Справа № 442/5784/15-а
Суддя: Івасівка А. П.
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 442/5784/15-а
Провадження № 2-а/442/185/2015
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючого судді Івасівки А.П.

при секретарі Нестір А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, третьої особи ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради. В обґрунтування позову посилається на те, що ОСОБА_1 звертався до виконавчого комітету Дрогобицької міської ради із заявою від 12.05.2015 року (вх. № 07/Р-1341), в якій просив надати висновок щодо участі ОСОБА_1 як батька у вихованні дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Листом від 02.06.2015 року (вих. № 3-28/3278) виконавчий комітет Дрогобицької міської ради повідомив, що рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 28.05.2015 року № 93 затверджено висновок про доцільність визначення способу участі батька - ОСОБА_1 у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а саме: кожної першої та третьої суботи місяця з 10.00 год. до 18.00 год. неділі за місцем фактичного проживання ОСОБА_1 у м. Львові (м. Львів, вул. Панча, 12/31) або за місцем проживання матері ОСОБА_1 та бабусі дітей - ОСОБА_5 за адресою: м. Дрогобич, вул. М. Грушевського, 58/56; встановити ОСОБА_1 час спільного відпочинку з вищезазначеними дітьми тривалістю 14 календарних днів щорічно у період літніх канікул (з 01.06. по 01.09.) та 7 календарних днів у період зимових канікул (20.12. до 20.01.) на території України за згодою дочки ОСОБА_3, з сином ОСОБА_4 за згодою ОСОБА_1 з висновком про доцільність визначення способу участі батька у вихованні дітей, затвердженим рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 28.05.2015 року № 93 не погоджується та вважає його таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства та інтересам дітей.

Позивач та представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримали та дали пояснення, які по суті та змісту відповідають викладеному у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, вважає рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради таким, що відповідає вимогам законодавства.

Третя особа проти позову заперечила оскільки вважає, що оскаржуване рішення є правомірним.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 1 ст. 9 КАС України).

Як вбачається з ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно ч. 1 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Матеріалами справи встановлено, що у провадженні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області перебувала справа № 442/868/15-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 за участю третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дітьми батьком, який проживає окремо, у межах якої ОСОБА_1 просив встановити йому час та дні для зустрічей з дітьми кожної 1, 3 пятниці з 18.00 год. до 19.00 год. неділі за місцем його фактичного проживання або за місцем проживання його матері бабці дітей та встановити йому час спільного з дітьми відпочинку тривалістю 14 календарних днів щорічно у період літніх шкільних канікул та 7 календарних днів у період зимових канікул на території України.

З метою надання суду всебічних доказів для повноти дослідження обставин по вищезгаданій справі, ОСОБА_1 звернувся із заявою від 12.05.2015 року (вх. № 07/Р-1341) до виконавчого комітету Дрогобицької міської ради з проханням надати висновок щодо участі ОСОБА_1 як батька у вихованні дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

З листа виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 02.06.2015 року (вих. № 3-28/3278) вбачається, що, рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 28.05.2015 року № 93 затверджено висновок про доцільність визначення способу участі батька - ОСОБА_1 у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а саме: кожної першої та третьої суботи місяця з 10.00 год. до 18.00 год. неділі за місцем фактичного проживання ОСОБА_1 у м. Львові (м. Львів, вул. Панча, 12/31) або за місцем проживання матері ОСОБА_1 та бабусі дітей - ОСОБА_5 за адресою: м. Дрогобич, вул. М. Грушевського, 58/56; встановити ОСОБА_1 час спільного відпочинку з вищезазначеними дітьми тривалістю 14 календарних днів щорічно у період літніх канікул (з 01.06. по 01.09.) та 7 календарних днів у період зимових канікул (20.12. до 20.01.) на території України за згодою дочки ОСОБА_3, з сином ОСОБА_4 за згодою батьків.

Як це вбачається із ч. 1 ст. 153 Сімейного кодексу України (надалі СК України), мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Ч. 1,2 ст. 157 СК України встановлено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

З наданих позивачем пояснень та наданих у розпорядження суду доказів вбачається, що ОСОБА_1 турботливо та відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обовязків, місце проживання позивача забезпечене усім необхідним для проживання: меблями, побутовою технікою; санітарно-гігєнічні умови добрі: є електро-, водо-, газопостачання.

З детального аналізу рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 28.05.2015 року № 93 вбачається, що визначено спосіб участі батька - ОСОБА_1 у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а саме: кожної першої та третьої суботи місяця з 10.00 год. до 18.00 год. неділі за місцем фактичного проживання ОСОБА_1 у м. Львові (м. Львів, вул. Панча, 12/31) або за місцем проживання матері ОСОБА_1 та бабусі дітей - ОСОБА_5 за адресою: м. Дрогобич, вул. М. Грушевського, 58/56; встановити ОСОБА_1 час спільного відпочинку з вищезазначеними дітьми тривалістю 14 календарних днів щорічно у період літніх канікул (з 01.06. по 01.09.) та 7 календарних днів у період зимових канікул (20.12. до 20.01.) на території України за згодою дочки ОСОБА_3, з сином ОСОБА_4 за згодою батьків.

Суд критично оцінює пояснення третьої особи щодо невідповідності запропонованого позивачем графіку його побачень з дітьми та твердження про обґрунтованість графіку, встановленого оскаржуваним рішенням, оскільки попередньо між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було підписано мирову угоду по справі № 442/868/15-ц, в якій ОСОБА_2 не заперечувала проти графіку, запропонованого ОСОБА_1 Таким чином, твердження про те, що скасування рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 28.05.2015 року № 93 зашкодить інтересам дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не знаходить свого підтвердження.

При цьому, суду незрозуміло яким чином ОСОБА_1 гарантується право на спілкування у визначений час дітьми, якщо як передумову для здійснення останнього виконавчий комітет Дрогобицької міської ради встановив взаємну згоду батьків.

Також суд бере до уваги те, що Пленум Верховного Суду України в постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року №20) розяснив, що відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей. Висновок оформляється на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських, селищних рад, підписується головою (заступником голови) та скріплюється печаткою.

Водночас, оскаржуване рішення підписане секретарем міської ради, а відповідачем не надано у розпорядження суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність у останнього необхідного обсягу повноважень на вчинення такої дії.

Згідно з ч. 6, 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

З ч. 1,3 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» слідує, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 79 ЦПК України (надалі ЦК України), рішення органу опіки та піклування може бути оскаржено до відповідного органу, якому підпорядкований орган опіки та піклування, або до суду.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, з приписів КАС України вбачається, що субєкт владних повноважень повинен враховувати всі обставини, що мають значення у конкретній ситуації для прийняття відповідних нормам законодавства рішень, зокрема, ретельно дослідити матеріали, які мають доказове значення, враховувати засаду пропорційності (дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення), що виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради Львівської міської ради здійснено не було.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Таким чином, суд, на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, зясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, прийнято з порушенням, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття таких, без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача та беручи до уваги попередню поведінку учасників цивільно-правових, суд приходить до переконання, що оскаржуване рішення є незаконним та таким що підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 11, 69, 86, 158-163 КАС України, суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задоволити.

Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 28.05.2015 року №93, в частині якого затвердженого висновок про доцільність визначення способу участі батька ОСОБА_7 у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми.

Постанова може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги, а у випадку відкладення складення постанови у повному обсязі чи її прийняття у письмовому провадженні в цей же строк з дня отримання копії постанови.

Суддя А.П. Івасівка

Повний текст постанови виготовлено та підписано 09.11.2015 року.