Справа № 808/3352/15
Суддя: Нестеренко Людмила Олексіївна
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2015 року 17:02Справа № 808/3352/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Нестеренко Л.О. при секретарі Бабаченко В.С.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та податкової вимоги про сплату боргу

ВСТАНОВИВ:

22.06.2015 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи підприємця ОСОБА_3 (далі позивач) до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування повідомлень рішень від 05.06.2015 №, №, № та податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 20.05.2015 №Ф- (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог).

Ухвалою суду від 25.06.2015 відкрито провадження в адміністративній справі №808/3352/15, закінчено підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги адміністративного позову. Вважає висновки акту перевірки про порушення позивачем пп. 16.1.2 п. 16.1 ст.16, пп. 44.1 ст.44, п. 138.2 ст.138, п. «а» п.176.1 ст.176, п. 177.2, п. 177.4 ст.177, п. 198.3, п. 198.4, п. 198.6 ст.198, пп. «а» п. 201.1, 201.10 ст.201 розділу V Податкового кодексу України та п.3 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011 № 1379, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 за № 1333/20071, п.3 ст.9, пп. 6,7 п. 1 ст.13, пп.57 ч. 11 ст. 25 Закону України від 08.07.2010 № 2464- VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», пп.1 п. 4.6 розділу 3 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міндоходів України від 09.09.2013 № 455 необґрунтованими, а винесені спірні рішення такими, що підлягають скасуванню. Просить позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у наданих письмових запереченнях. Зазначає, що перевіркою правильності визначення витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу (документально підтверджених) за 2014р., встановлено їх завищення, яка була сплачена ПП «Явір-2005» за охорону обєктів, що не використовувались позивачем в господарській діяльності для отримання доходу та не були підтверджені первинними документами. В результаті чого, за період 24.12.2013 по 31.12.2014, внаслідок встановлених перевіркою порушень податкового законодавства, позивачем було занижено оподатковуваний дохід за березень-грудень 2014року. Крім того, ФОП ОСОБА_3 своєчасно не нарахована та не сплачена у передбачені чинним законодавством строки, сума єдиного внеску за 2014 року. Вважає висновки податкової обґрунтованими, а спірні рішення такими, що винесені на підставі діючого законодавства. Просить у задоволенні позову відмовити.

Оцінивши представлені докази у їх сукупності, вислухавши думку сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, Державною податковою інспекцією у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області, в період з 20.04.2015 по 13.05.2015 проводилась документальна планова виїзна перевірка дотримання вимог податкового валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 (іпн. НОМЕР_1) за період з 24.12.2013 по 31.12.2014, за результатами якої складено акт перевірки 20.05.2015 №422/08-28-17-02/НОМЕР_1 (далі - акт перевірки).

Перевіркою встановлені порушення:

- пп. 16.1.2 п. 16.1 ст.16, п. 138.2 ст.138, п. «а» п.176.1 ст.176, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб суб'єкта підприємницької діяльності за 2014 рік на загальну суму 29 168,08 грн.;

- пп. 44.1 ст.44, п. 198.3, п. 198.4, п. 198.6 ст.198, пп. «а» п. 201.1, 201.10 ст.201 розділу V Податкового кодексу України та п. 3 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011 № 1379 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 за № 1333/20071 що призвело до завищення суми податкового кредиту з ПДВ у квітні - грудні 2014 року на загальну суму 61 497 грн., в тому числі по періодам: квітень 2014 року в сумі 7 910 грн., травень 2014 року в сумі 8 229 грн., червень 2014 року в сумі 7 184 грн., липень 2014 року в сумі 7 049 грн., серпень 2014 року в сумі 6 174 грн., вересень 2014 року в сумі 6 687 грн., жовтень 2014 року в сумі 7 248 грн., листопад 2014 р. в сумі 6675,00 грн., грудень 2014 року в сумі 4 341 грн.

- п.3 ст.9, пп. 6,7 п. 1 ст.13, пп.57 ч. 11 ст. 25 Закону України від 08.07.2010 № 2464- VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», пп.1 п. 4.6 розділу 3 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міндоходів України від 09.09.2013 № 455, що призвело до несвоєчасного нарахування та несплати єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 54 089 грн. 80 коп.

