Справа № 815/6400/15
Суддя: Стеценко О. О.
Дата ухвалення: 2015-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6400/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стеценко О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за адміністративним позовом Державного підприємства «ОСОБА_1 морський торговельний порт» до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправними дії, скасування постанови та зобовязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернулось Державне підприємство «ОСОБА_1 морський торговельний порт» (далі Позивач, або ДП «ОСОБА_1 морський торговельний порт») з адміністративним позовом, з урахуванням заяви (а.с.43) до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі Відповідач, або Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області), в якому позивач просить суд: визнати протиправними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 щодо прийняття постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження № 48876798 від 01.10.2015 року, скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 про відмову у відкритті виконавчого провадження № 48876798 від 01.10.2015 року, зобов'язати відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області прийняти до виконання виконавчий лист №815/1714/15, виданий 27.08.2015 року Одеським окружним адміністративним судом про зобов'язання Реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області вчинити певні дії у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та відкрити виконавче провадження.

Свої вимоги Позивач обґрунтував наступними доводами.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду №815/1714/15 від 22.04.2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.07.2015 року, задоволено адміністративний позов ДП «ОСОБА_1 морський торговельний порт» до Реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, Державного реєстратора ОСОБА_3, Державного реєстратора ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 філія Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання протиправними та скасування рішень №19621889, №19618436, №19620690, №19620973, №19621616 від 25.02.2015 року, №19640055, №19628916, №19639013, №19638338, №19630327, №19637105 від 26.02.2015 року та зобовязання вчинити певні дії. 16.07.2015 року рішення суду набрало законної сили.

На виконання зазначеної постанови суду Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по справі. Позивач звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області із заявою про примусове виконання рішення суду на підставі виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду №815/1714/15 від 27.08.2015 року про зобов'язання Реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської вчинити дії, проте 01.10.2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 відмовлено у відкритті виконавчого провадження у звязку з тим, що в предявленому до виконання виконавчому документі відсутній ідентифікаційний код субєкта господарської діяльності боржника.

Зазначену підставу для відмови у відкритті виконавчого провадження та винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження № 48876798 від 01.10.2015 року Позивач вважає не обґрунтованою та незаконною, оскільки боржник за виконавчим листом не є субєктом господарської діяльності, а є субєктом владних повноважень. Крім того, зазначені обставини, на думку Позивача, можуть ускладнювати, проте не унеможливлюють здійснення виконавчих дій, а відтак підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження за поданим виконавчим листом були відсутні. Не погоджуючись із діями державного виконавця з винесення постанови, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, Позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

В судовому засіданні представник Позивача заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві (а.с.4-7).

Представник Відповідача в судове засідання не зявився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином та своєчасно, жодних клопотань про відкладення судового засідання або розгляд справи у його відсутність до суду не надходило, заперечень проти адміністративного позову не надано, у звязку з чим, суд дійшов до висновку, що причина неявки представника відповідача в судове засідання є не поважною та ухвалив про розгляд справи у його відсутність.

Частиною 6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справ, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвали про розгляд справи в порядку письмового провадження 23.11.2015 року на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та проаналізувавши позовну заяву, додатки до позовної заяви, оцінивши їх в сукупності, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 22.04.2015 року по адміністративній справі №815/1714/15, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.07.2015 року, задоволено адміністративний позов ДП «ОСОБА_1 морський торговельний порт» до Реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, Державного реєстратора ОСОБА_3, Державного реєстратора ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 філія Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання протиправними та скасування рішень №19621889, №19618436, №19620690, №19620973, №19621616 від 25.02.2015 року, №19640055, №19628916, №19639013, №19638338, №19630327, №19637105 від 26.02.2015 року та зобовязання вчинити певні дії. 16.07.2015 року рішення суду набрало законної сили (а.с. 8-23).

