого Меморандуму про взаєморозуміння від 21.06.2014.

Отже, вище зазначене свідчить про незаконність відмови Державної авіаційної служби України у задоволенні заяви ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ», яка оформлена пунктом 4.1.6 Протоколу засідання №2, з посиланням на пункт 1 частини восьмої статті 94 Повітряного кодексу України, а тому пункт 4.1.6 Протоколу засідання №2 підлягає скасуванню.

У свою чергу відповідачем вказано, що 21.06.2014 Державіаслужба України провела двосторонні переговори з авіаційними властями Ісламської республіки Іран, за результатами якої складено Протокол 2014 року та парафовано Меморандум 2014 року.

Суд відхиляє доводи відповідача стосовного того, що вказані документи не мають силу міжнародного договору, а являються в свою чергу: Протокол 2014 року - міжурядовим міжнародним договором, а Меморандум 2014 року - міжвідомчим міжнародним договором, з огляду на наступне.

Статтею 6 Закону України «Про міжнародні договори» визначено, що ведення переговорів щодо підготовки тексту міжнародного договору, його прийняття, встановлення його автентичності або підписання міжнародного договору України здійснюються лише уповноваженими на те особами. Повноваження на ведення переговорів і підписання міжнародних договорів України надаються щодо міжнародних договорів, які укладаються від імені Уряду України, - Кабінетом Міністрів України.

Статтею 7 Закону України «Про міжнародні договори» передбачено, що делегація чи представник України, наділені повноваженнями відповідно до частин першої та четвертої статті 6 цього Закону, зобов'язані вести переговори та здійснювати інші дії згідно з наданими їм повноваженнями та директивами.

Указом Президента України від 18.09.1996 № 841/96 «Про заходи щодо вдосконалення координації діяльності органів виконавчої влади у сфері зовнішніх зносин» у пункті 7 передбачено, що офіційні делегації та представники України на міжнародних консультаціях, переговорах, конференціях, сесіях органів міжнародних організацій, засіданнях міжурядових комісій та інших органів керуються письмовими директивами, вказівками, технічними завданнями, що визначають позицію України.

Директиви, вказівки, технічні завдання готуються з урахуванням позицій заінтересованих центральних органів виконавчої влади відповідним органом виконавчої влади, уповноваженим брати безпосередню участь у міжнародних консультаціях, переговорах, конференціях, сесіях органів міжнародних організацій, засіданнях міжурядових комісій та інших органів, і після погодження з Міністерством закордонних справ України затверджуються не пізніше ніж за три дні до початку заходу відповідним органом виконавчої влади.

У відповідності до статті 7 Віденської Конвенції про право міжнародних договорів 1969 року (далі - Віденська конвенція), до якої приєдналась і Україна, особа вважається такою, що репрезентує державу; або з метою прийняття тексту договору чи встановлення його автентичності, або з метою вираження згоди держави на обов'язковість для неї договору, коли: а) вона пред'явить відповідні повноваження; або b) з практики відповідних держав чи з інших обставин випливає, що вони мали намір розглядати цю особу, як таку, що репрезентує державу для цих цілей, і не вимагати пред'явлення повноважень.

Матеріалами справи підтверджується, що в рамках розвитку регулярних авіаперевезень між Україною та Ісламською Республікою Іран Віце-Прем'єр-Міністром України 19 червня 2014 року погоджено відрядження делегації Державіаслужби України з 20 по 23 червня 2014 року до Ісламської Республіки Іран. До складу делегації включено голову Державіаслужби України.

Міністерством інфраструктури України затверджено, а Міністерством закордонних справ України погоджено відповідне технічне завдання на відрядження делегації Державіаслужби України. Згідно зазначеного технічного завдання делегації доручено у ході переговорів з керівництвом Департаменту цивільної авіації Ірану запропонувати іранській стороні збільшити кількість призначених підприємств з боку кожної сторони та встановити частоти виконання польотів за кожним маршрутом у кількості 7 рейсів на тиждень.

Відповідач у своїх запереченнях посилається на те, що відповідно до доручення Кабінету Міністрів України від 19.06.2014 №22816/1/1-14 та Технічного завдання на відрядження делегації Державіаслужби в м. Тегеран для проведення переговорів з авіаційною владою Ісламської Республіки Іран, було доручено тільки провести переговори, в тому числі і в частині збільшення частоти кількості рейсів на тиждень.

Втім, дане твердження спростовується матеріалами справи. З абзацу 5 пункту 5 технічного завдання вбачається, що делегації доручено за результатами переговорів підписати відповідний підсумковий документ.

Як зазначено вище, 21.06.2014 за результатами переговорів між авіаційними владами Ісламської Республіки Іран та України головою Державіаслужби України підписано Протокол 2014 року та 21.06.2014 парафовано Меморандум про взаєморозуміння щодо повітряного сполучення між авіаційними владами Ісламської Республіки Іран та Україною.

