Справа № 2а-1423/11/0970
Суддя: Грицюк П.П.
Дата ухвалення: 2011-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2011 р. Справа № 2a-1423/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Грицюка П.П.

при секретарі Кузишин Р.М.

за участю:

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до відповідача: Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції в Івано-Франківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № та № від 17.02.2011 року,-

ВСТАНОВИВ:

Субєкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Коломийської обєднаної державної податкової інспекції про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень - рішень від 17.02.2011 року №, № та №.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач здійснює підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування. Під час здійснення підприємницької діяльності перевищення обсягу виручки не мало місця, як то зазначено податковим органом, оскільки кошти, сплачені покупцем за поставку товару, яка не була виконана позивачем, повернуті покупцю згідно актів. Тому, на думку позивача, ним не порушені норми законів "Про податок з доходів фізичних осіб" та "Про податок на додану вартість", так як позивач знаходився на спрощеній системі оподаткування і додержувався вимог, встановлених Указом Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва".

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав зазнечених в адміністративному позові, надали суду усні та письмові пояснення.

Представники відповідача в судовому засіданні подали заперечення, яким зазначили, що оскаржувані рішення законні та обґрунтовані, підстав для їх скасування не має. В обґрунтування своїх заперечень вказали на правомірність дій контролюючого органу щодо визначення позивачу зобовязань, нарахованих за наслідками проведеної перевірки. Просили в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення сторін та показання свідка, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 27.05.2004 року зареєстрований як фізична особа підприємець (а.с. 56). Протягом 2008 року позивач був платником єдиного податку (а.с. 57).

Коломийською обєднаною державною податковою інспекцією проведена планова виїзна перевірка субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2007 року по 30.09.2010 року, за наслідками якої складено ОСОБА_2 за №85/172/НОМЕР_1 від 04.02.2011 року (а.с. 12-40).

Зокрема, перевіркою виявлено порушення позивачем вимог: ст. 1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва" № 727/98 від 03.07.1998 року, в частині перевищення виручки 500 тис. грн.; п.п. 8.1.1, п.п. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" №889-IV від 22.05.2003 року, в результаті чого дораховано податок з фізичних осіб в сумі 2876,25 грн.; ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" №13-92 від 26.12.1992 року та п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 "Про оподаткування прибутку підприємств" №238/97-ВР від 22.05.1997 року, п. 4.1 ст 4, п.п. 4.2.8 п. 4.2 ст. 4, п. 9.12 ст. 9 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" №889-IV від 22.05.2003 року, в результаті чого дораховано податок з доходів фізичних осіб в сумі 64867,10 грн.; п. 4.1 ст. 4, п. 9.4 ст. 9 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97 від 03.04.1997 року, в результаті чого збільшено податкове зобовязання з податку на додану вартість на суму 92805,00 грн.

На підставі ОСОБА_2 перевірки від 04.02.2011 року №85/172/НОМЕР_1 Коломийська обєднана державна податкова інспекція 17.02.2011 року винесла позивачу податкові повідомлення - рішення від 17.02.2011 року (а.с. 9-11): №, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 116006,25 грн. (в т.ч. основний платіж 92805,00 грн. та штрафні санкції - 23201,25 грн.); №, яким збільшено суму грошового зобовязання по податку з доходів найманих працівників на суму 3595,31 грн. (в т.ч. основний платіж 2876,25 грн. та штрафні санкції - 716,06 грн.); №, яким збільшено суму грошового зобовязання по прибутковому податку на доходи від підприємницької діяльності на суму 81083,88 грн. (в т.ч. основний платіж 64867,10 грн. та штрафні санкції - 16216,78 грн.).

Вказані податкові повідомлення -рішення позивач оскаржував у адміністративному порядку (а.с. 102). За наслідками розгляду скарги позивача, податкові повідомлення - рішення залишені без змін, а скарги без задоволення (а.с. 44-46).

