Справа № 826/14099/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2015-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ф1 Центр»

до Державної податкової інспекції у Солом’янському районі ГУ ДФС у м. Києві

про визнати протиправними дії, зобов’язання вчинити дії,

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «Ф1 Центр» (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Солом’янському районі ГУ ДФС у м. Києві (надалі – Відповідач) про визнання протиправною бездіяльність Держаної податкової інспекції у Солом’янському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо реєстрації Товариства з обмеженою відповідальністю «Ф1 Центр» (код ЄДРПОУ 36309349) платником податку на додану вартість та внесення до реєстру платників податку на додану вартість запису про реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Ф1 Центр» як платника податку на додану вартість; зобов’язати Державну податкову інспекцію у Солом’янському районі ГУ ДФС у м. Києві зареєструвати Товариство з обмеженою відповідальністю «Ф1 Центр» (код ЄДРПОУ 36309349) платником податку на додану вартість та внести до реєстру платників податку на додану вартість запис про реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Ф1 Центр» як платника податку на додану вартість; встановити строк для подання відповідачем до суду звіту про виконання постанови.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що Відповідач протиправно неодноразово відмовляє у реєстрації товариства платником податку на додану вартість, а посилання податкового органу на інформацію про незнаходження Позивача за податковою адресою не підтверджується належними доказами.

В судовому засіданні судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини 4 статті 122 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Позивач звернувся з заявою до ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві 18.03.2015 року з метою реєстрації платником податку на додану вартість.

Позивач повторно звернувся з заявою до ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві 06.04.2015 з метою реєстрації платником податку на додану вартість.

Позивач втретє звернувся з заявою до ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві 27.04.2015 року з метою реєстрації платником податку на додану вартість.

Не погоджуючись із таким висновком і діями Відповідача щодо не реєстрації його платником податку на додану вартість, Позивач звернувся до суду.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про часткове обґрунтування позовних вимог виходячи з наступного.

Положеннями пункту 181.1 статті 181 та пункту 182.1 статті 182 Податкового кодексу України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Якщо особа, яка відповідно до пункту 181.1 статті 181 цього Кодексу не є платником податку у зв'язку з тим, що обсяги оподатковуваних операцій відсутні або є меншими від встановленої зазначеною статтею суми, вважає за доцільне добровільно зареєструватися як платник податку, така реєстрація здійснюється за її заявою.

Відповідно до пунктів 183.3, 183.5 статті 183 Кодексу у разі добровільної реєстрації особи як платника податку або особи, яка відповідає вимогам, визначеним підпунктом 6 пункту 180.1 статті 180цього Кодексу, реєстраційна заява подається згідно з пунктом 183.7 цієї статті не пізніше ніж за 20 календарних днів до початку податкового періоду, з якого такі особи вважатимуться платниками податку та матимуть право на податковий кредит і виписку податкових накладних. Зазначені особи можуть навести у заяві бажаний (запланований) день реєстрації як платника податку, що відповідає даті початку податкового періоду (календарний місяць), з якого такі особи вважатимуться платниками податку та матимуть право на виписку податкових накладних.

Згідно пункту 183.7 цієї норми заява про реєстрацію особи як платника податку подається особисто такою фізичною особою або безпосередньо керівником або представником юридичної особи - платника (в обох випадках з документальним підтвердженням особи та повноважень) до контролюючого органу за місцезнаходженням (місцем проживання) особи. У реєстраційній заяві зазначаються підстави для реєстрації особи як платника податку.

Відповідно до пункту 183.14 статті 183 Податкового кодексу України форми реєстраційної заяви, заяви про анулювання реєстрації, а також положення про реєстрацію платників податку затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У відповідності до цієї норми порядок реєстрації платників податку на додану вартість на час спірних правовідносин визначений ІІІ розділом Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.01.2014 № 26 (надалі – Положення).

Пунктом 3.5 цього Положення передбачено, що будь-яка особа, що підлягає обов'язковій реєстрації чи прийняла рішення про добровільну реєстрацію як платника ПДВ, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву платника податку на додану вартість за формою № 1-ПДВ (додаток 1). Заява подається особисто такою фізичною особою або безпосередньо керівником або представником юридичної особи - платника (в обох випадках з документальним підтвердженням особи та повноважень) до контролюючого органу за місцезнаходженням (місцем проживання) особи.

