Справа № 750/9878/15-а
Суддя: Рахманкулова І. П.
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/9878/15-а
Провадження № 2-а/750/808/15

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 листопада 2015 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого судді Рахманкулової І.П.

із секретарем Разумейко К.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідачів Луцика О.В., Лотоцького А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить суд визнати дії Чернігівського обласного військового комісаріату щодо ненаправлення до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області довідки про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії неправомірними. Зобов`язати Чернігівський обласний військовий комісаріат направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області довідку про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії, до якої включити щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889. Також позивач просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо обчислення та виплати йому пенсії за вислугу років з розміру грошового забезпечення, до якого не було включено щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області внаслідок невірного встановлення розміру пенсії за вислугу років, щомісячно виплачувати йому пенсію за вислугу років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести з 20 січня 2015 року перерахунок пенсії за вислугу років, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 та виплатити заборгованість по пенсії за вислугу років.

Обгрунтував позивач свої вимоги тим, що він проходив військову службу на посаді військового комісара у Прилуцько Варвинському об`єднаному міському військовому комісаріаті. Відповідно до наказу начальника Генерального штабу ЗСУ Головнокомандувача Збройних Сил України від 17 грудня 2014 року №717 він був звільнений з військової служби у запас відповідно до статті 26 ч.6 п. «б» (за станом здоров`я) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року.
З 20.01.2015 року позивачу призначена пенсія за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Проте, до розміру пенсії відповідачем не було враховано щомісячну додаткову грошову винагороду, введену постановою КМУ №889 від 22 вересня 2010 року зі змінами, відповідно до постанови КМУ від 13 березня 2013 року №161, і така довідка не була подана Ченрнігівським обласним військовим комісаріатом до Головного управління ПФУ в Чернігівській області.
Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити.
Представники відповідачів у судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на необґрунтованість вимог позивача. Зокрема, представники відповідачів зазначили, що оскільки нормативними правовими документами не передбачено при обчисленні пенсії враховувати до розміру грошового забезпечення щомісячну додаткову грошову винагороду, Кабінетом Міністрів України не було прийнято рішення про введення нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, а тому законних підстав для перерахунку пенсії відповідно до постанови КМУ №889 від 22.09.2010 року немає.
Заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів, дослідивши письмові докази у справі, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Встановлено, що позивач проходив військову службу на посаді військового комісара у Прилуцько Варвинському об`єднаному міському військовому комісаріаті. Відповідно до наказу начальника Генерального штабу ЗСУ Головнокомандувача Збройних Сил України від 17 грудня 2014 року №717 він був звільнений з військової служби у запас відповідно до статті 26 ч.6 п. «б» (за станом здоров`я) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року.
З 20.01.2015 року позивачу призначена пенсія за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».у Чернігівському обласному військовому комісаріаті на посаді військового комісара у військовому званні полковника.
При видачі Чернігівським обласним військовим комісаріатом довідки про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії позивачу не було включено щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010 року.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей» від 20.12.1991 року N 2011-XII (далі - Закон N 2011-XII ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з пунктами 3, 4 статті 9 Закону N 2011-XII грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення виплачується в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та має забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
За пунктом 2 статті 15 Закону N 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, які звільняються з військової служби, зокрема у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за умови наявності у військовослужбовця вислуги 10 років і більше.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року N 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Постановою N 889 встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду (далі - винагорода) для окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.
На час встановлення і початку виплати - 1 жовтня 2010 року - винагорода мала виплачуватися військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займали посади плаваючого та льотного складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби та льотного складу внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ (пункт 1).
Відповідно до пункту 2 цієї постанови граничні розміри, порядок та умови виплати винагороди, передбачені пунктом 1, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ та Адміністрацією Державної прикордонної служби за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
Надалі до постанови N 889 вносилися зміни, які розширювали перелік категорій військовослужбовців та інших осіб, яким відповідно до пункту 1 цієї постанови встановлювалася винагорода.
13 березня 2013 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову N 161, згідно з якою назва і пункт 1 постанови N 889 викладені в новій редакції.
Зокрема, у пункті 1 передбачена виплата винагороди:
1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади у військових частинах, підрозділах, закладах, установах та організаціях Збройних Сил (за переліком згідно з додатком), посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;
2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби):
з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення;
з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення;
з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення;
з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення;
з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;
3) особам начальницького складу, які проходять службу на посадах льотного складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій, - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Згідно з пунктом 2 постанови N 161 Міністерство оборони зобов`язувалося забезпечити здійснення видатків, пов`язаних з набранням чинності цією постановою, в межах видатків на оплату праці, передбачених Міністерству в Державному бюджеті України на 2013 рік.
На виконання постанови N 889 Міністр оборони України наказом від 15 листопада 2010 року N 595 затвердив Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 листопада 2010 року за N 1194/18489; далі - Інструкція), положення якої стали застосовуватися з 1 жовтня 2010 року.
У цьому акті визначені умови та порядок виплати особам офіцерського складу винагороди, окреслено перелік військовослужбовців, яким вона виплачується, регламентовано повноваження командира (начальника) військової частини (організації, установи) щодо підстав та розміру її виплати.
Зокрема, в пункті 3 Інструкції наводиться перелік складових грошового забезпечення, з якого має обраховуватися й виплачуватися винагорода і який за обсягом є меншим за перелік, встановлений у пункті 2 статті 9 Закону N 2011-XII.
З а пунктом 5 Інструкції винагорода виплачується як окремий платіж разом (одночасно) з грошовим забезпеченням.
Пунктом 8 Інструкції встановлено, що грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
У пункті 9 Інструкції передбачено, що розміри винагороди встановлюються наказами Міністра оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони (Головного управління розвідки Міністерства оборони) в Державному бюджеті України на відповідний рік.
Відповідно до положень пункту 10 Інструкції командир військової частини за наявності обставин, передбачених у цьому пункті, має право зменшувати розмір винагороди.
Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що винагорода, встановлена постановою N 889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога на підставі пункту 2 статті 15 Закону N 2011-XII. Ця винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовців, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; вона (винагорода) виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року у справі № 21-283а15.
На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 11, 12, 71, 158-163, 167, 171, 186 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.

Постанову може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

С у д д я