Заперечуючи проти перевищення обсягу виручки, і, відповідно, проти нарахованих податкових зобовязань, позивач посилається на повернення авансу покупцю, що підтверджує книгою обліку доходів і витрат (а.с. 83-97), заявами покупця на поставку товару та сплату авансу позивачу (а.с. 120-125), накладними (а.с. 111-119), актами про видачу коштів при поверненні товару (а.с. 47-55).

В судовому засіданні встановлено, що до перевірки позивачем надано книгу обліку доходів і витрат, в ході перевірки виготовлено її копію, яку долучено до справи за клопотанням представника відповідача ОСОБА_4 та досліджено судом. Факт використання даної книги при перевірці підтверджує також ОСОБА_2 (а.с. 17).

В ході дослідження вказаної книги обліку доходів і витрат, встановлені записи позивача про повернення коштів протягом 2008 року на загальну суму 110077,00 грн. В своїх поясненнях представник відповідача ОСОБА_4 зазначає, що під час перевірки бачила в книзі дані записи про повернення коштів та вважає, що дані записи стосуються господарських відносин позивача з субєктом підприємницької діяльності ОСОБА_5

Суд не погоджується з даними твердженнями представника відповідача в звязку із тим, що факти повернення оплати субєкту підприємницької діяльності ОСОБА_5 за повернуті пиломатеріали протягом 2008 року відображені в розрізі дат та сум ОСОБА_2 (а.с. 24), що не відповідає датам та сумам відображених дослідженою книгою обліку доходів і витрат позивача за 2008 рік.

Враховуючи наведене, суд констатує, що перевірка, в частині визначення обсягу виручки позивачем протягом 2008 року, проведена Коломийською обєднаною державною податковою інспекцією не в повному обсязі, без належного дослідження матеріалів, які відповідно до ст 83 Податкового кодексу України є підставами для висновків під час проведення перевірок.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем не надано суду доказів звернення до позивача в порядку передбаченому ст. 85 Податкового кодексу України про надання первинних документів щодо підтвердження фактів повернення протягом 2008 року сум коштів відображених в книзі обліку доходів і витрат чи будь-яких актів відмови позивача від надання таких документів.

ОСОБА_3 з цим, судом встановлено, що позивач протягом 2008 року здійснював поставки пиломатеріалів субєкту підприємницької діяльності ОСОБА_6 на підставі заяв покупця на поставку товару та сплату авансу. Частину попередньо сплачених коштів сплачених ОСОБА_6 за поставку товару, яка не була виконана позивачем, повернуті покупцю згідно актів про видачу коштів при поверненні товару.

В ході дослідження вищевказаних документів обліку господарських операцій позивача із субєктом підприємницької діяльності ОСОБА_6 встановлено відповідність сум коштів зазначених в них сумам коштів зазначених позивачем в книзі обліку доходів і витрат. Кошти були отримані і повернуті в одному звітному періоді

Вищевказане також підтверджено в судовому засіданні допитаним в якості свідка ОСОБА_6

Не обгрунтованими також є висновки відповідача з приводу допущених порушень позивачем п.п. 8.1.1, п.п. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", в результаті чого дораховано податок з фізичних осіб в сумі 2876,25 грн. Як встановлено в судовому засіданні, дані висновки органу контролю грунтуються на припущеннях та не підтверджені документально, зустрічні перевірки не проведено.

Згідно з пунктом 9.12.1 статті 9 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством із цих питань, з урахуванням норм цього пункту.

Таким спеціальним законодавством, зокрема, є Указ Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва" №727/98 від 03.07.1998 р. (із змінами та доповненнями) (далі - Указ).

Положеннями статті 1 зазначеного Указу передбачено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується, у тому числі, для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їхніх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.

Отже, реалізація права суб'єкта малого підприємництва на запровадження спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності залежить від виконання останнім установлених Указом вимог.