27.08.2015 року Одеський окружним адміністративним судом видано виконавчий лист про зобовязання Реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області вчинити дії, а саме: зобовязати Реєстраційну службу Іллічівського міського управління юстиції Одеської області зареєструвати з дати реєстрації заяви, прийнятої 20.02.2015 року за реєстраційним номером №10307692, інше речове право користування (сервітут) на причал №7, розташований за адресою Одеська обл., м.Іллічівськ, сул. Сухолиманська 16-Б, за ДП «ОСОБА_1 морський торговельний порт»; зобовязати Реєстраційну службу Іллічівського міського управління юстиції Одеської області зареєструвати з дати реєстрації заяви, прийнятої 20.02.2015 року за реєстраційним номером №10308081, інше речове право користування (сервітут) на причал №9, розташований за адресою Одеська обл., м.Іллічівськ, сул. Сухолиманська 20-А, за ДП «ОСОБА_1 морський торговельний порт»; зобовязати Реєстраційну службу Іллічівського міського управління юстиції Одеської області зареєструвати з дати реєстрації заяви, прийнятої 20.02.2015 року за реєстраційним номером №10310116, інше речове право користування (сервітут) на причал №10, розташований за адресою Одеська обл., м.Іллічівськ, сул. Сухолиманська 24-Б, за ДП «ОСОБА_1 морський торговельний порт»; зобовязати Реєстраційну службу Іллічівського міського управління юстиції Одеської області зареєструвати з дати реєстрації заяви, прийнятої 20.02.2015 року за реєстраційним номером №10310360, інше речове право користування (сервітут) на причал №16, розташований за адресою Одеська обл., м.Іллічівськ, сул. Сухолиманська 58-Г, за ДП «ОСОБА_1 морський торговельний порт»; зобовязати Реєстраційну службу Іллічівського міського управління юстиції Одеської області зареєструвати з дати реєстрації заяви, прийнятої 20.02.2015 року за реєстраційним номером №10310606, інше речове право користування (сервітут) на причал №17, розташований за адресою Одеська обл., м.Іллічівськ, сул. Сухолиманська 58-В, за ДП «ОСОБА_1 морський торговельний порт»; зобовязати Реєстраційну службу Іллічівського міського управління юстиції Одеської області зареєструвати з дати реєстрації заяви, прийнятої 20.02.2015 року за реєстраційним номером №10310934, інше речове право користування (сервітут) на причал №19, розташований за адресою Одеська обл., м.Іллічівськ, сул. Сухолиманська 64-А, за ДП «ОСОБА_1 морський торговельний порт»; зобовязати Реєстраційну службу Іллічівського міського управління юстиції Одеської області зареєструвати з дати реєстрації заяви, прийнятої 20.02.2015 року за реєстраційним номером №10311283, інше речове право користування (сервітут) на причал №20, розташований за адресою Одеська обл., м.Іллічівськ, сул. Сухолиманська 64-Б, за ДП «ОСОБА_1 морський торговельний порт»; зобовязати Реєстраційну службу Іллічівського міського управління юстиції Одеської області зареєструвати з дати реєстрації заяви, прийнятої 20.02.2015 року за реєстраційним номером №10308740, інше речове право користування (сервітут) на причал №21, розташований за адресою Одеська обл., м.Іллічівськ, сул. Сухолиманська 68-А, за ДП «ОСОБА_1 морський торговельний порт»; Зобовязати Реєстраційну службу Іллічівського міського управління юстиції Одеської області зареєструвати з дати реєстрації заяви, прийнятої 20.02.2015 року за реєстраційним номером №10309051, інше речове право користування (сервітут) на причал №22, розташований за адресою Одеська обл., м.Іллічівськ, сул. Сухолиманська 72-А, за ДП «ОСОБА_1 морський торговельний порт»; зобовязати Реєстраційну службу Іллічівського міського управління юстиції Одеської області зареєструвати з дати реєстрації заяви, прийнятої 20.02.2015 року за реєстраційним номером №10309797, інше речове право користування (сервітут) на причал №26,27 розташований за адресою Одеська обл., м.Іллічівськ, с. Бурлача Балка, вул. Північна 4-Б, за ДП «ОСОБА_1 морський торговельний порт»; зобовязати Реєстраційну службу Іллічівського міського управління юстиції Одеської області зареєструвати з дати реєстрації заяви, прийнятої 20.02.2015 року за реєстраційним номером №10309369, інше речове право користування (сервітут) на причал №28 розташований за адресою Одеська обл., м.Іллічівськ, с. Бурлача Балка, вул. Північна 4-В, за ДП «ОСОБА_1 морський торговельний порт» (а.с.24-27).

29.09.2015 року ДП «ОСОБА_1 морський торговельний порт» звернулось до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області із заявою про примусове виконання рішення суду на підставі вищезазначеного виконавчого листа (а.с.24-26).

За результатом розгляду поданих документів, 01.10.2015 року постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 ВП №48876798 відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі п.6 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.27-30).

Не погоджуючись із діями державного виконавця з винесення постанови, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, Позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання у добровільному порядку регулюються законом України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року в редакції чинній на момент винесення оскаржуваної постанови (далі Закон України № 606).

Окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до законів підлягають примусовому виконанню регулюються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року в редакції чинній на момент на винесення оскаржуваної постанови (далі Інструкція №512/5).

Відповідно до ст. 1 Закону України № 606, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України № 606, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України № 606, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому, згідно зі ст.25 Закону України №606 державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження встановлені в ст.26 Закону України №606, зокрема, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України № 606, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України № 606, у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Отже, за змістом наведених норм, державний виконавець після отримання виконавчого документа та за відсутності встановлених законом підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження виносить постанову про відкриття такого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу винесення державним виконавцем постанови ВП №48876798 від 01.10.2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження за заявою ДП «ОСОБА_1 морський торговельний порт» на підставі виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду №815/5714/15 від 27.08.2015 року.

