Справа № 806/139/15
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015 року м. Київ К/800/28199/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий суддя:Вербицька О.В.
Судді: Маринчак Н.Є.
Цвіркун Ю.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області

на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 14.04.2015 р.

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 02.06.2015 р.

у справі № 806/139/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Продмаркетпром»

до Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Продмаркетпром» (далі - позивач, ТОВ «Продмаркетпром») звернулось до суду з позовом до Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області (далі - відповідач, Коростенська ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 14.04.2015 р. позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Коростенської ОДПІ № від 12.12.2014 р.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 02.06.2015 р. постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 14.04.2015 р. залишено без змін.

У касаційній скарзі Коростенська ОДПІ, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 14.04.2015 р. та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 02.06.2015 р. і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку про наступне.

Коростенською ОДПІ з 10.11.2014 року по 18.11.2014 року було проведено виїзну позапланову перевірку ТОВ «Продмаркетпром» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування податку на додану вартість щодо господарських операцій з контрагентами, за результатами якої складено акт від 25.11.2014 року №1617/22-01/36863714.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму податкового кредиту з податку на додану вартість на 503526,00 грн.

12.12.2014 року Коростенською ОДПІ було прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 629408,00 грн., в т.ч. 503526,00 грн. - за основним платежем та 125882,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Суди першої та апеляційної інстанцій визнали необґрунтованими такі висновки податкового органу, з чим погоджується суд касаційної інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

За змістом частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 10 січня 2014 року між ТОВ «Продмаркетпром» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальність "АДЦ" (Виконавець) укладено договір про надання послуг №14101, відповідно до якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов'язання надати послуги із забезпечення організації перевезень автомобільним транспортом та експедицію вантажів Замовника на території України.

03 січня 2014 року між ТОВ «Продмаркетпром» (Покупець) та ТОВ "Київська регіональна інженерна компанія" (Продавець) укладено договір купівлі-продажу №0301-8, відповідно до якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупця товар, а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар на умовах даного договору.

03 березня 2014 року між ТОВ «Продмаркетпром» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальність "СЕФТ ПЛЮС" (Продавець) укладено договір купівлі-продажу №30314, відповідно до якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупця товар, а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар на умовах даного договору.

Також 03 березня 2014 року між ТОВ «Продмаркетпром» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальність «Евентис» (Виконавець) укладено договір про надання послуг №10314, відповідно до якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов'язання надати послуги із забезпечення організації перевезень автомобільним транспортом та експедицію вантажів Замовника на території України.

03 березня 2014 року між ТОВ «Продмаркетпром» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальність "Жилбудресурс" (Продавець) укладено договір купівлі-продажу №30314, відповідно до якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупця товар, а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар на умовах даного договору.

05 травня 2014 року між ТОВ «Продмаркетпром» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальність "Діват" (Продавець) укладено договір купівлі-продажу №0505-7, відповідно до якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупця вироби з металу та металопрокат, згідно заявок останнього, а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар на умовах даного договору.

Також 03 березня 2014 року між ТОВ «Продмаркетпром» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальність "Діват" (Виконавець) укладено договір про надання послуг №0505-8, відповідно до якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов'язання надати послуги із забезпечення організації перевезень автомобільним транспортом та експедицію вантажів Замовника на території України.

02 червня 2014 року між ТОВ «Продмаркетпром» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальність «Рекомс» (Продавець) укладено договір купівлі-продажу №0206/1, відповідно до якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупця вироби з металу та металопрокат, згідно заявок останнього, а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар на умовах даного договору.

Також судами встановлено, що в липні та серпні 2014 року ТОВ «Продмаркетпром» було придбано в Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Севеко" вироби з металу.

01 липня 2014 року між ТОВ «Продмаркетпром» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальність «Гетьман» (Продавець) укладено договір купівлі-продажу №0107/8, відповідно до якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупця вироби з металу та металопрокат, згідно заявок останнього, а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар на умовах даного договору.

Виконання зазначених договорів підтверджено належним чином складеними первинними документами: податковими накладними, видатковими накладними, актами здачі-прийняття (надання послуг), товарно-транспортними накладними тощо.

Отже, позивачем реально здійснені та фактично виконані господарські операції по взаємовідносинах з контрагентами, що підтверджено належним чином складеними первинними документами.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що позивачем виконані всі умови, передбачені податковим законодавством, які надають йому правові підстави для формування податкового кредиту.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

За таких обставин, касаційна скарга відповідача підлягає відхиленню, а постанова Житомирського окружного адміністративного суду від 14.04.2015 р. та ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 02.06.2015 р. залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області відхилити.

2.Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 14.04.2015 р. та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 02.06.2015 р. залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька

Судді Н.Є. Маринчак

Ю.І. Цвіркун