При цьому єдиний податок сплачується виключно з доходів, одержаних фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності з додержанням вимог Указу, зокрема, якщо виручка платника єдиного податку за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Водночас порушення умов запровадження спрощеної системи оподаткування, визначених статтею 1 Указу, у тому числі перевищення граничного обсягу виручки за рік, є юридичним фактом, який виключає можливість застосування до суб'єкта малого підприємництва правил оподаткування, передбачених для платників єдиного податку.

Приписами статті 6 Указу визначено, що суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником податку на доходи фізичних осіб, оскільки вказаний податок сплачується ним у складі єдиного податку.

Відповідно до статті 2 цього Указу фізична особа, зареєстрована як платник єдиного податку, сплачує такий податок за ставкою, встановленою місцевими радами за місцем державної реєстрації платника, залежно від виду його діяльності. При цьому, лише за умов додержання приписів зазначеного Указу, доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладаються єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника податку та осіб, що перебувають з ним у трудових відносинах, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов'язань як самого платника податку, так і осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім'ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності.

Зважаючи на викладене, несплата податку з доходів фізичних осіб, як це передбачено для платників єдиного податку, можлива лише в разі дотримання суб'єктом малого підприємництва умов перебування на спрощеній системі оподаткування. Зазначене стосується також і відповідності граничного обсягу виручки платника єдиного податку розмірам, визначеним Указом.

Виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана субєктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Згідно з пунктом 1.31 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" продажем товарів вважаються будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію, незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Продажем результатів робіт (послуг) вважаються будь-які операції цивільно-правового характеру з надання результатів робіт (послуг).

Згідно з вимогами Положення (стандарту) бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 10.08.2000 року №193, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.2000 р. за №515/4736, якщо з ряду причин продукція не була відвантажена і на вимогу замовника йому була повернена сума передоплати, то її слід виключити з виручки (валового доходу) від реалізації товарів (робіт, послуг).

В судовому засіданні встановлено, що згідно актів про видачу коштів при поверненні товару у 2008 році субєктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 повернуті кошти в сумі 110077,00 грн. в звязку з невиконанням строків та умов поставки пиломатеріалів.

Таким чином, повернуті позивачем кошти (як аванс), не є виручкою у розумінні вищенаведених норм.

Враховуючи вищенаведене, суд констатує, що позивач в 2008 році не допустив перевищення законодавчо встановленого граничного розміру виручки в 500 тис. грн.

Статтею 2 Указу встановлено, що доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладаються податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника та осіб, що перебувають з ним у трудових відносинах, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобовязань як самого платника податку, так і осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сімї, які беруть участь у підприємницькій діяльності.

Відповідно до статті 6 Указу субєкт підприємницької діяльності фізична особа, який сплачує єдиний податок, не є платником податку з доходів фізичних осіб та платником ПДВ.

Реалізація права субєкта малого підприємництва на запровадження спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності залежить від виконання останнім установлених цим Указом правил поведінки, у разі порушення яких передбачено можливість (обовязок) переходу платника податків на загальну систему оподаткування.

Враховуючи приписи статті 5 Указу, платник єдиного податку в разі порушення вимог статті 1 цього Указу повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Встановлений законодавством обовязок платника цього податку перейти на загальну систему оподаткування в таких випадках означає, що з настанням обставин, які виключають можливість субєкта господарювання перебувати на спрощеній системі оподаткування (зокрема, перевищення обсягу виручки) останній втрачає право на сплату єдиного податку та зобовязаний сплачувати податки, збори (обовязкові платежі) на загальних підставах.

В розумінні норм Указу платник єдиного податку має перейти на загальну систему оподаткування в разі перевищення граничного обсягу виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) 500 тис. грн.

Судом встановлено, що позивач у 2008 році не допустив перевищення законодавчо встановленого граничного розміру виручки в 500 тис. грн., а тому підстав для переходу на загальну систему оподаткування та реєстрації платником ПДВ в субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 не було.

