Справа № 814/3679/15
Суддя: Желєзний І. В.
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

28 жовтня 2015 року Справа № 814/3679/15

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Желєзного І.В. при секретарі судового засідання Науменко О.Г. розглянувши адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, Миколаїв, 54055
доГоловного управління Державної Фіскальної служби у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, Миколаїв, 54001
провизнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій,
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту також - позивач, ФОП ОСОБА_1М.) звернулася до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області (далі по тексту також - відповідач, ДФС) з вимогою визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про застосування фінансових санкцій від 04.09.2015р. №000069/02-21.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що: у відповідача відсутня передбачена пп.80.2.3 п.80.2 ст.80 ПК України підстава для проведення перевірки; у наказі від 12.08.2015 р. №356 Про проведення фактичної перевірки не вірно зазначено адресу місця здійснення діяльності позивача, а перевірка проводилась за іншою адресою, ніж зазначено в наказі та направлені на перевірку; під час перевірки посадові особи відповідача діяли з порушенням п.81.3 ст.81 ПК України, а саме не у межах повноважень, визначених Податковим кодексом України, так як в акті перевірки наявні оціночні судження посадових осіб щодо визначення належної позивачу малої архітектурної форми саме як палатки, а не павільйон.

Відповідач позов не визнав, зазначивши про правомірність оспорюваного рішення, яке ґрунтується на обставинах виявлених в процесі перевірки субєкта господарювання.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд встановив наступне.

ФОП ОСОБА_1 є субєктом господарювання та як платник податку перебуває на обліку в ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва. На час перевірки здійснювала діяльність, в тому числі з роздрібної торгівлі пивом.

12.08.2015 р. представниками ДФС здійснено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання, транспортування та обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів за адресою вул. Гмирьова, ріг вул. Енгельса (павільйон), під час проведення якої контролюючим органом зроблено висновок про реалізацію субєктом господарювання однієї пляшки пива Янтарь 0,5 л. вартістю 11-50 грн. у невизначеному для цього місці торгівлі - торгівельній палатці. Результати перевірки оформлені актом від 12.08.2015р. №85/14-29-21-12/НОМЕР_1. За наслідками перевірки відповідачем прийнято рішення від 04.09.2015р. №000069/02-21 про застосування до позивача фінансових санкцій (штрафу) на суму 6800 гривень за продаж однієї пляшки пива у невизначеному для цього місці торгівлі.

Досліджуючи обставини, з якими законодавець повязує наявність в діях субєкта господарювання інкримінованого йому правопорушення, суд виходить з такого.

Статтею 1 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" визначено, що роздрібна торгівля - це діяльність по продажу товарів, безпосередньо громадянами та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших субєктах господарювання громадського харчування. Місце торгівлі - це місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів та пива - без обмеження площі, для алкогольних напоїв, крім пива, - торговельною площею не менше 20м2, обладнане реєстраторами розрахункових операцій (незалежно від їх кількості) або де є книги обліку розрахункових операцій (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів.

Згідно статті 15-3 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" забороняється продаж пива (крім безалкогольного) у невизначених для цього місцях торгівлі.

Відповідно до ст. 238 Господарського кодексу України встановлено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами. Стаття 241 Господарського кодексу України адміністративно-господарський штраф визначає як грошову суму, що сплачується суб'єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з суб'єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" до субєктів господарювання застосовуються фінансові санкції у виді штрафів у разі торгівлі тютюновими виробами за цінами, вищими від максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробником або імпортером таких тютюнових виробів, 100 відсотків вартості наявних у субєкта підприємницької діяльності тютюнових виробів, але не менше 10000 грн.

Підстави для проведення фактичної перевірки визначені ст. 80 Податкового кодексу України.

Пункт 80.2. ст. 80 Податкового кодексу України передбачає, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника органу податкової служби, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин:

- у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності документа, що підтверджує державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців відповідно до закону, патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на органи державної податкової служби, та виникає необхідність перевірки таких фактів (п. 80.2.1. ст. 80 Податкового кодексу України);

- у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності документа, що підтверджує державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців відповідно до закону, патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на органи державної податкової служби, виробництва та обігу підакцизних товарів (п. 80.2.2. ст. 80 Податкового кодексу України);

- письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування (п. 80.2.3. ст. 80 Податкового кодексу України);

- неподання суб'єктом господарювання в установлений законом строк обов'язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками (п. 80.2.4. ст. 80 Податкового кодексу України);

- отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів (п. 80.2.5. ст. 80 Податкового кодексу України);

- у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3 (п. 80.2.6. ст. 80 Податкового кодексу України);

- у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації (п. 80.2.75. ст. 80 Податкового кодексу України).

