Справа № 823/4979/15
Суддя: Мамчур Я.С
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/4979/15 Головуючий у 1-й інстанції: Мишенко В.В. Суддя-доповідач: Мамчур Я.С
У Х В А Л А
24 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді: Мамчура Я.С,
суддів: Горяйнова А.М., Желтобрюх І.Л.
при секретарі: Гімарі Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у відповідності до положень ст. 41 КАС України без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військового частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та стягнення компенсації за речове майно ,-
Позивач звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військового частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та стягнення компенсації за речове майно, не отримане після 11 березня 2000 року, в сумі 4546,79 грн.
Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2015 року у задоволені позову відмовлено.
На вказану постанову позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги. Посилаючись на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду без змін.
Згідно з п. 1, ч.1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно витягу з наказу командира В/Ч НОМЕР_1 від 29.04.2015 № 87 полковника ОСОБА_1 , начальника служби ракетно-артилерійського озброєння технічної частини, звільненого наказом начальника Генерального штабу ЗСУ № 134 від 28.03.2015 з військової служби у запас за п. «б» (за станом здоров`я) ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» з правом носіння військової форми одягу. Зокрема зазначено, що речового майна останній не отримував після 11.03.2000 на суму 4546, 79 грн.
Розглядаючи апеляційну скаргу, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Приписами ч. 7 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (чинний на час правовідносин) за військовослужбовцями, відрядженими до державних органів, підприємств, установ, організацій, зберігаються всі види забезпечення, передбачені статтями 9 і 9-1 цього Закону, гарантії та пільги, що надаються за рахунок коштів, призначених у Державному бюджеті України на утримання Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, Державної спеціальної служби транспорту. Перелік посад, які можуть бути заміщені військовослужбовцями у цих державних органах, підприємствах, установах, організаціях, затверджується Президентом України.
У відповідності до ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» продовольче, речове та інше забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Колегія суддів звертає увагу на те, що абз. 2 ч.1 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на яку посилається апелянт, на час його звільнення не існував, а зміни внесені (викладено в новій редакції) згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення порядку речового забезпечення військовослужбовців» від 01.07.2015 № 567-VIII.(діє з 30.07.2015).
Разом з тим, порядок забезпечення військовослужбовців речовим майном на момент звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас здійснювався на підставі постанови КМУ «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час» від 28.10.2004 № 1444.
Відповідно до п. 27 даної Постанови військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації.
Однак, ч. 2 ЗУ «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000 призупинено дію частини другої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 15, ст. 190) в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них та замість речового майна (за винятком військовослужбовців Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони та Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, що використовують цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців), а також дію абзацу першого частини першої статті 14 зазначеного Закону в частині забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) та членам їх сімей безоплатного проїзду у відпустку.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у позивача відсутні підстави на отримання грошової компенсації за невикористане речове забезпечення, оскільки Законом України встановлено обмеження щодо останньої.
Колегія суддів звертає увагу на те, що вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19.03.2013 року № 21-38а13.
Так, відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212 КАС України, суд

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2015 року - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.
Головуючий суддя: Я.С. Мамчур
Судді: І.Л. Желтобрюх
А.М. Горяйнов
Ухвалу складено у повному обсязі 27.11.2015.
Головуючий суддя Мамчур Я.С
Судді: Горяйнов А.М.
Желтобрюх І.Л.