На акт перевірки позивач подав заперечення. Висновком від 02.06.2015 №25/10/08-28-17-02 про результати розгляду заперечення від 25.05.2015 № 15299/10 до акту перевірки, результати документальної перевірки залишено без змін.

На підставі акту перевірки 05.06.2015 відповідачем прийняті податкові повідомлення рішення:

- № про збільшення грошового суми зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та застосування штрафних (фінансових санкцій) на суму 36 630,10 (тридцять шість тисяч шістсот тридцять грн..10 коп.), в тому числі: за основним платежем - 29168,08 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 7462,02 грн.

- № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових санкцій) на суму 76 871,25 грн., в тому числі: за основним платежем 61 497 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 15374,25 грн.

- прийнято рішення № НОМЕР_2 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 2 704,49 грн.

Податкові повідомлення - рішення від 05.05.2015 р. № НОМЕР_3, № НОМЕР_4 та рішення від05.06.2015 № НОМЕР_2 отримані позивачем 16.06.2015.

В адміністративному порядку вище зазначені рішення відповідачем не оскаржувалися.

Крім того, згідно з заявою позивача про збільшення позовних вимог та доданих до матеріалів справи документів вбачається, що на підставі акту перевірки №422/08-28-17-02/НОМЕР_1 відповідачем винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному соціальному внеску № Ф- у розмірі 54089,80 грн.

Вимога від 20.05.2015 р. № Ф- про сплату боргу (недоїмки) по єдиному соціальному внеску оскаржувалась позивачем в адміністративному порядку.

Рішенням Головного управління ДФС у Запорізькій області від 23.06.15 №4550/7/0801-100-413 про результати розгляду первинної скарги про скасування вимоги про сплату боргу, вимога залишена без змін.

Рішення про результати розгляду первинної скарги отримано 30.06.2015.

Не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями рішеннями та вимогою про сплату боргу (недоїмки) позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд вважає прийняті відповідачем рішення відносно позивача протиправними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Щодо встановлених актом перевірки порушень пп.16.1.2 п.16.1 ст.16, п.138.2 ст.138, п. «а» п.176.1 ст.176, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого, на думку податківців, занижено податок з доходів фізичних осіб суб'єкта підприємницької діяльності за 2014 рік на загальну суму 29168,08 грн., на підставі чого винесено податкове повідомлення - рішення від 05.06.2015 № НОМЕР_3:

Згідно з актом перевірки, податковою зроблено висновок, що на підставі плану земельної ділянки, площа об'єкту охорони ПП «Явір - 2005» згідно договору №3п/574-ф від 01.03.2014 складає 446 кв. м., при тому, що позивач в господарській діяльності використовує приміщення площею 59,6 кв. м., що складає 13,6% від загальної площі об'єкта охорони. У зв'язку з цим, податковий орган встановив завищення позивачем витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу (документально підтверджених) за 2014 рік в сумі 182 784,38 грн. (13,6% від документально підтверджених витрат на охорону за 2014 рік).

Суд вважає, що такий висновок суперечить положенням Податкового кодексу України, а тому є протиправним на підставі наступного.

Як вбачається з наданих позивачем письмових доказів, позивач, на підставі договору оренди від 01.02.2014 використовує в господарській діяльності обладнання, яке розташовано по вул. Щаслива 4-а в м. Запоріжжі, в приміщеннях 1 та 2 торгівельно-сервісного центру (літ. А3), загальна площа яких становить 51,6 кв. м., а також користується 8-ма місцями в камері зберігання літера «В» (загальною площею 8 кв. м., одне місце дорівнює 2,5 м висоти) на підставі договору від 01 березня 2014 року щодо надання місць в камері зберігання.

Відповідно до п. 3.1 Договору № 3п/574-ф про надання послуг з фізичної охорони від 01.03.2014 ціна договору визначається сторонами у розрахунку, наведеному у Додатку № 1 до Договору.

Додатком № 1 до Договору № 3п/574-ф від 01.03.2014 визначено перелік об'єктів та розрахунок вартості послуг.

Згідно з цим додатком вартість послуг визначається у розрахунку за годину охорони та не залежить від розміру площі об'єкту, що взято під фізичну охорону.