Відповідно до пункту 3.8 Положення при реєстрації платника ПДВ обов'язково проводиться перевірка його реєстраційних даних з Єдиного банку даних про платників податку - юридичних осіб або Реєстру самозайнятих осіб.

Відомості про заявника мають бути включені до Єдиного державного реєстру. Дані реєстраційної заяви мають бути достовірними та відповідати відомостям Єдиного державного реєстру.

З метою підтвердження достовірності відомостей про відповідність особи вимогам, визначеним статтею 180, пунктом 181.1 статті 181, пунктом 182.1 статті 182 та пунктом 183.7 статті 183 розділу V Кодексу, така особа відповідно до підпункту 20.1.6 пункту 20.1 статті 20 розділу I Кодексу, пункту 73.3 статті 73 розділу II Кодексу подає до контролюючого органу документи, що підтверджують такі відомості.

Якщо в заяві про реєстрацію не зазначені обов'язкові реквізити, надані недостовірні або неповні дані, її не скріплено печаткою заявника (для юридичних осіб, які подали заяву до контролюючого органу у спосіб, визначений в абзаці першому підпункту 1 пункту 3.5 цього розділу), не підписано заявником (для фізичних осіб), відповідальною особою заявника (для юридичних осіб) чи особою, яка має документально підтверджене повноваження щодо підпису реєстраційної заяви від особи, яка реєструється платником ПДВ, відомості про заявника не включені до Єдиного державного реєстру, то протягом 5 робочих днів від дня отримання заяви контролюючий орган звертається до особи з письмовою пропозицією надати нову заяву про реєстрацію (із зазначенням підстав неприйняття попередньої) (пункт 3.9 Положення).

Так, не прийнявши заяву Позивача податковий орган посилався на те, що відповідно до довідки від 30.04.2015 року №983 суб’єкт господарювання за податковою адресою не знаходиться, а тому Відповідачем направлено повідомлення від 30.04.2015 року №589 до державного реєстратора про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням (форма 18-ОПП) для вжиття останнім заходів у відповідності до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

Порядок встановлення місцезнаходження (місця проживання) платників податків визначений розділом XII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 року № 1588 (надалі – Порядок).

Пунктами 12.1 - 12.5 цього Порядку передбачено, що з метою більш повного обліку платників податків - юридичних осіб або фізичних осіб - підприємців, унеможливлення отримання юридичними особами або фізичними особами - підприємцями неконтрольованих доходів підрозділи контролюючих органів, до функцій яких належить ведення обліку платників податків, повинні забезпечувати систематичний контроль за повнотою та своєчасністю взяття на облік юридичних осіб або фізичних осіб - підприємців контролюючими органами після здійснення їх державної реєстрації, реорганізації та внесення змін до Єдиного державного реєстру чи установчих документів.

Підрозділи контролюючого органу: стосовно платників податків, якими не подано у встановлені законом терміни податкових декларацій (звітів, розрахунків), у порядку, передбаченому законодавством, самостійно визначають суму грошового зобов'язання, проводять роботу з узгодження грошового зобов'язання та інші заходи; стосовно платників податків, які мають податковий борг, у порядку, передбаченому законодавством, здійснюють заходи з погашення податкового боргу.

У рамках проведення цих заходів, а також при призначенні чи проведенні будь-якого виду перевірки платника податків чи при виконанні інших службових обов'язків працівниками контролюючих органів здійснюється або може здійснюватись перевірка місцезнаходження (місця проживання) платника податків. За наслідками перевірки складається акт перевірки місцезнаходження платника податків. Якщо встановлено відсутність платника податків за його місцезнаходженням (місцем проживання), то проводиться робота із з'ясування фактичного місця розташування (місцезнаходження, місця проживання) платника податків, відповідальних та пов'язаних осіб.

Щодо кожного платника податків, стосовно якого виявлена відсутність його за місцезнаходженням (місцем проживання) та не з'ясоване його фактичне місцезнаходження (місце проживання), підрозділ контролюючого органу, який з'ясував зазначений факт, готує та передає підрозділам податкової міліції запит на встановлення місцезнаходження (місця проживання) платника податків за встановленою формою.