Таким чином, суд приходить до висновку, що голова Державіаслужби України мав необхідні повноваження на ведення переговорів, підписання Протоколу та парафування Меморандуму та діяв в межах таких повноважень.

У відповідності до пунктів 1 та 4 Протоколу 2014 року погоджено внести зміни до Угоди 1993 року (у відповідності до погодженого проекту змін) та підписати Меморандум про взаєморозуміння щодо повітряного сполучення між авіаційними владами Ісламської Республіки Іран та Україною, що був парафований 21.06.2014.

Згідно Примітки 1 до Протоколу 2014 року погоджено, що обидві сторони зобов'язуються видати авіаперевізнику(-ам) іншої Сторони дозвіл, у відповідності до Меморандуму про взаєморозуміння, парафованого 21.06.2014, який є необхідним для здійснення пасажирських повітряних перевезень на основі тимчасового застосування домовленостей, до моменту остаточного підписання Меморандуму про взаєморозуміння щодо повітряного сполучення.

Стаття 2 Закону України «Про міжнародні договори України» встановлює, що укладення міжнародного договору України - це дії щодо підготовки тексту міжнародного договору, його прийняття, встановлення його автентичності, підписання міжнародного договору та надання згоди на його обов'язковість для України.

Також, зазначена стаття визначає, що міжнародний договір - це укладений у письмовій формі з іноземною державою або іншим суб'єктом міжнародного права, який регулюється міжнародним правом, незалежно від того, міститься договір в одному чи декількох пов'язаних між собою документах, і незалежно від його конкретного найменування (договір, угода, конвенція, пакт, протокол тощо).

Стаття 8 Закону України «Про міжнародні договори України» закріплює, що згода України на обов'язковість для неї міжнародного договору може надаватися шляхом підписання, ратифікації, затвердження, прийняття договору, приєднання до договору. Згода України на обов'язковість для неї міжнародного договору може надаватися й іншим шляхом, про який домовилися сторони.

Статтею 10 Віденської Конвенції закріплено, що текст договору стає автентичним і остаточним: а) у результаті застосування такої процедури, яку може бути передбачено в цьому тексті або погоджено між державами, що беруть участь у його складенні; або b) при відсутності такої процедури - шляхом підписання, підписання ad referendum або парафування представниками цих держав тексту договору або заключного акта конференції, який містить цей текст.

Статтею 12 Віденської конвенції визначено, що згода держави на обов'язковість для неї договору виражається шляхом підписання договору представником держави, зокрема коли а) договір передбачає, що підписання має таку силу; b) в інший спосіб установлено домовленість держав, які беруть участь у переговорах, про те, що підписання повинне мати таку силу; або с) намір держави надати підписанню такої сили випливає з повноважень її представника або був виражений під час переговорів.

Згідно частини 2 статті 12 Віденської конвенції парафування тексту означає підписання договору в тому випадку, коли встановлено, що держави, які беруть участь у переговорах, так домовились.

Поряд з цим статтею 24 Віденської конвенції визначено, що договір набирає чинності в порядку і в дату, передбачену в самому договорі або погоджені між державами, які брали участь у переговорах. Частина 4 статті 24 Віденської конвенції уточнює, що положення договору, які регулюють встановлення автентичності його тексту, вираження згоди держав на обов'язковість для них договору, порядок або дату набрання договором чинності, застереження, функції депозитарію та інші питання, що неминуче виникають до набрання договором чинності, застосовуються з моменту прийняття тексту договору.

Крім того, стаття 25 Віденської конвенції закріплює таке поняття, як «тимчасове застосування» договору або його частини до набрання чинності, якщо (а) це передбачається самим договором; або (b) держави, які брали участь у переговорах, домовилися про це в якійсь інший спосіб. Згідно частини 2 статті 25 Віденської конвенції якщо в договорі не передбачається інше або держави, які брали участь у переговорах, не домовилися про інше, тимчасове застосування договору або частини договору щодо держави припиняється, коли ця держава повідомить інші держави, між якими тимчасово застосовується договір, про свій намір не стати учасником договору.

Статтею 14 Закону про міжнародні договори окремо передбачено, що міжнародні договори набирають чинності для України після надання нею згоди на обов'язковість міжнародного договору відповідно до цього Закону в порядку та в строки, передбачені договором, або в інший узгоджений сторонами спосіб.

Враховуючи вищенаведене, а також положення Примітки 1 до Протоколу 2014 року чинними міжнародними домовленостями між Україною та Ісламською Республікою Іран погоджено тимчасове застосування положень Меморандуму про взаєморозуміння, парафованого 21.06.2014, до моменту остаточного підписання цього Меморандуму та відповідного внесення змін до Угоди 1993 року.