Відповідно до переліку об'єктів, наданих під охорону за договором № 3п/574-ф від 01.03.2014 між ПП «Явір-2005» та позивачем під фізичну охорону взято будівлю літ. А3 та приміщення в будівлі літ. В, що розташовані по вул. Щаслива 4-а в м. Запоріжжі.

У зв'язку з конструктивними особливостями будівлі літ. А3, а саме можливістю проникнення в приміщення 1 через приміщення 3 (План об'єкту літ. А3), здійснюється охорона об'єкта літ. А3 в цілому. Це пов'язано з правилами та нормами, які повинні виконуватися при здійсненні охорони, про що зазначено у листі ПП «Явір -2005». Теж саме стосується і приміщення літ. В. В приміщенні літ. В предметом особливої охорони є існуючі в споруді дві металеві двері. Саме через ці двері можливе несанкціоноване проникнення.

Відповідно до ст.42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Частиною 5 п. 6 ст.128 Господарського кодексу України встановлено, що громадянин - підприємець зобов'язаний вести облік результатів своєї підприємницької діяльності відповідно до вимог законодавства.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування в періоді, що перевірявся, здійснювалось відповідно до ст.177 Податкового кодексу України.

Згідно з п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно із пп. 139.1.5. п. 139.1. ст. 139 розділу III Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів та витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням (виготовленням) нематеріальних активів, які підлягають амортизації згідно зі статтями 144 - 148 цього Кодексу, з урахуванням пунктів 146.11 і 146.12 статті 146 та пункту 148.5 статті 148 цього Кодексу.

Також, в силу норми п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати витрати у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. При цьому, господарська діяльність в рамках податкових відносин має бути направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

З акту перевірки вбачається, що за результати здійснення підприємницької діяльності в 2014 році позивач задекларувала загальну суму доходу 4 667 737,39 грн. та витрати, понесені у зв'язку з підприємницькою діяльністю в розмірі 4 615 337,68 грн. Відповідно, сума чистого оподатковуваного доходу задекларована у розмірі 52 399,71 грн.

Фактів відсутності первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Податкового кодексу України Актом перевірки, не встановлено.

Витрати на охорону, згідно з ч. «в» пп. 138.10.2 п. 138.10 ст.138 Податкового кодексу України, відносяться до адміністративних витрат у складі витрат операційної діяльності, які нормами Податкового кодексу України визначені як такі, що є безпосередньо пов'язаними з отриманням доходів.

Отже, суд вважає необґрунтованим висновок акту перевірки про завищення витрат, що безпосередньо пов'язані з отриманням доходу у сумі 182 784,38 грн. та заниження податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік на суму 29168,08 грн.

Щодо встановлених відповідачем актом перевірки порушень пп.44.1 ст.44, п. 198.3, п. 198.4, п. 198.6 ст.198, пп. «а» п. 201.1, 201.10 ст.201 розділу V Податкового кодексу України та п. 3 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011 №1379, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 за № 1333/20071, що призвело до завищення суми податкового кредиту ПДВ у квітні - грудні 2014 року на загальну суму 61 497 грн., вони пов'язані з:

невизнанням податковим органом права на включення до складу податкового кредиту сум ПДВ, сплачених у зв'язку з придбанням послуг охорони у ПП «Явір-2005» в розмірі 32 256,10 грн.;

невизнанням податковим органом права на включення до складу податкового кредиту сум ПДВ, сплачених ФОП ОСОБА_4О в розмірі 29 241 грн. через порушення Продавцем порядку заповнення податкової накладної.

Відповідно до п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України в редакції, що діяла в 2014 році, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з нормами п. 198.4 ст. 198 Податкового кодексу України, якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Вичерпний перелік операцій, що не є об'єктом оподаткування та операцій, звільнених від оподаткування, встановлено статтями 196 та 197 Податкового кодексу України відповідно.

Згідно з актом перевірки, не встановлено жодного випадку здійснення позивачем операцій, перелічених у ст.196 та ст.197 Податкового кодексу України, а тому встановлення порушення п.198.4 ст.198 Податкового кодексу України не відповідає нормам п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України.

Сума податку на додану вартість, сплачена у ціні послуг ПП «Явір - 2005» підтверджена податковими накладними, складеними у відповідності до ст.201 ПКУ, та розрахунковими документами, що підтверджується висновками Акту перевірки.