Якщо за результатами заходів щодо встановлення фактичного місцезнаходження юридичної особи підрозділами податкової міліції буде підтверджено відсутність такої особи за місцезнаходженням або встановлено, що фактичне місцезнаходження юридичної особи не відповідає зареєстрованому місцезнаходженню, керівник (заступник керівника) контролюючого органу приймає рішення про надсилання до відповідного державного реєстратора повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням за формою N 18-ОПП для вжиття заходів, передбачених частиною дванадцятою статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців».

Стаття 19 вказаного Закону регулює порядок та підстави внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Аналіз приведених норм Порядку обліку платників податків і зборів дає підстави стверджувати, що повідомлення за формою N 18-ОПП, яке складається контролюючим органом на основі даних, отриманих від підрозділу податкової міліції, призначене для подальшого направлення до державного реєстратора.

У відповідності до абзацу 2 частини 12 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» у разі надходження (поштовим відправленням або в електронному вигляді в порядку взаємообміну) державному реєстратору від органу доходів і зборів повідомлення встановленого зразка про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням державний реєстратор зобов'язаний надіслати поштовим відправленням протягом п'яти робочих днів з дати надходження зазначеного повідомлення юридичній особі повідомлення щодо необхідності подання державному реєстратору реєстраційної картки.

Згідно частини 14 цієї норми у разі неподання юридичною особою протягом місяця з дати надходження їй відповідного повідомлення реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу державний реєстратор повинен внести до Єдиного державного реєстру запис про відсутність підтвердження зазначених відомостей датою, яка встановлена для чергового подання реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу. Якщо державному реєстратору повернуто поштове відправлення, державний реєстратор повинен внести до Єдиного державного реєстру запис про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням.

Частиною 1 статті 18 цього Закону встановлено, що у разі, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Враховуючи вищевикладене, надані відповідачем довідка від 30.04.2015 року №983 про те, що місцезнаходження платника податків не встановлено, та повідомлення від 30.04.2015 року №589 до державного реєстратора про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням (форма 18-ОПП), не можуть являтись належними доказами відсутності платника податків за місцезнаходженням, адже дана обставина може підтверджуватись лише шляхом внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що попередньо, Позивач підтверджував відомості щодо місцезнаходження товариства, а саме 27.04.2015 року.

Матеріали справи свідчать про те, що саме вказана адреса зазначалась Позивачем у поданій податковому органу реєстраційній заяві платника податку на додану вартість, тобто ним вказувалась адреса, що відповідає підтвердженим відомостям з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що у Відповідача не було законних підстав для висновків про недостовірність зазначених Позивачем у згаданій заяві відомостей щодо його місцезнаходження та неприйняття у зв'язку з цим відповідної заяви на підставі пункту 3.9 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість.

На користь вказаного висновку також свідчить наступне.

Відповідно до пункту 183.8 статті 183 Податкового кодексу України контролюючий орган відмовляє в реєстрації особи як платника податку, якщо за результатами розгляду реєстраційної заяви та/або поданих документів встановлено, що особа або не відповідає вимогам, визначеним статтею 180, пунктом 181.1 статті 181, пунктом 182.1 статті 182 та пунктом 183.7 статті 183 цього Кодексу, або якщо існують обставини, які є підставою для анулювання реєстрації згідно із статтею 184 цього Кодексу, а також якщо при поданні реєстраційної заяви чи визначенні бажаного (запланованого) дня реєстрації не дотримано порядок та строки (терміни), встановлені пунктами 183.1, 183.3 - 183.7 цієї статті.

Так, положеннями статті 184 Податкового кодексу України визначено таку підставу для анулювання реєстрації як наявність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про відсутність юридичної особи або фізичної особи за її місцезнаходженням (місцем проживання) або запису про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу (пп. «ж» п. 184.1).

Зазначене вкотре підтверджує відсутність законних підстав для відмови в реєстрації особи платником податку на додану вартість чи для неприйняття його заяви у зв'язку з відсутністю юридичної особи за місцезнаходженням допоки відповідні відомості не будуть внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Таким чином, бездіяльність відповідача суперечить приписам частини 2 статті 19 Конституції України та статті 21 Податкового кодексу України.

