Справа № 2270/3388/12
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" листопада 2015 р. м. Київ К/9991/68944/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого судді суддів:Іваненко Я.Л., Ліпського Д.В., Мойсюка М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконними дій та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2012 року,

в с т а н о в и л а :
У травні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому, з урахуванням уточнень, просив: визнати протиправними дії командира Військової частини НОМЕР_1 щодо недопуску ОСОБА_1 до проходження військової служби; визнати протиправними та скасувати накази командира Військової частини НОМЕР_1 від 21 листопада 2011 року №246 та від 25 листопада 2010 року №250; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 допустити ОСОБА_1 до виконання посадових обов`язків та проходження військової служби; стягнути з Військової частини НОМЕР_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 21 190,91 грн.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 червня 2012 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірним та скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 21 листопада 2011 року №246 в частині усунення від виконання службових обов`язків позивача до закінчення судового слідства та винесення вироку суду. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2012 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено повністю. Визнано неправомірними дії командира Військової частини НОМЕР_1 щодо недопущення ОСОБА_1 до проходження військової служби. Визнано неправомірними та скасовано накази командира Військової частини НОМЕР_1 від 25 листопада 2010 року №250 та від 21 листопада 2011 року №246. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 допустити ОСОБА_1 до виконання службових обов`язків. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплату ОСОБА_1 середньомісячної заробітної плати, з урахуванням виплаченого грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, за період з 19 листопада 2011 року по 17 жовтня 2012 включно.

У касаційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції та закрити провадження у справі.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним вимогам не відповідають.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою слідчого в особливо важливих справах Головного управління військових прокуратур Генеральної прокуратури України від 08 листопада 2010 року відносно позивача порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених частиною 5 статті 191, частиною 3 статті 27, частиною 4 статті 190, частинами 2, 3 статті 358, частиною 2 статті 366 Кримінального кодексу України.

22 листопада 2010 року ОСОБА_1 було затримано в порядку статті 115 Кримінально-процесуального кодексу України як підозрюваного у вчиненні вказаних злочинів і пред`явлено обвинувачення.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2010 року позивачу обрано міру запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 18 листопада 2011 року позивачу була змінена міра запобіжного заходу з тримання під вартою на підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 25 листопада 2010 року №250 ОСОБА_1 відсторонено від займаної посади на час розслідування кримінальної справи №49-2883.

Наказом від 21 листопада 2011 року №246 по стройовій частині командир Військової частини НОМЕР_1 на підставі статті 47 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XVI (далі Дисциплінарний статут), та статті 122 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України усунув військовослужбовця майора ОСОБА_1 від посади та виконання службових обов`язків з 19 листопада 2011 року до закінчення судового слідства та винесення вироку суду.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки службове розслідування відносно позивача не призначалось та не проводилось, факти наявності людських жертв чи інших тяжких наслідків або загрози настання таких наслідків у результаті неналежного виконання позивачем службових обов`язків відповідачем не встановлені та не доведені у судовому засіданні, строки, передбачені статтями 47, 85 Дисциплінарного статуту закінчились, а тому законних підстав для прийняття наказу №246 від 21 листопада 2011 року на підставі статті 47 Дисциплінарного статуту та статті 122 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України про усунення позивача від посади та виконання службових обов`язків до закінчення судового слідства та винесення вироку суду у відповідача не було.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нову постанову про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що накази командира Військової частини НОМЕР_1 від 21 листопада 2011 року №246 та від 25 листопада 2010 року №250, згідно яких позивач був усунутий від посади та виконання службових обов`язків до закінчення судового слідства та винесення вироку суду, є неправомірними та підлягають скасуванню, оскільки не відповідають вимогам Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Однак, колегія суддів Вищого адміністративного суду України такі висновки судів попередніх інстанцій вважає передчасними та такими, що зроблені з неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Частинами 1, 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

В пункті 13 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» від 06 березня 2008 року №2 зазначено, що при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовуються строки звернення до суду, встановлені спеціальними законами. У разі коли ці закони зазначені питання не врегульовують, то з врахуванням необхідності субсидіарного застосування законів про працю суди повинні виходити із строків звернення до суду, визначених частиною 1 статті 233 Кодексу законів про працю України. Тому громадянин може звернутися із заявою про вирішення спору в тримісячний строк із дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення з публічної служби -у місячний строк із дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Так, згідно частини 1 статті 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись 03 травня 2012 року до суду з даним позовом позивач просив визнати протиправними та скасувати накази відповідача від 25 листопада 2010 року №250 та від 21 листопада 2011 року №246.

Згідно статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Однак, вирішуючи спір по суті, як суд першої, так і суд апеляційної інстанцій не врахували вимог статей 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України щодо строку звернення до суду та застосування наслідків його пропуску, не з`ясували, коли позивач дізнався чи повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, не визначив початок перебігу строку звернення до суду, причини пропуску вказаного строку та можливість його поновлення. Між тим, від з`ясування вказаних обставин залежить правильний підхід у вирішенні спору.

Не встановлення в судовому процесі зазначених вище обставин як таких, що мають суттєве значення у справі, призвело до передчасних та необґрунтованих належним чином висновків щодо прав і обов`язків сторін у даному спорі, та відповідно до положень частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства Україниє підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, зокрема статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового судового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене, повно та об`єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 червня 2012 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2012 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: Д.В. Ліпський

М.І. Мойсюк