Щодо завищення податного кредиту на загальну суму 29 241 грн. по податковим накладним, виписними ФОП ОСОБА_4, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 201.1 ст.201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, в якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити як, зокрема, порядковий номер податкової накладної.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Акт перевірки містить висновок податківців про порушення ФОП ОСОБА_4 (іпн.) Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 01.11.2011 N 1379, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 за N 1333/20071, у зв'язку з чим податкові накладні за період з квітня по грудень 2014 року є недійсними.

Зазначені висновки, суд вважає необґрунтованими, оскільки наказ Міністерства фінансів України 01.11.2011 №1379 втратив чинність 01.03.2014 згідно з наказом Міністерства фінансів України від 14.01.2014 N4.

Відповідно до п. 1 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України 14.01.2014 N 10, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2014 за N185/24962 (діяв в період з 01.03.2014 по 01.12.2014) податкова накладна вважається недійсною лише у разі її заповнення особою, яка не зареєстрована як платник податку у контролюючому органі та якій не присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Відповідно до ч.2 п. 1 цього Порядку, якщо не зареєстровані платниками податку на додану вартість філії та інші структурні підрозділи платника податку самостійно здійснюють постачання товарів/послуг та проводять розрахунки з постачальниками/споживачами, то зареєстрований платник податку, до складу якого входять такі структурні підрозділи, може делегувати філії або структурному підрозділу право складання податкових накладних. Для цього платник податку повинен кожній філії та кожному структурному підрозділу присвоїти окремий числовий номер, про що має письмово повідомити контролюючий орган за місцем його реєстрації як платника податку на додану вартість.

Як вбачається з наданих письмових доказів, ФОП ОСОБА_4 повідомила податковий орган за місцем своєї реєстрації про делегування незареєстрованим представництвам права на складання податкових накладних, що підтверджується листом від 30.11.2012 №3.

Відповідно п.3 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України 14.01.2014 №10, порядковий номер податкової накладної містить лише числові значення (не повинен містити літер чи інших символів) та складається з трьох частин:

у першій частині (до знаків дробу) проставляється порядковий номер; у другій частині (між знаками дробу) проставляється код виду діяльності, що передбачає спеціальний режим оподаткування;

у третій частині (після знаків дробу) проставляється числовий номер філії чи структурного підрозділу.

Якщо платник податку перебуває на загальному режимі оподаткування, у другій частині порядкового номера податкової накладної (між знаками дробу) код діяльності не заповнюється.

При складанні податкової накладної філією чи структурним підрозділом платника податку в третій частині порядкового номера податкової накладної зазначається числовий номер такої філії чи структурного підрозділу.

Відповідно до статті 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Порядок заповнення податкової накладної, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України 14.01.2014 N 10 та Податковий кодекс України не містить окремих прямих вказівок на інший порядок заповнення податкових накладних для фізичних осіб - підприємців, відмінний від порядку заповнення податкових накладних для юридичних осіб.

Згідно з пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені ст. 198 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до вимог п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України право на податковий кредит виникає незалежно від того, чи придбані товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 3 Закону України №996 від 16.07.1999 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996) передбачено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №996, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Статтею 1 Закону № 996 визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.2 ст.9 вказаного Закону, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок.

Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону №996 господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня. Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.

Під час здійснення перевірки відповідачем не встановлювалися факти включення до складу податкового кредиту позивача сум ПДВ, які не підтверджені податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Оскільки всі податкові накладні, виписані ФОП ОСОБА_4, зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, то податковий орган визнав їх відповідність Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України 14 січня 2014 року N 10.

Такої позиції дотримується і Вищій адміністративний суд України, який в ухвалі від 13.10.2015 по справі № К/800/42306/14 зазначив, що «оскільки всі податкові накладні, коректність заповнення яких поставлена під сумнів податковим органом, є такими, що зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, то фактично податковий орган сам визнав їх правильність та обґрунтованість заповнення».

Отже, суд вважає, що податкові накладні ФОП ОСОБА_4, виписані за період з квітня по грудень 2014 року, повністю відповідають положенням Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України 14.01.2014 N 10 та нормам Податкового кодексу України, а тому висновок про завищення податкового кредиту на загальну суму 29 241 грн. не відповідає чинному законодавству та зроблений з застосуванням нормативних актів, що втратили чинність.

