Справа № 2-а-15273/2011
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2015-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 р.Справа № 2-а-15273/2011
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Сіренко О.І.

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова на постанову Московського районного суду м. Харкова від 22.08.2011р. по справі № 2-а-15273/2011

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова

про зобов'язання здійснити перерахунок, нарахування, здійснити виплати недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги "дітям війни",

ВСТАНОВИЛА:

08 серпня 2011 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (далі - відповідач), в якому просив зобов'язати відповідача здійснити перерахунок пенсії з підвищенням на 30% мінімальної пенсії за віком та провести відповідні нарахування і виплати на користь позивача недоплаченої як дитині війни щомісячної державної соціальної допомоги за період з 01.01.2008 року по 01.07.2011 року.

08 серпня 2011 року ухвалою Московського районного суду м. Харкова адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про зобов'язання нарахувати та виплатити підвищення до пенсії у відповідності до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період з 01.01.2008 року по 07.02.2011 року через відсутність підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду - залишено без розгляду.

22 серпня 2011 року постановою Московського районного суду м. Харкова позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги "дітям війни" - задоволено частково.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та провести відповідні виплати з 08.02.2011 року по 22.07.2011 року з відрахуванням фактично нарахованого і сплачено підвищення до пенсії за цей період.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову, посилаючись на неврегульованість на законодавчому рівні механізму та умов виплати допомоги особам, які мають статус "дитина війни", прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм бюджетного законодавства України та ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", що призвело до неправильного вирішення справи. Крім того, відповідач посилається на норми Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" зі змінами, внесеними Законом України від 14.06.2011 року, та на приписи постанови Кабінету Міністрів України 06.07.2011р. №745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету".

Виходячи з приписів п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України справа розглядається у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 195 КАС України, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав:

Судом встановлено, що позивач відповідно до ст.1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" має статус дитини війни та за приписами ст.6 цього Закону має право на отримання підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач повинен був, відповідно діючої статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей", виплачувати позивачу щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи із розміру пенсії, визначеної ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки іншими законами такий розмір не врегульовано.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції .

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначено лише в ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір немає.

Згідно ст. 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Таким чином, нарахування та виплата у спірному періоді дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до вимог Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та в ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України, ч. 2 ст. 3 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та ч.4 ст.9 КАС України, відповідач у спірному періоді до позивача безпідставно застосовував постанову Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р. за № 530, оскільки повинен був діяти у відповідності з приписами діючої норми ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", яка має вищу юридичну силу ніж зазначена постанова, нараховувати та здійснювати позивачу доплату до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначено ч. 1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону, відповідно до якої мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки, наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст.46 Конституції України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Пенсійний фонд України діє відповідно до Положення "Про Пенсійний фонд України" і здійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного положення через створені в установленому порядку територіальні управління. Відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" покладено саме на управління пенсійного фонду України за місцем проживання позивача.

Враховуючи, що держава взяла на себе обов'язок щодо виплати позивачу 30% доплати до пенсії та поклала виконання цього обов'язку на центральний орган виконавчої влади - Пенсійний фонд України, який діє через свої територіальні управління, однак, вони не вчинили жодної дії для нарахування цих коштів та їх виплати, колегія суддів вважає, що відповідач не виконав свої обов'язки, чим порушив права позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є законним та обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Посилання відповідача на норми Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", яким Кабінету Міністрів України надано право встановлювати розміри соціальних виплат, в тому числі відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", колегія суддів вважає неправомірними, виходячи з наступного.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" п. 4 Прикінцевих положень, Кабінету Міністрів України надано право у 2011 році встановлювати розміри соціальних виплат в тому числі відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. Вказана норма набула чинності з 19.06.2011р. у зв'язку з вступом в законну силу Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" від 14 червня 2011 року N 3491-VI. Кабінетом Міністрів України на реалізацію вказаного права прийнято постанову від 06.07.2011р. №745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", яка набула чинності з 23.07.2011р.

Оскільки відповідачем оскаржується судове рішення в частині задоволення позовних вимог за період з 08.02.2011р. по 22.07.2011р., то норми Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" зі змінами, внесеними Законом України від 14 червня 2011 року N 3491-VI, а також норми постанови Кабінету Міністрів України від 06.07.2011р. №745 до спірних правовідносин не застосовуються.

З тих самих підстав необґрунтованими є посилання відповідача у апеляційній скарзі на рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011р. №20-рп/2011 та від 25.01.2012 №3-рп/2012, відповідно якого визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), п. 4 розділу VII "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" від 23.12.2010 р. № 2857-УІ з наступними змінами.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 197, ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова - залишити без задоволення.

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 22.08.2011р. по справі № 2-а-15273/2011 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Сіренко О.І.
Судді Спаскін О.А. Любчич Л.В.