Податковий орган при нарахуванні позивачу зобовязань з податку на додану вартість посилався на порушення позивачем норм п. 4.1 ст. 4, п. 9.4 ст. 9 Закону України "Про податок на додану вартість".

Як було вище зазначено, субєкти малого підприємництва - фізичні особи, які сплачують єдиний податок, не є платниками податків і зборів, перелічених у пункті 6 статті 1 Указу, в тому числі податку на додану вартість. При цьому підприємець не має права виділяти ПДВ в ціні товарів (робіт, послуг) та виписувати податкові накладні. Разом з тим, п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2000 року №507 "Про розяснення Указу Президента України від 3 липня 1998 року №727" субєктам малого підприємництва - фізичним особам надано право вибору щодо реєстрації їх платниками податку на додану вартість.

Водночас згідно з п. 9.4 ст. 9 Закону України "Про податок на додану вартість" якщо особа, на яку не поширюється дія п.2.3 ст. 2 цього Закону, як платник податку вважає за доцільне добровільно зареєструватися платником податку і відповідає вимогам пп. 2.2 ст. 2 цього Закону, така реєстрація провадиться за її заявою.

Якщо обсяг оподатковуваних операцій особи протягом звітного податкового періоду перевищує суму, визначену пп. 2.3.1 ст. 2 цього закону, не більше ніж у два рази, така особа зобовязана надіслати податковому органу заяву про реєстрацію протягом 20 календарних днів, наступних за таким звітним податковим періодом.

Отже, субєкт малого підприємництва - фізична особа за своїм добровільним рішенням відповідно до п. 2.2 ст. 2 Закону "Про податок на додану вартість" може зареєструватися платником податку на додану вартість. Позивач з такою заявою до відповідача не звертався.

Згідно з пп. 2.3.1 п.2.3 ст. 2 Закону "Про податок на додану вартість" особа підлягає обовязковій реєстрації як платник податку у разі, коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної компютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена) такій особі або в рахунок зобовязань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування ПДВ).

Фізична особа - підприємець, який є платником єдиного податку і обсяг виручки у якого не перевищує 500000 грн. на календарний рік, не має обовязку щодо реєстрації платником податку на додану вартість у цьому податковому періоді.

Таким чином, у разі перевищення фізичною особою - платником єдиного податку обсягів операцій з поставки товарів (послуг) межі 300 тис. грн. вона має право не реєструватися платником ПДВ до досягнення обсягу виручки від реалізації продукції 500 тис. грн.

Обовязок зареєструватися платником ПДВ виникає у такої особи лише в разі перевищення обсягу виручки в 500 тис. грн. за календарний рік.

Таким чином, суд дійшов висновку, що перевірка контролюючим органом діяльності позивача здійснена не повно, без урахування всіх обставин справи, що призвело до невірних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не виконав покладеного на нього законом обовязку.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що податкові зобовязання з податку з доходів фізичних осіб, податку на доходи від підприємницької діяльності та податку на додану вартість і, відповідно, штрафні (фінансові) санкції, визначені позивачу у податкових повідомленнях - рішеннях від 17.02.2011 року №, № та № - є протиправними та підлягають скасуванню.

У судовому засіданні позивач на розподілі судових витрат, у відповідності з нормами ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, не наполягав.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції в Івано-Франківській області від 17 лютого 2011 року: № на суму 116006,25 грн. по податку на додану вартість, у тому числі за основним платежем 92805,00 грн. і за штрафними санкціями 23201,25 грн.; № на суму 3595,31 грн. по податку з доходів найманих працівників, у тому числі за основним платежем 2876,25 грн. і за штрафними санкціями 719,06 грн.; № на суму 81083,88 грн. по прибутковому податку на доходи від підприємницької діяльності, у тому числі за основним платежем 64867,10 грн., і за штрафними санкціями 16216,78 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_7

Постанова складена в повному обсязі 01.06.2011 року.