Водночас, як зазначено вище, Меморандумом 2014 року погоджено призначення чотирьом іранським та двом українським авіаперевізникам, та надано цим перевізникам право експлуатувати договірні лінії частотністю 14 рейсів на тиждень починаючи з 01.06.2015.

Отже, Протокол 2014 року та Меморандум 2014 року є міжнародними договорами України, голова Державіаслужби уклав Протокол 2014 та затвердив (парафував) текст Меморандуму 2014 року в межах наданих йому повноважень, положення Протоколу 2014 та Меморандуму 2014 року підлягають застосуванню під час розгляду даної справи та є обов'язковими для Державіаслужби України.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовна вимога ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» про визнання протиправним та скасування пункту 4.1.6 Протоколу № 2 засідання комісії з розгляду питань щодо прав на експлуатацію повітряних ліній від 26.06.2015 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача вчинити дії, суд зазначає наступне.

Згідно пункту 1.4 Порядку питання щодо внесення змін до документів про права на експлуатацію повітряних ліній розглядається Комісією, яка утворюється наказом Державіаслужби. За результатами своєї роботи Комісія приймає рішення, в якому рекомендує Голові Державіаслужби, зокрема, внести зміни до документа про право на експлуатацію повітряної лінії.

Документ про право на експлуатацію повітряної лінії оформлюється Державіаслужбою України протягом 5 робочих днів з дня прийняття Державіаслужбою України відповідного рішення. Дане положення передбачено пунктом 2.15 Порядку №686 та підлягає до застосування і при оформленні документа про право у випадку задоволення заяви про внесення змін до документа про право на експлуатацію повітряної лінії.

Частиною 3 статті 92 Повітряного кодексу України прямо визначено, що документ про право на експлуатацію видається уповноваженим органом з питань цивільної авіації.

Враховуючи вище зазначене, суд погоджується з позицією позивача про те, що Державіаслужбі України, як уповноваженому органу з питань цивільної авіації належать повноваження прийняття рішення щодо задоволення заяви про внесення змін до документа про право та внесення змін до документа про право на експлуатацію повітряної лінії.

Водночас, видача такого права на експлуатацію відбувається на підставі належним чином оформленого рішення Державіаслужби України.

У відповідності до пункту 2.14 Порядку Державіаслужба України приймає рішення щодо кожної заяви та кожного питання, які розглядалися на засіданні комісії, на підставі затвердженого відповідно до пункту 1.14 розділу І Порядку протоколу. Поряд з цим, в силу пункту 1.17 рішення комісії може бути оскаржено голові Державіаслужби України протягом 20 днів з дня його затвердження або в судовому порядку.

Суду не надано доказів звернення позивача до голови Державіаслужби України із скаргою на Протокол засідання №2 або іншим чином доведення до відома голови Державіаслужби України про порушення Комісією прав позивача при прийнятті рішення, що оскаржене у даній справі.

Судом встановлено, що на підставі Протоколу засідання №2 Державіаслужбою України прийнято наказ від 02.07.2015 №389. Відповідно до пункту 1 наказу Державіаслужби України від 02.07.2015 № 389 відмовлено ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» у внесенні змін до документів на право експлуатації повітряної лінії Київ - Тегеран - Київ (збільшення частоти рейсів з 3р/т до 5 р/т) для виконання регулярних міжнародних повітряних перевезень з/до України.

Даний наказ Державіаслужби України позивачем до суду не оскаржений.

Частиною 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разу, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Суд дійшов висновку про відсутність підстав для виходу за межі позовних вимог з огляду на наступне.

З огляду на положення частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо зобов'язання відповідача прийняти будь-яке рішення.

Аналогічна правова позиція підтверджується судовою практикою, зокрема, постановою Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 № П-278/10, якою встановлено, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до компетенції цього органу державної влади.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Отже, позовна вимога ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» про зобов'язання Державіаслужби України внести зміни до документа №711 від 31.01.2014 на експлуатацію повітряної лінії Київ - Тегеран - Київ ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» для виконання регулярних міжнародних повітряних перевезень з/до України, визначивши частоту рейсів: 5 рейсів на тиждень - не підлягає задоволенню.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати пункт 4.1.6 Протоколу № 2 засідання комісії з розгляду питань щодо прав на експлуатацію повітряних ліній від 26.06.2015, затвердженого 01.07.2015, в частині рішення щодо рекомендації голові Державної авіаційної служби України відмовити у внесенні змін (зміна відомостей щодо частоти рейсів) до документа про право ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» на експлуатацію повітряної лінії Київ - Тегеран - Київ.

3. Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

4. Стягнути з Державної авіаційної служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» () судові витрати в сумі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя К.М. Кобилянський

Судді К.Ю. Гарник

А.Б. Федорчук