Справа № 2а-16/12/0970
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2012-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2012 р. справа № 2a-16/12/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Чуприни О.В.

за участю секретаря судового засідання Галімурки Т.Є.

представника позивача: публічного акціонерного товариства "Індуктор" ОСОБА_1

представника відповідача: Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства "Індуктор" до Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську про визнання нечинним та скасування податкових повідомлень-рішень за № і № від 30.11.2011 року, -

ВСТАНОВИВ:

03.01.2012 року публічне акціонерне товариство "Індуктор" (далі позивач) звернулося в суд з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську (далі відповідач) про визнання нечинним та скасування податкових повідомлень-рішень за № і № від 30.11.2011 року.

Заявлені позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач в порушення вимог пункту 113.3 статті 133 Податкового кодексу України, статей 238-241 Господарського кодексу України за фактом несвоєчасної сплати публічним акціонерним товариством "Індуктор" узгоджених зобовязань з податку на додану вартість за період з 30.08.2010 року по 19.01.2011 року та з 30.12.2010 року по 31.03.2011 року застосовано штрафну санкцію в загальному розмірі 16 582,66 грн. із пропущенням шестимісячного строку, визначеного статтею 250 Господарського кодексу України, для застосування адміністративно-господарських санкцій з дня виявлення порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності. Вказав крім того, що відповідач надіслав позивачу неналежний акт перевірки, із додатків якого неможливо встановити дати проведення камеральної перевірки.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, та додатково пояснив суду, що дійсно мало місце несвоєчасна сплата публічним акціонерним товариством "Індуктор" податкових зобовязань. Однак штрафні санкції за порушення граничних термінів сплати узгоджених сум податкових зобовязань з податку на додану вартість, є адміністративно-господарськими санкціями, а тому, із врахуванням того, що факт несплати відповідачу був відомий 19.01.2011 року та 31.03.2011 року відповідно, їх застосування відбулося поза межами шестимісячного строку, передбаченого статтею 250 Господарського кодексу України.

Відповідач позову не визнав, подав до суду письмове заперечення щодо його задоволення, яке мотивував тим, що відповідачем в період з 30.08.2010 року по 19.01.2011 року та з 30.12.2010 року по 31.03.2011 року в порушення пунктом 57.1. статті 57 Податкового кодексу України недотримано терміни сплати самостійно визначеного грошового зобовязання з податку на додану вартість. Вказані факти порушення встановлені відповідачем актом камеральної перевірки від 15.11.2011 року, на підставі якого у відповідності до вимог пункту 116.1 статті 116, пункту 126.1. статті 126 Податкового кодексу України, прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення за № і № від 30.11.2011 року та застосовано штрафну санкцію в загальному розмірі 16 582,66 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з мотивів викладених в письмовому запереченні та пояснив, що до спірних правовідносин підлягають застосування норми Податкового кодексу України, на підставі якого і були прийняті оскаржувані рішення та застосовано штрафну санкцію. Статті 109-111, 116, 126 вказаного Кодекс є спеціальними нормами нормативно-правового акта по відношенню до статей 238-241, 250 Господарського кодексу України. Крім того, з 01.01.2011 року статтю 250 Господарського кодексу України доповнено частиною 2, згідно змісту якої дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби та митні органи. Зазначив про безпідставність доводів позивача щодо надіслання неналежного акта перевірки, оскільки такий акт камеральної перевірки та оскаржувані рішення отримані 28.11.2011 року та 06.12.2011 року відповідно.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наступних мотивів.

Суд у відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішуючи питання, яку правову норму належить застосовувати до цих правовідносин, зазначає, що застосуванню підлягають положення Закону України Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами, Податкового кодексу України та Господарського кодексу України, в редакції Законів чинних на час дії спірних правовідносин.

Судом встановлено, що публічне акціонерне товариство "Індуктор" є субєктом підприємницької діяльності юридичною особою та з 18.11.1998 року взятий на податковий облік в органах державної податкової служби.

15.11.2011 року Державною податковою інспекцією в м. Івано-Франківську проведено камеральну перевірку своєчасності сплати узгоджених сум податкових зобов'язань з податку на додану вартість публічним акціонерним товариством "Індуктор", за результатами якої складено акт перевірки за №10555/15-2/14313501 (а.с. 23).

Проведеною перевіркою встановлено, що публічним акціонерним товариством "Індуктор" при проведенні розрахунків з бюджетом за звітний податковий період липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2010 року та лютий 2011 року в порушення статті 57 Податкового кодексу України, допущено несвоєчасну сплату до бюджету узгоджених сум податкових зобов'язань по податку на додану вартість.