Щодо рішення про застосування штрафних санкцій у розмірі 2704,49 грн. яке прийнято відповідачем у зв'язку з встановленням порушення п.3 ст.9, пп. 6,7 п. 1 ст.13, пп.3 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», пп.1 п. 4.6 розділу 3 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міндоходів України від 09.09.2013 №455, що призвело, на думку податкової, до несвоєчасного нарахування та несплати єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 54089,80 грн., суд зазначає наступне.

Встановлене порушення пов'язано з встановленням відповідачем завищення витрат, що безпосередньо пов'язані з отриманням доходу у сумі 182 784,38 грн. та, як наслідок, заниження суми доходу, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб на суму 182 784,38 грн.

Суд вважає, що рішення від 06.05.2015 № НОМЕР_2 про застосування штрафних санкцій підлягає визнанню протиправним та скасуванню, на підставі наступного.

Згідно з п.2 ч. 1 ст.7 та ч.11 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», фізичні особи - підприємці на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок у розмірі 34,7 % сум доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.

Встановлення актом перевірки заниження доходу, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, не є податковим обов'язком в силу положень п. 37.2 ст.37 Податкового кодексу України, оскільки податковий обов'язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс пов'язує сплату ним податку.

Відповідно до пп. 54.3.2 п. 54.3 ст.54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошовий зобов'язань, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Разом з тим, п.54.5 ст.54 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування суми грошового зобов'язання, якщо згідно з нормами цієї статті така сума розраховується контролюючим органом, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов'язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

До узгодження суми доходу (прибутку), отриманого від діяльності позивача, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб в порядку та строки, передбачені Податковим кодексом України, у суда немає підстав вважати доведеним факт заниження позивачем доходу (прибутку), що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб і, як наслідок, немає підстав вважати доведеним факт, що єдиний внесок в розмірі 2 704,49 грн. є своєчасно не нарахованим.

Крім того, відповідачем, на підставі акту №422/08-28-17-02/НОМЕР_1 винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному соціальному внеску № Ф- у розмірі 54089,80 грн.

Вимога від 20.05.2015 №Ф- про сплату боргу (недоїмки) по єдиному соціальному внеску оскаржувалась позивачем в адміністративному порядку.

Рішенням Головного управління ДФС у Запорізькій області від 23.06.2015 №4550/7/0801-100-413 про результати розгляду первинної скарги у розмірі 54089,8 грн. залишена без змін. Рішення про результати розгляду первинної скарги отримано позивачем 30.06.2015.

Винесена відповідачем вимога, пов'язана з встановленням порушення пп.16.1.2 п.16.1 ст.16, п. 138.2 ст.138, п. «а» п.176.1 ст.176, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, яке полягає у завищені витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходу на суму 182 784,38 грн.

У звязку із визнанням необґрунтованими висновків акту перевірки щодо порушень позивачем пп.16.1.2 п.16.1 ст.16, п. 138.2 ст.138, п. «а» п.176.1 ст.176, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, вимога від 20.05.2015 №Ф- про сплату боргу (недоїмки) по єдиному соціальному внеску також є протиправною та підлягає скасуванню.

Отже, суд приходить до висновку, що доводи, якими податковий орган мотивував правомірність оскаржуваних рішень, не є переконливими.

Частиною 1 ст.11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1, ч.2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку про відсутність податкового правопорушення з боку позивача, у звязку з чим спірні рішення є необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню.

Згідно із ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 94, 158 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення, винесені ДПІ у Ленінському районі м.Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області відносно Фізичної особи підприємця ОСОБА_3:

- від 05.06.2015 № про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та застосування штрафних (фінансових санкцій) на суму 36 630,10 грн., в тому числі: за основним платежем - 29168,08 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 7462,02 грн.;

- від 05.06.2015 № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових санкцій) на суму 76 871,25 грн., в тому числі: за основним платежем - 61497,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 15374,25 грн.;

- рішення від 05.06.2015 № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 2 704,49 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному соціальному внеску від 20.05.2015 № Ф- у розмірі 54089,80 грн.,

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 69096, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суд / через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.О. Нестеренко