Згідно п. 3.11 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість та п. 183.9 ст. 183 Податкового кодексу України у разі відсутності підстав для відмови у реєстрації особи як платника ПДВ контролюючий орган зобов'язаний внести до Реєстру запис про реєстрацію такої особи як платника ПДВ з бажаного (запланованого) дня реєстрації платника ПДВ, зазначеного у його заяві, або протягом 5 робочих днів від дати надходження реєстраційної заяви, якщо бажаний (запланований) день реєстрації у заяві не зазначено чи такий день настає раніше дати, що припадає на останній день строку, встановленого для реєстрації платника ПДВ контролюючим органом. Якщо бажаний (запланований) день реєстрації, зазначений у заяві особи, настає після завершення 5 робочих днів від дати надходження реєстраційної заяви, контролюючий орган зобов'язаний внести до Реєстру запис про реєстрацію такої особи як платника ПДВ не пізніше бажаного (запланованого) дня реєстрації платника ПДВ, зазначеного у його заяві.

Перебіг строку у 5 робочих днів, установленого для податкової реєстрації, розпочинається з першого календарного дня, що настає за днем отримання контролюючим органом заяви про реєстрацію платника ПДВ. У разі якщо останній день строку подання заяви припадає на вихідний, святковий або неробочий день, останнім днем строку вважається наступний за вихідним, святковим або неробочим робочий день.

Враховуючи приведені норми, за відсутності підстав для відмови в реєстрації особи платником податку на додану вартість, у разі якщо платник в заяві зазначив бажану дату реєстрації, і така наступає пізніше 5-ти денного строку з дати надходження його заяви, контролюючий орган зобов'язаний зареєструвати дану особу у визначений платником день.

Як вбачається із реєстраційної заяви платника податку на додану вартість, яка подавалась Позивачем до контролюючого органу 27 квітня 2015 року, як бажану дату реєстрації позивачем у ній вказано 01 червня 2015 року. Відтак, за відсутності допущення відповідачем протиправної бездіяльності, позивач вправі був розраховувати на реєстрацію його платником податку з зазначеної дати.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині щодо визнання протиправною бездіяльність Держаної податкової інспекції у Солом’янському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо реєстрації Товариства з обмеженою відповідальністю «Ф1 Центр» (код ЄДРПОУ 36309349) платником податку на додану вартість та внесення до реєстру платників податку на додану вартість запису про реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Ф1 Центр» як платника податку на додану вартість та зобов’язати Державну податкову інспекцію у Солом’янському районі ГУ ДФС у м. Києві зареєструвати Товариство з обмеженою відповідальністю «Ф1 Центр» (код ЄДРПОУ 36309349) платником податку на додану вартість та внести до реєстру платників податку на додану вартість запис про реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Ф1 Центр» як платника податку на додану вартість є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

В частині позовних вимог щодо встановлення судового контролю за виконанням постановленого рішення, суд зазначає таке.

Щодо ч. 1 ст. 267 КАС України, згідно якої суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, то звертається увага на те, що наведена норма є диспозитивною та закріплює право суду щодо ініціювання такої форми контролю, а не обов’язок.

Отже, суд не вбачає підстав для задоволення даної позовної вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про задоволення позовних вимог частково.

Керуючись ст. ст. 69-71, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Держаної податкової інспекції у Солом’янському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо реєстрації Товариства з обмеженою відповідальністю «Ф1 Центр» (код ЄДРПОУ 36309349) платником податку на додану вартість та внесення до реєстру платників податку на додану вартість запису про реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Ф1 Центр» як платника податку на додану вартість.

3. Зобов’язати Державну податкову інспекцію у Солом’янському районі ГУ ДФС у м. Києві зареєструвати Товариство з обмеженою відповідальністю «Ф1 Центр» (код ЄДРПОУ 36309349) платником податку на додану вартість та внести до реєстру платників податку на додану вартість запис про реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Ф1 Центр» як платника податку на додану вартість з 01 червня 2015 року.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук