Справа № 826/9643/14
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015 року м. Київ К/800/57800/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Вербицької О.В.

Моторного О.А.

при секретарі Калініні О.С.

за участю представника відповідача - Варченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників

на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28.10.2014

та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.08.2014

у справі № 826/9643/14

за позовом Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта»

до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Українське державне підприємство поштового зв'язку «Укрпошта» звернулось до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 01.04.2014 № та № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.08.2014, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.10.2014, позов задоволено; скасовано спірні податкові повідомлення-рішення, з мотивів протиправності їх прийняття.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Позивач в запереченнях на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, як такі, що є обґрунтованими та законними.

Представником відповідача в судовому засіданні заявлено клопотання про заміну відповідача, у зв'язку із реорганізацією, із Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників на правонаступника - Міжрегіональне головне управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників.

Відповідно до ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Суд касаційної інстанції, розглянувши заявлене клопотання, дійшов висновку про його задоволення.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, на підставі постанови старшого слідчого з ОВС відділу розслідування особливо важливих справ слідчого управління Окружної ДПС - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків ДПС про призначення позапланової документальної перевірки від 18.04.2013, проведено документальну позапланову виїзну перевірку Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та податку на додану вартість при здійсненні операцій з придбання товарів (робіт, послуг) у ПрАТ «Інформаційні комп'ютерні системи» та ТОВ «МК Інжиніринг» за період з 01.01.2012 по 31.03.2013, за результатами якої складено акт № 9/42-10/21560045 від 18.03.2014, в якому зафіксовані порушення: п. 44.1 ст. 44, пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.6, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, пп. 145.1.1 п. 145.1 ст. 145 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування від усіх видів діяльності у сумі 158 773 грн., у тому числі за І квартал 2013 року - 158 773 грн.; п. 44.1 ст. 44, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за грудень 2012 року у сумі 1 028 518 грн.

На підставі результатів проведеної перевірки, 01.04.2014 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № про зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за І квартал 2013 року у розмірі 158 773 грн.;

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1 542 777 грн., в т.ч.: 1 028 518 грн. основного платежу та 514 259 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Висновки відповідача ґрунтуються на довідці Бориспільської ОДПІ від 11.06.2013 № 280/22-36147490, з якої вбачається, що ТОВ «МК Інжиніринг» не є виробником послуг; послуги по технічному впровадженню централізованої ІТ-Інфраструктури, розгортання програмного забезпечення за ЄЦІП на базі системи SAP, налаштування та впровадження програмного забезпечення ЄЦІП були придбані у ТОВ «Маестро торг». При цьому, згідно інформаційної бази даних «Податковий блок» та протоколів допиту свідка від 23.05.2013, від 11.07.2013, ТОВ «Маестро торг» з кількістю працюючих - 1 особа не мало фізичних можливостей для надання послуг для УДППЗ «Укрпошта» через ТОВ «МК Інжиніринг» в тому об'ємі та за той час, що зазначений у акті приймання-передачі наданих послуг від 27.12.2012.

Матеріалами справи встановлено, що між позивачем (замовник) і ТОВ «МК Інжиніринг» (виконавець) укладено договір про надання послуг № 141-270 від 04.12.2012, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується надати замовнику послуги з налаштування та впровадження програмного забезпечення, а замовник зобов'язується прийняти ці послуги від виконавця та своєчасно оплатити їх на умовах, визначених цим договором. Фактом виконання виконавцем умов договору частково або повністю є підписаний акт приймання-передачі наданих послуг, в якому має бути чітко визначено об'єм послуг, що були передані виконавцем замовнику, а останнім ці послуги були прийнятті (п. 2.4).

Згідно додатку № 1 до договору № 141-270 від 04.12.2012 «Технічні вимоги до Послуг» за даним договором передбачається: отримання послуги з технічного впровадження та підтримки централізованої ІТ-інфраструктури підприємства, що включають в себе: отримання послуг з налаштування та впровадження єдиного Корпоративного каталогу; отримання послуг з впровадження систем управління та контролю робочими станціями замовника та розгортання систем безпеки робочих місць користувачів; отримання послуг з впровадження систем електронного документообігу; отримання послуг з впровадження систем віддаленого моніторингу та управління ключовими елементами корпоративної мережі замовника; отримання послуг з підготовки та впровадження систем миттєвих повідомлень, аудіо та відеоконференцзв'язку; отримання послуг з впровадження платформи для корпоративного ІТ-порталу; отримання послуг з розгортання програмного забезпечення для Єдиної централізованої інтегрованої платформи (ЄЦІП) підприємства на базі системи SAP; отримання послуг з налаштування та впровадження програмного забезпечення ЄЦІП. ЄЦІП це програмне забезпечення, що складається з машинних програм та пов'язаних з ними письмових документів, яке організоване як корпоративна інформаційно-аналітична система модульного типу, що призначена для обліку та управління ключовими ресурсами і бізнес-процесами підприємства. Впровадження ЄЦІП - надання комплексних послуг, що включають в себе: спільне з замовником розроблення Статуту проекту та додатків до нього, Концептуального проекту та налаштування ЄЦІП відповідно до його вимог, а також здача в промислову експлуатацію.

На виконання умов вищевказаного договору позивачем було надано: акт приймання-передачі наданих послуг, платіжне доручення, податкову накладну.

ЄЦІП було створено ТОВ «МК Інжиніринг» за замовленням позивача, що впроваджувалось у відповідності до «Концепції розвитку корпоративної інформаційної системи УДППЗ «Укрпошта», ухваленої науково-технічною радою УДППЗ «Укрпошта» 08.08.2012, рішення науково-технічної ради від 04.09.2012, наказу № 702 від 05.09.2012 «Про забезпечення виконання Рішення НТР від 04.09.2012», «Проекту впровадження Єдиної централізованої інтегрованої платформи УДППЗ «Укрпошта», ухваленого науково-технічною радою УДППЗ «Укрпошта» 28.09.2012, наказу № 766 від 28.09.2012 «Про забезпечення виконання Рішення НТР від 28.09.2012» та наказу № 876 від 01.11.2012 «Про впровадження Єдиної централізованої інтегрованої платформи (ЄЦІП) УДППЗ «Укрпошта» на основі SАР», Протоколу засідання Керівної ради щодо впровадження проекту ЄЦІП від 26.12.2012.

Згідно наказу УДППЗ «Укрпошта» від 25.01.2013 № 51 було введено ЄЦІП УДППЗ «Укрпошта» на основі SАР в промислову експлуатацію. На виконання вимог п.1.4 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку нематеріальних активів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 16 листопада 2009 року №1327, затверджено акти введення в господарський обіг об'єктів права інтелектуальної власності № 10777/516 та №10776/515 від 25.02.2013, зокрема нематеріальних активів: Централізованої ІТ-інфраструктури УДППЗ «Укрпошта» та Єдиної централізованої інтегрованої платформи (ЄЦІП) УДППЗ «Укрпошта» на основі SАР.

Згідно договору № 142-242 від 15.11.2012, укладеного між позивачем та ТОВ «САП Україна», позивачем придбано тестові ліцензії програмного забезпечення SAP, що передбачало їх тимчасове використання для цілей тестування. Проведення тендерної процедури закупівлі ліцензій програмного забезпечення SAP в УДППЗ «Укрпошта» протягом 2013 року переносилось, в результаті чого продовжено використання тестових ліцензій SAP і розгортання програмного забезпечення ЄЦІП на їх основі. В подальшому, після проведення тендеру закупівлі ліцензій, придбано безстрокові ліцензії SAP.

В листі ТОВ «САП Україна» № 10354/10 від 07.05.2014 підтверджується, що УДППЗ «Укрпошта» не може використовувати тестові ліцензії в продуктивних цілях, оскільки тестові ліцензії були надані лише для тимчасового користування, що також зазначено у п. 1.4 договору № 143-242 від 15.11.2012, однак, технічна можливість використання в продуктивних цілях тестових ліцензій і впровадження на їх основі ЄЦІП не заперечується ТОВ «САП України» та підтверджується листом № 232 від 20.08.2014, протоколами засідань Керівної Ради від 25.10.2012, від 26.12.2012, рішенням Керівної Ради від 25.10.2012 щодо впровадження та розгортання ЄЦІП в УДППЗ «Укрпошта» на основі SAP (тестових ліцензій). Таким чином, ЄЦІП впроваджувалось на УДППЗ «Укрпошта» спочатку на тестових ліцензіях ТОВ «САП Україна», а потім на ліцензіях на постійне використання, що за своїми технічними властивостями не відрізняються і не обмежуються будь-якими показниками.

Також, між позивачем (покупець) і ПрАТ «Інком» укладено договори № 612-289 від 19.12.2012 та № 612-290 від 19.12.2012, відповідно до умов яких постачальник зобов'язується у 2012 році поставити покупцю носії інформації із записом, а саме: ліцензії, найменування, асортимент, кількість та ціна якого визначені в додатку № 1 до договору, а покупець зобов'язується прийняти та своєчасно оплатити такий товар на умовах цього договору.

Відповідно до вищевказаних договорів позивачем придбано у ПрАТ «Інком» ліцензії ТОВ «Автор» на право використання програмного забезпечення CryptoLib. v 2.0 у кількості 825 шт. та CryptoSSO v.2.0 у кількості 825 шт., а також придбано ліцензії компанії ІВМ на право використання програмного забезпечення IBM INFORMIX ULTIMATE EDITION CPU OPTION Processor VALUE UNIT (PVU) LICENSE+ SW SUBSCRIPTION&SUPPORT 12 MONTHS на 400 PVU у кількості 1 шт. та на використання програмного забезпечення (ПЗ) Роwer Path у кількості 1 шт.

На підтвердження виконання умов вищевказаних договорів позивачем надано специфікації, накладні, податкові накладні, акти приймання-передачі товару, прибуткові ордери, платіжні доручення на підтвердження перерахування коштів на рахунок контрагента.

ПрАТ «Інком» виступає авторизованим партнером, представником ТОВ «Автор» та компанії ІВМ з наданням відповідних повноважень щодо впровадження, реалізації їх програмних продуктів, про що свідчать листи про авторизацію ТОВ «Автор» № 01/11-2 від 01.11.2012, № 12/83/03 від 05.11.2012, форма підтвердження повноважень компанії ІВМ, сертифікат компанії ІВМ, тому ліцензії були видані позивачу безпосередньо ліцензіарами - ТОВ «Автор» та компанією ІВМ, а тому є безпідставними висновки відповідача щодо неможливості встановлення власників цих ліцензій.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що за договором №141-270 від 04.12.2012 створено нематеріальний актив - ЄЦІП (в складі ЄЦІП на основіАР та Централізованої ІТ-інфраструктури УДППЗ «Укрпошта»), що фактично являє собою базу даних (компіляція баз даних), що передбачає налаштування системи та документацію щодо її впровадження, право власності на нематеріальний актив - бази даних (компіляції даних) «ЄЦІП» належить позивачу, як замовнику за договором № 141-270 від 04.12.2012 з ТОВ «МК Інжиніринг» про надання послуг з провадження даного програмного забезпечення, що є свідченням створення даних продуктів, які є нематеріальними активами, та їх введення і використання в господарській діяльності позивача, тому висновки відповідача щодо завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 158773,00 грн. спростовані фактичними обставинами справи, наданими документами, що узгоджуються з приписами чинного законодавства; реального характеру правочину №141-270 та настання юридичних наслідків, що ним обумовлені, з огляду на те, що впровадження програмного забезпечення ЄЦІП відбувалось в декілька етапів: формування Концепції розвитку корпоративної інформаційної системи позивача протягом 2012-2015 років; прийняття рішення щодо впровадження Єдиної централізованої інтегрованої платформи на основі SАР; проведення тендеру щодо визначення виконавця послуг по впровадженню ЄЦІП; початок впровадження ЄЦІП на основі SАР; укладання договору з ТОВ «САП-Україна» на використання тестових ліцензій для забезпечення впровадження Проекту - ЄЦІП; укладення договору з виконавцем послуг на впровадження ЄЦІП; впровадження ЄЦІП на УДППЗ «Укрпошта»; оплата УДППЗ «Укрпошта» послуг ТОВ «МК Інжиніринг» з налаштування та впровадження програмного забезпечення згідно договору № 141-270 від 04.12.2012; введення ЄЦІП в промислову експлуатацію УДППЗ «Укрпошта», що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, тому твердження відповідача щодо неможливості віднесення сплаченого податку на додану вартість до податкового кредиту в сумі 945 591 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «МК Інжиніринг», у зв'язку із тим, що вказана господарська операція фактично не відбулася, є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та наданих первинних документах; оскільки ліцензії були видані позивачу безпосередньо ліцензіарами - ТОВ «Автор» та компанією ІВМ, є безпідставними висновки відповідача щодо неможливості встановлення власників цих ліцензій, а також у відповідності до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України саме ПрАТ «Інком», як продавцем (дистриб'ютором) ліцензій ТОВ «Автор», ІВМ, виписані податкові накладні, а отже позивачем правомірно на підставі них сформовано податковий кредит; на період господарських взаємовідносин між позивачем та ПрАТ «Інком», ТОВ «МК Інжиніринг» останні були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також платниками податку на додану вартість, установчі та реєстраційні документи не визнавались недійсними; позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства до складу податкового кредиту включено суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, отриманих позивачем від платників податку - ПрАТ «Інком», ТОВ «МК Інжиніринг», на підставі первинних документів сформовано валові витрати; на підставі матеріалів справи встановлено реальність здійснення господарських операцій, наявність наданих послуг (поставлених ліцензій) та проведення оплати за них, використання результатів наданих послуг (поставлених ліцензій) у власній господарській діяльності позивача.

Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Згідно з пп. 14.1.120 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України нематеріальні активи - право власності на результати інтелектуальної діяльності, у тому числі промислової власності, а також інші аналогічні права, визнані об'єктом права власності (інтелектуальної власності), право користування майном та майновими правами платника податку в установленому законодавством порядку, у тому числі набуті в установленому законодавством порядку права користування природними ресурсами, майном та майновими правами.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України).

З огляду на наведені норми права, визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку та підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, що в даному випадку встановлено судами обох інстанцій з підтвердженням матеріалами справи.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 цього Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Відповідно до положень п. п. 201.1, 201.8, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну; право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу; податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, для формування податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно: наявність у платника податку - покупця належно оформлених податкових накладних, фактична сплата грошових коштів контрагентам в сумі визначеній в податкових накладних, а також фактичне виконання господарських операцій, за наслідками яких у платника ПДВ виникає право на податковий кредит, що в даному випадку судами обох інстанцій встановлено з підтвердженням матеріалів справи.

Враховуючи викладене, відсутність порушень норм матеріального та процесуального права, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовних вимог є вірним, а касаційна скарга відповідача - необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Допустити заміну по даній справі відповідача - Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників його правонаступником - Міжрегіональним головним управлінням ДФС - Центральним офісом з обслуговування великих платників.

Касаційну скаргу Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28.10.2014 та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.08.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді О.В. Вербицька
О.А. Моторний