При розгляді справи встановлено, що згідно наказу в.о. начальника Головного управління ДФС у Миколаївській області від 12.08.2015р. №356 фактична перевірка позивача призначена з підстав, зазначених в пп. 80.2.3 п. 80.2 ст.80 Податкового кодексу України (письмове звернення споживача). При цьому, будь-яких доказів щодо наявності підстав для проведення перевірки, визначених у наказі, відповідач суду не надав. До того ж, в направлені на перевірку підставою для її проведення зазначено пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України (отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, нафтопродуктів, палива моторного альтернативного, скрапленого газу).

Судом також встановлено, що наказ на перевірку та направлення на перевірку видані для проведення перевірки діяльності позивача за адресою: вул. Космонавтів, ріг вул. Енгельса. При цьому, фактично перевірка проведена за адресою, вул. Гмирьова, ріг вул. Енгельса.

Таким чином, в наказі на перевірку та в направленнях на перевірку зазначені різні підстави для проведення фактичної перевірки субєкта господарювання. До того ж, перевірка проводилась за іншою адресою, ніж передбачалось наказом та направленнями на перевірку.

Стосовно суті інкримінованого правопорушення, суд дійшов висновку про невмотивованість на недоведеність висновку про його наявність (реалізації пива у невизначеному для цього місці торгівлі - торгівельній палатці).

Так, позивач стверджував, що продаж пива здійснювався за адресою зазначеною в ліцензії (м.Миколаїв, вул.Гмирьова ріг вул.Енгельса) саме в павільйоні, що є спорудою некапітального будівництва з невеликою торговою залою.

Зазначений обєкт (павільйон) розміщено позивачем на підставі рішення Миколаївської міської ради №12/25 від 23.12.2011 Про розміщення тимчасових обєктів (груп розташованих поряд тимчасових обєктів) для провадження підприємницької діяльності та укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту, пунктом 1.11 якого фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 для провадження підприємницької діяльності надано дозвіл для розміщення тимчасового обєкта загальною площею 30,0м2 за адресою: м. Миколаїв, вул. Гмирьова ріг вул. Енгельса.

На спростування доводів позивача відповідач не надав жодних фактичних даних, зазначивши, що висновок зроблено перевіряючими за результатами огляду споруди, в якій проводилась торгівля. При цьому, в акті перевірки зазначено, що проводилась перевірка павільйону і не зазначено розміри торгівельного приміщення, інших конструктивних особливостей, які б давали можливість визначити приналежність торгівельного обєкта до того чи іншого виду некапітальних споруд (палатка, павільйон). З тексту акта проведеної перевірки не вбачається, з яких саме підстав відповідач дійшов висновку, що об'єктом здійснення торгівельної діяльності позивача є торгівельна палатка.

Визначення павільйону міститься в наказі Державного комітету статистики України від 24.10.2005р №327 «Про затвердження інструкції щодо заповнення форм державних статистичних спостережень стосовно торгової мережі та мережі ресторанного господарства». Із наведеного акта слідує, що павільйон - це різновид обєкта роздрібної торгівлі, який розташований в споруді легкого, некапітального будівництва з невеликою торговою залою і допоміжними приміщеннями. Якщо павільйон має торговий зал з площею 20м2 і більше, то він ураховується як магазин, а з площею менше 20 м2 - як кіоск (наказ Державного комітету статистики від 24.10.2005р №327). На ринках павільйон має торговий зал, місця в якому здаються в оренду підприємствам та підприємцям для здійснення діяльності з роздрібної торгівлі.

Таким чином, встановлені в судовому засіданні обставини (в наказі на перевірку та в направленнях на перевірку зазначені різні підстави для проведення фактичної перевірки субєкта господарювання, перевірка проводилась за іншою адресою, ніж передбачалось наказом та направленнями на перевірку, субєктом владних повноважень не наведено фактичних даних на підтвердження оціночних суджень про те, що обєкт торгівлі не відноситься до споруд типу павільйон.

Таким чином, відповідач - суб'єкт владних повноважень в правовідносинах, що були предметом судового дослідження (при вчиненні дій та прийнятті рішення), діяв не на підставі, не в спосіб, що передбачені законами України, та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Вищенаведене є підставою для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 11, 70, 71, 86, 159-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про застосування фінансових санкцій від 04.09.2015 року № 000069/02-21.

Присудити на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РПОКПП НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної Фіскальної служби у Миколаївській області суму сплаченого судового збору в розмірі 487 гривень 20 копійок.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів в порядку ст. 186 КАС України.

Суддя І.В. Желєзний