Як вбачається зі змісту спірної постанови, правовою підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження № 448876798 зазначено п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України № 606, а саме: невідповідність поданого виконавчого документу вимогам, встановлених ст.18 Законом України №606 з огляду на те, що у поданому виконавчому документі відсутній ідентифікаційний код субєкта господарської діяльності боржник, що в свою чергу унеможливлює примусове виконання рішення суду (а.с.28).

Проте, зазначений висновок державного виконавця, на думку суду, не ґрунтується на нормах закону з огляду на наступне.

Так, відповідачем по адміністративній справі №815/1714/15, та, як наслідок, боржником за виконавчим провадженням №48876798 є безпосередньо Реєстраційна служба Іллічівського міського управління юстиції Одеської відокремлений структурний підрозділ Іллічівського міського управління юстиції Одеської.

Згідно приписів КАС України, відповідач - суб'єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача. При цьому, суб'єктом владних повноважень може виступати як орган державної влади, орган місцевого самоврядування, так і їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

А відтак, в силу приписів КАС України, відповідачами по адміністративній справі, а відтак і боржниками за виконавчим провадженням за вказаною категорією справ можуть виступати посадові чи службові особи органів місцевого самоврядування, органів державної влади, інші суб'єкти при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, без визначення (отримання) ідентифікаційного коду субєкта господарської діяльності.

Суд також враховує вимоги ст.244-2 КАС України у відповідності до положень якої рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Так, при прийнятті рішення, суд враховує правову позицію Верховного суду України, викладену в постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі N 6-45цс14 та від 25 червня 2014 року у справі N 6-62цс14 відповідно до якої відсутність у виконавчому листі певних даних про особу боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. В той же час, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року, пункт 68).

Європейський суд з прав людини приділяє особливу увагу тривалості виконання рішення в світлі заходів, вжитих державою для прискорення вирішення внутрішніх систематичних проблем (остаточна ухвала щодо прийнятності у справі «Сокур проти України»; рішення у справах «Півень проти України», «Жовнір проти України», «ОСОБА_2 проти України», «Шмалько проти України», «Ромашов проти України»). У своїх рішеннях Суд зазначає, що, не виконуючи рішення суду, державні органи позбавили положення статті 6 § 1 будь-якого сенсу.

Тобто, невиконання рішення суду, яке набрало законної сили порушує права людини та громадянина, а також принципи закладені в Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Кодексі адміністративного судочинства України та інших Законах, які направлені на захист цих прав. Таке невиконання судових рішень підриває авторитет та довіру до суду та держави в цілому, що є неприпустимим у демократичній і правовій державі.

Суд звертає увагу на те, що у Рекомендації Rec (2003) 16 Комітету ОСОБА_5 Європи державам-членам щодо виконання рішень адміністративних і судових органів у галузі адміністративного права, ухваленої Комітетом ОСОБА_5 Європи на 851 засіданні заступників міністрів 9 вересня 2003 року, Комітет ОСОБА_5 на підставі статті 15 (b) ОСОБА_6 Європи, уважає, що примусове виконання судових рішень в галузі адміністративного права, зокрема в тому разі, коли вони спрямовані на адміністративні органи, є вимогою ефективного правосуддя.

У додатку до Рекомендації Rec (2003) 16 визначено, що Держави-члени мають забезпечити виконання судових рішень адміністративними органами в межах розумного строку. Вони мають уживати всіх необхідних заходів згідно з законом з метою надання цим рішенням повної сили.

Щодо позовних вимог в частині зобовязання Відповідача прийняти до виконання виконавчий лист №815/1714/15, виданий 27.08.2015 року Одеським окружним адміністративним судом про зобов'язання Реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області вчинити певні дії у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та відкрити виконавче провадження, суд зазначає наступне.

Відповідно до норм чинного законодавства повноваження Відповідача щодо прийняття виконавчих документів до виконання є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

За таких обставин, адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналіз норм КАС України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги щодо зобовязання є формою втручання в дискреційні повноваження Відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ст. 6 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, суд приходить до висновку, що вимоги Позивача підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 щодо прийняття постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження № 48876798 від 01.10.2015 року та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 про відмову у відкритті виконавчого провадження № 48876798 від 01.10.2015 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України встановлено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Суд вважає за необхідне розподілити судові витрати між позивачем та відповідачем відповідно до приписів ст. 94 КАС України із зазначенням суми, що підлягає поверненню з бюджету на користь позивача відповідно до частини задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 128, 159-163, 181 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов Державного підприємства «ОСОБА_1 морський торговельний порт» до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправними дії, скасування постанови та зобовязання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 щодо прийняття постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження № 48876798 від 01.10.2015 року.

Скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 про відмову у відкритті виконавчого провадження № 48876798 від 01.10.2015 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Державного підприємства «ОСОБА_1 морський торговельний порт» судовий збір в розмірі 2436,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо субєкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Стеценко О.О.