За результатами проведеної перевірки 30.11.2011 року відповідачем винесено та направлено на адресу позивача податкові повідомлення-рішення №, яким застосовано до позивача штрафні санкції в розмірі 4 151,60 грн. (а.с. 11) та №, яким застосовано до позивача штрафні санкції в розмірі 12 431,06 грн. (а.с. 10).

Відповідно до наявних у матеріалах адміністративної справи завірених копії супровідних листів відповідача за №28849/10/15-217/8021 від 15.11.2011 року і за №30770/10/15-217/8648 від 30.11.2011 року коментований акт камеральної перевірки та оскаржувані рішенні отримані уповноваженою особою позивача, про що свідчать повідомлення по вручення поштового відправлення №451 та №755 (а.с. 24, 27).

На пропозицію суду надати акт перевірки із додатками, із змісту яких неможливо встановити дати проведення камеральної перевірки, про які зазначив позивач в адміністративному позові, його представник у судовому засіданні не зміг надати ні пояснення, ні оригінал чи копію таких документів для огляду.

Враховуючи наведене вище, суд відхиляє доводи представника позивача про неправильне оформлення результатів перевірки та допущення перевіряючим порушень при складанні акта камеральної перевірки.

Досліджуючи доводи представника позивача про безпідставність застосування відповідачем штрафних санкцій за несплату узгодженого зобовязання з податку на додану вартість, судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожний зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах встановлених законом.

Податкового кодексу України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (частина 1 статті Кодексу).

Підпунктом 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 коментованого Кодексу передбачено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно підпункту 14.1.156. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

За змістом вимог пункту 57.1 статті 57 вказаного Кодексу платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 38 Податкового кодексу України визначено, що виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строки.

Відповідно до пункту 109.1. статті 109 наведеного Кодексу податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

В судовому засіданні представник позивач не заперечив факт несвоєчасної сплати публічним акціонерне товариство "Індуктор" узгоджених зобовязань з податку на додану вартість за період встановлений камеральною перевіркою.

За приписами частини 3 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

У звязку із тим, що у суду не виникають сумніви щодо достовірності та добровільності визнання позивачем факту несвоєчасної сплати узгоджених податкових зобовязань за період встановлений камеральною перевіркою, такі обставини не підлягають додатковому доказуванню.

Згідно пункту 109.2 статті 109 Податкового кодексу України вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Пунктом 110.1 статті 110 коментованого Кодексу передбачено, що платники податків, податкові агенти та/або їх посадові особи несуть відповідальність у разі вчинення порушень, визначених законами з питань оподаткування та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Одним із видів юридичної відповідальності за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є фінансова (підпункт 111.1.1. пункту 111.1 статті 111 Податкового кодексу України).

У відповідності до пункту 111.2 статті 111 Податкового кодексу України фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

Згідно пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Як вже встановлено вище за порушення вимог статті 57 Податкового кодексу України відповідачем до позивача 30.11.2011 року двома рішеннями застосовано штрафну санкцію на загальну суду 16 582,66 грн.

Щодо підстав винесення податкового повідомлення-рішення № від 30.11.2011 року, яким застосовано до позивача штрафні санкції в розмірі 4 151,60 грн., судом встановлено наступне.

Згідно поданої до податкової інспекції декларації по податку на додану вартість за листопад місяць 2010 року позивачем було задекларовано до сплати 19 976,00 грн. зобовязань, граничний термін сплати який становив 30.12.2010 року. Однак, позивачем сума зазначеного податкового зобов'язання була сплачена до бюджету тільки 19.01.2011 року, тобто з затримкою в двадцять календарних днів. Оскільки, сума податкового зобов'язання сплачена позивачем з затримкою до тридцяти календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, у відповідності до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, на дану суму відповідачем нараховано штрафну санкцію в розмірі 10%, а саме 1 997,60 грн. (а.с. 15).

Аналогічно, згідно поданої до податкової інспекції декларації за лютий місяць 2011 року позивачем задекларовано до сплати 21 543,00 грн. податкових зобов'язань по податку на додану вартість, граничний термін сплати яких становив до 30.03.2011 року. Позивачем зобов'язання в розмірі 21 540,00 грн. сплачено до бюджету 31.03.2011 року, тобто з затримкою в один календарний день, за що відповідачем нараховано штрафну санкцію в розмірі 10% погашеної суми податкового боргу -2 154,00 грн. (а.с. 15).

