Справа № 2а-1008/11/5/0170
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" листопада 2015 р. м. Київ К/9991/13034/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого суддіГоловчук С.В. (суддя-доповідач),
суддівЛіпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

секретар судового засідання Малина Л.В.,

з участю представника відповідача - Михальченка А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_5

на постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 22 липня 2011 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2012 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до Служби безпеки України, Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим (далі - ГУ СБУ в АР Крим) про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У січні 2011 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що проходив військову службу в органах безпеки та перебував на грошовому забезпеченні у 3-му управлінні Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів СБУ в АР Крим і 01 липня 2010 року його звільнено зі служби. Вказував, що 18 серпня 2010 року йому встановлено ІІ групу інвалідності у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з виконанням обов'язків військової служби, у зв'язку з чим він має право на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини 2 статті 16 Закону України від 20 грудня 1999 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII). Посилаючись на те, що вказану допомогу обчислено у розмірі, що визначений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, яка є підзаконним актом та не відповідає нормам Закону, просив суд зобов'язати відповідачів перерахувати та виплатити суму вказаної допомоги, виходячи з розміру грошового забезпечення за останньою посадою.

Постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 22 липня 2011 року, яку залишено без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2012 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 порушує питання про скасування судових рішень та ухвалення нового - про задоволення позовних вимог. Зазначає, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема, неправильно застосовано Закон № 2011-XII.

В запереченнях на касаційну скаргу, відповідачі просять залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального

права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_5 проходив військову службу в органах безпеки та перебував на грошовому забезпеченні у 3-му управлінні Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів СБУ в АР Крим і 01 липня 2010 року звільнився зі служби.

Відповідно до довідко Медико-соціальної експертної комісії від 18 серпня 2010 року серії КР-09 № 010263 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з виконанням обов'язків військової служби.

Висновком ГУ СБУ в АР Крим, затвердженого заступником Голови СБУ 09 грудня 2010 року встановлено можливість призначення ОСОБА_5 одноразової грошової допомоги в розмірі 54-місячного грошового забезпечення у сумі 62370,00 грн, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та відсоткової надбавки за вислугу років.

На підставі вказаного висновку, 22 грудня 2010 року ГУ СБУ в АР Крим прийнято наказ № 270/ДСК щодо виплати ОСОБА_5 одноразової грошової допомоги в розмірі 54-місячного грошового забезпечення у сумі 62370,00 грн, яка 23 грудня 2010 року виплачена позивачу

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом № 2011-XII.

Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (стаття 1 Закону № 2011-XII).

Частиною 2 статті 16 Закону України № 2011-XII, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов'язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

На виконання цієї статті зазначеного Закону Кабінет Міністрів України постановою від 28 травня 2008 року № 499 затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (далі - Порядок), згідно з підпунктом 2 пункту 2 якого одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), зокрема інвалідам II групи, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов'язків військової служби у розмірі 54-місячного грошового забезпечення.

Частина 2 статті 16 Закону № 2011-XII та Порядок не суперечать один одному, оскільки цим Законом Кабінету Міністрів України делеговано право визначати розмір одноразової грошової допомоги.

Кабінет Міністрів України у Порядку не вийшов за межі вимог статті 16 Закону № 2011-XII і встановленими умовами не обмежив права військовослужбовців, оскільки у постанові № 499 деталізовані загальні підходи щодо компенсаційних виплат, встановлених Законом.

Щодо визначення складових грошового забезпечення стосовно виплати одноразової грошової допомоги слід зазначити таке.

Абзацом п'ятим підпункту 4 пункту 2 Порядку передбачено, що для військовослужбовців, які перебувають на кадровій військовій службі або проходять військову службу за контрактом, грошове забезпечення визначається за останньою посадою, яку вони займали на день втрати працездатності, а звільнених із служби - на день звільнення виходячи з таких складових: посадовий оклад, оклад за військовим званням, відсоткова надбавка за вислугу років.

Водночас частина 2 статті 9 Закону № 2011-XII складові грошового забезпечення визначає по-іншому: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Виходячи із визначених в частині 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення складових грошового забезпечення щодо виплати одноразової грошової допомоги слід застосовувати не Порядок, а Закон № 2011-XII, який має вищу юридичну силу.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що розмір одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов'язків військової служби, визначається Порядком, а складові такого грошового забезпечення - відповідно до статті 9 Закону № 2011-XII.

Вказаний висновок узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України викладеною в постанові від 20 січня 2015 року у справу за позовом ОСОБА_10 до Служби безпеки України, управління СБУ в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки судів ґрунтуються на помилковому застосуванні норм матеріального права, і суди безпідставно відмовили у задоволенні позовних вимог.

Через неправильне застосування норм матеріального права, суди неповно з'ясували обставини у справі, зокрема, в частині визначення розміру грошового забезпечення згідно із частиною 2 статті 9 Закону № 2011-XII і відповідно розміру одноразової грошової допомоги.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні.

Підставою для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції і направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи (частина 2 статті 227 КАС України).

Враховуючи наведене, судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 22 липня 2011 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2012 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.В. Головчук
Судді Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак