Справа № 2-а-1421/08
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2015-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" листопада 2015 р. Справа № 2-а-1421/08
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючий суддя Остап`юк С.В., судді Черепій П.М., Кафарський В.В.,
за участю секретаря Котик Д.М.,
представника відповідача Боберського І.М.,
представника третьої особи Дроздюка Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача військова частина НОМЕР_1 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -
Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду в даній справі 21.08.2008, залишеній без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2009, в задоволенні заявленого ОСОБА_1 позову відмовлено.
16.09.2015 ухвалою Вищого адміністративного суду України постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.08.2008 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2009 у даній справі скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Мотивом скасування судом касаційної інстанції судових рішень у цій справі з направленням даної справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції є передчасність висновків судів щодо відсутності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, що призвели до не встановлення та не дослідження обставин, які мають значення для розгляду та вирішення позовних вимог щодо вчинення відповідачем певних дій по виплаті у визначеному розмірі одноразової грошової допомоги.
У відповідності до частини 5 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.
30.09.2015 дана адміністративна справа надійшла до Івано-Франківського окружного адміністративного суду та ухвалою від 02.10.2015 призначена до нового судового розгляду судом першої інстанції.
09.11.2015 позивачем заявою збільшено позовні вимоги, у відповідності до яких, з урахуванням первинно заявлених вимог, позивач просив суд визнати дії відповідача неправомірними, стягнути на його користь 182 700 гривень матеріальної шкоди, цільовим платежем третій особі для виплати та стягнути на його користь та 438 223, 16 гривень моральної шкоди, цільовим платежем третій особі для виплати.
Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач всупереч частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №284 від 21.02.2007 неправомірно відмовив у виплаті грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності особі, звільненої з військової служби, чим також спричинив моральну шкоду. Крім того, заявою про збільшення розміру позовних вимог до суми 182 700 гривень, позивач обґрунтовуючи заявлений розмір грошової допомоги посилається на постанову Кабінету Міністрів України за №975 від 25.12.2013, якою затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, норми якої вважає такими, що підлягають до застосування у спірних правовідносинах для визначення належної йому грошової допомоги. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 438 223, 16 гривень.
Позивач заявлені позовні вимоги підтримав, з підстав вказаних у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог.
Відповідач та його представник в судовому засіданні позову не визнав, подав заперечення проти заявлених вимог, яке мотивоване тим, що позивач не набув права на отримання грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності особі, звільненої з військової служби, у зв`язку з тим, що на спірні правовідносини не підлягають поширенню положення постановами Кабінету Міністрів України №284 від 21.02.2007 та за №975 від 25.12.2013, оскільки вказані нормативні акти прийняті після звільнення позивача з військової служби, а виплата грошової допомоги повинна здійснюватися страховою компанією в порядку соціального страхування, передбаченого статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону чинної на момент звільнення позивача. Вважає відсутнім факт спричинення моральної позивачу вважає відсутнім.
Третя особа та її представник проти задоволення позову заперечила з аналогічних підстав.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення позивача, представників відповідача та третьої особи, дослідивши докази колегія суддів встановила наступне.
21.12.2005 командувачем Повітряних Сил Збройних Сил України, наказом №332 звільнено позивача з лав Збройних Сил України у відставку за підпунктом «б» пункту 67 (за станом здоров`я) Положення про проходження служби особами офіцерського складу (а.с.155).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 за №248 від 27.12.2005 позивача виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення з 29.12.2005 (а.с.5).
10.03.2006 постановою 14 Військово-лікарської комісії за №138 встановлений зв`язок захворювання позивача з виконанням обов`язків військової служби (а.с.7).
07.02.2007 Медико-соціальною експертною комісією в Івано-Франківській області позивачу визначено 40 відсотків ступеня втрати професійної працездатності, встановлено ІІІ групу інвалідності, пов`язану з виконанням обов`язків військової служби (довідка серії 2-18 АВ №018135 від 07.02.2007) а.с. 8).
16.07.2007 Департаментом фінансів відповідача листом за №248/6/П/7005/1974 повернуто третій особі документи, надіслані для виплати позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №284 від 21.02.2007, оскільки позивач звільнений з військової служби до набрання чинності нової редакції статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (до 12.05.2006), чим відмовив позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності особі, звільненої з військової служби (а.с. 9, 12).
Позивач у зв`язку із оформленням документів на одержання грошової допомоги станом на 02.07.2007 відмовився від одержання страхової суми в розмірі 3 400 гривень, нарахованої у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України за №488 від 19.08.1992 (а.с.9).