Щодо підстав винесення податкового повідомлення-рішення № від 30.11.2011 року, яким застосовано до позивача штрафні санкції в розмірі 12 431,06 грн., судом встановлено.

Згідно поданої до податкової інспекції декларації по податку на додану вартість за липень, серпень, вересень і жовтень місяць 2010 року позивачем задекларовано до сплати 24 107,00 грн., 6 944,00 грн., 27 627,00 грн. і 24 663,00 грн. відповідно податкових зобов'язань по податку на додану вартість. Граничний термін сплати вказаних самостійно задекларованої позивачем суми податкових зобов'язань становив 30.08.2010 року, 30.09.2010 року, 01.11.2010 року і 30.11.2010 року відповідно. Втім, позивачем сума податкового зобов'язання за липень 2010 року була сплачена до бюджету 19.01.2011 року (з затримкою в сто сорок два календарні дні), за серпень 2010 року - 19.01.2011 року (з затримкою в сто одинадцять календарних днів), за вересень 2010 року - 19.01.2011 року (з затримкою в сімдесят дев'ять календарних днів), за жовтень місяць 2010 року - 19.01.2011 року (з затримкою в п'ятдесят календарних днів). Оскільки, вказані вище суми податкових зобов'язань були сплачені позивачем з затримкою більше тридцяти календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, у відповідності до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, на суми самостійно визначених зобовязань 24 107,00 грн., 6 944,00 грн., 27 627,00 грн. і 24 663,00 грн. відповідачем нараховано штрафну санкцію в розмірі 20%, а саме: 584,26 грн., 1 388,80 грн., 5 525,40 грн. і 4 932,60 грн. відповідно (а.с. 12).

З урахуванням вказаного, суд вважає правомірним встановлення відповідачем порушення позивачем статті 57 Податкового кодексу України.

Безпідставними є також посилання представника позивача на те, що застосовані до публічного акціонерного товариства "Індуктор" штрафні санкцій, є адміністративно-господарськими, а тому їх застосування відбулося поза межами строку передбаченого частиною 1 статті 250 Господарського кодексу України.

Згідно пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України, він регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає порядок їх адміністрування, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 5.1 та 5.2 статті 5 коментованого Кодексу поняття, правила та положення, установлені Податковим кодексом України та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу. У разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

У відповідності до підпункту 14.1.265. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Пунктом 113.1 статті 113 вказаного Кодексу визначено, що строки застосування, сплата, стягнення та оскарження сум штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) здійснюються у порядку, визначеному цим Кодексом для сплати, стягнення та оскарження сум грошових зобов'язань. Суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) зараховуються до бюджетів, до яких згідно із законом зараховуються відповідні податки та збори.

Згідно пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Оскільки відповідальність у вигляді штрафних санкцій за порушення строків сплати узгоджених сум податкових зобов'язань передбачена саме Податковим кодексом України, отже і строки їх застосування визначаються Податковим кодексом.

Крім цього, з аналізу вищезазначених норм Податкового кодексу України випливає, що останній є спеціальним нормативно-правовим актом з питань оподаткування.

Враховуючи межі застосування Господарського кодексу України та за принципом превалювання спеціальної норми над загальною, положення Податкового кодексу України є спеціальною нормою у галузі податкового законодавства, а Господарського кодексу України є загальною з цих питань. Загальні норми можуть бути застосовані лише щодо питань неврегульованих спеціальною нормою права.

Оскільки, статтею 102 Податкового кодексу України врегульовані строки визначення сум грошових зобов'язань платників податків, то строки передбачені статтею 250 Господарського кодексу України не застосовуються.

Також, обмеження щодо поширення статті 250 Господарського кодексу України на податкові відносини, міститься в пункті 2 коментованої статті Закону, в якому зазначено, що дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби та митні органи.

З аналогічних підстав, суд приходить до висновку, що при застосуванні штрафних санкцій за Законом України Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами, який до 01.01.2011 року був спеціальним законом з питань оподаткування, застосовуються строки давності, передбачені статтею 15 цього Закону, а не строку накладення адміністративно-господарських санкцій, встановлених статтею 250 Господарського кодексу України, в редакції до 01.01.2011 року.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про правомірність дій податкового органу щодо винесення податкових повідомлень-рішень про визначення сум податкових зобов'язань з податку на додану вартість за № і № від 30.11.2011 року, позовні вимоги не обґрунтованими, а позов таким, що не підлягає до задоволення.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Чуприна О.В.

Постанова складена в повному обсязі 25.01.2012 року.