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Розділом ІІ цього Закону встановлені права військовослужбовців, зокрема, щодо грошового забезпечення.
Частиною другою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час встановлення позивачу інвалідності) передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Виходячи з буквального тлумачення статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» колегія суддів дійшла висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Норма статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» підлягає до застосуванню у спірних правовідносинах в редакції Закону чинного на момент встановлення позивачу групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби 07.02.2007, оскільки з цього моменту у позивача виникло право на отримання грошової допомоги.
Як наслідок, позивач наділений правом на отримання одноразової грошової допомоги у відповідності до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а відмова Міністерства оборони України у виплаті такої одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку із встановленням інвалідності особі, звільненої з військової служби є протиправною.
Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році затверджено постановою Кабінету Міністрів України за №284 від 21.02.2007, яка підлягає до застосуванню до спірних правовідносин, внаслідок встановлення 10.03.2006 зв`язку захворювання позивача з виконанням обов`язків військової служби постановою 14 Військово-лікарської комісії за №138.
Згідно з підпунктом 3 пункту 2 вищевказаного Порядку грошова допомога виплачується військовослужбовцям та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у 48-місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи
Пунктом 3 вказаного Порядку встановлено, що розмір грошової допомоги визначається відповідно до грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військове звання, відсоткової надбавки за вислугу років та 100-відсоткової надбавки, передбаченої Указами Президента України від 4.10.1996 №925 та від 23.02.2002 №173 і постановою Кабінету Міністрів України від 22.05.2000 № 829 за останньою посадою, яку військовослужбовець займав на день втрати працездатності, а особа, звільнена з військової служби, - на день звільнення.
У відповідності до довідки за №352 від 27.06.2007 року (а.с.11) розмір грошового забезпечення позивача на день звільнення складав 801, 90 гривень, що також не заперечується відповідачем.
Таким чином, розмір належної позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності особі, звільненої з військової служби складає 38 491, 20 гривень (801,9х48).
Визначення розміру одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності особі, звільненої з військової служби у розмірі 182 700 гривень у відповідності до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №975 від 25.12.2013, на що посилається позивач в обґрунтуванні збільшеного розміру позовних вимог є неправильним, оскільки вказаний Порядок не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України за №975 від 25.12.2013, яким затверджено зазначений Порядок його дію поширено на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, та установлено, що допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.
Моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.
При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується, обов`язковому з`ясуванню підлягає наявність такої шкоди.
Під час розгляду справи позивачем не доведено факту заподіяння моральної шкоди. Посилання позивача на стан власного здоров`я та наявності в нього захворювання не перебуває в причинно-наслідковому зв`язку з протиправною відмовою відповідача у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності особі, звільненої з військової служби, оскільки таке захворювання пов`язане з проходженням позивачем військової служби, що встановлено постановою 14 військово-лікарської комісії, та їх причинність медичним висновком не пов`язана із обставинами, на які вказує позивач. Також не обґрунтовують заявлених вимог в частині стягнення моральної шкоди посилання позивача на невиконання ним своїх зобов`язань позичальника та поручителя за кредитними договорами, внаслідок не отримання ним грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності особі, звільненої з військової служби, на яку позивач правомірно розраховував. Виникнення зазначених зобов`язань не спричинене протиправною відмовою відповідача, а їх невиконання не є моральною шкодою.
Судом не встановлено підстав для задоволення вимог про відшкодування шкоди, наявності самої шкоди, її розміру.
Враховуючи викладене, позовні вимоги про визнання протиправною відмову Міністерства оборони України у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності особі, звільненої з військової служби та зобов`язання Міністерство оборони України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності особі, звільненої з військової служби в розмірі 38 491, 20 гривень є обґрунтованими та підлягають до задоволення, решта позовних вимог до задоволення не підлягає.
На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Міністерства оборони України у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності особі, звільненої з військової служби.
Зобов`язати Міністерство оборони України виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності особі, звільненої з військової служби в розмірі 38 491 (тридцять вісім тисяч чотириста дев`яносто одна) гривня 20 копійок.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий суддя Остап`юк С.В.

Суддя Черепій П.М.

Суддя Кафарський В.В.

Постанова складена в повному обсязі 25.11.2015.