Справа № 2а-1044/11/0970
Суддя: Кишинський М.І.
Дата ухвалення: 2011-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2011 р. Справа № 2a-1044/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Кишинського М.І.

при секретарі Дякун М.М.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: Відкритого акціонерного товариства Івано-Франківський завод "Промприлад"

до відповідача: Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську

про визнання нечинним та скасування повідомлення №190/04 від 22.02.2011 року,-

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство ІваноФранківський завод «Промприлад» (надаліпозивач), 28 березня 2011 року звернулося в суд з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.ІваноФранківську (надалівідповідач) про визнання нечинним та скасування повідомлення №190/04 від 22.02.2011 року.

Вимоги адміністративного позову мотивовані тим, що відповідачем на адресу позивача надіслано повідомлення від 22 лютого 2011 року №190/04, щодо відшкодування витрат на виплату пенсій, що становлять різницю між сумою пенсій, призначених згідно з Законом України «Про наукову і науковотехнічну діяльність» та сумою пенсій, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів. Позивач не погоджується з вищезазначеним повідомленням відповідача виходячи з того, що з 01 січня 2011 року набрав чинності Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», яким не встановлено обовязку юридичних осіб відшкодовувати витрати на виплату пенсій, що становлять різницю між сумою пенсій, призначених згідно з Законом України «Про наукову і науковотехнічну діяльність» та сумою пенсій, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів. Позивач зазначає, що відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, які становлять різницю між сумою пенсій, призначених згідно з Законом України «Про наукову і науковотехнічну діяльність» та сумою пенсій, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів не є загальнообовязковим платежем, а тому вважає, що вимоги відповідача викладенні в оскаржуваному повідомленні є неправомірними.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги викладені в адміністративному позові, підтримав в повному обсязі. Просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, надавши суду письмове заперечення, яке мотивоване тим, що позивач по справі відповідно до норм чинного законодавства є платником збору на обовязкове державне пенсійне страхування. Так, деяким працівникам позивача виплачується даний вид пенсії. Просив в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши позовну заяву та заперечення, заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та проаналізувавши правові норми законодавства України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач по справі є платником збору на обовязкове пенсійне страхування відповідно до Закону України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування», а також платником страхових внесків відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Статтею 1 Закону України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування» визначено, що платниками збору на обовязкове державне пенсійне страхування є субєкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх обєднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, обєднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи субєкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Як встановлено в судовому засіданні, колишнім працівникам позивача органом Пенсійного фонду України призначено пенсії як науковим працівникам відповідно до Закону України «Про наукову і науковотехнічну діяльність»

Відповідно до змісту статті 24 Закону України «Про наукову і науковотехнічну діяльність» різниця між сумою пенсії, призначеної за цим Законом, та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право науковий працівник, фінансується: для наукових (науковопедагогічних) працівників державних бюджетних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів IIIIV рівнів акредитації за рахунок коштів державного бюджету; для наукових (науковопедагогічних) працівників інших державних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів IIIIV рівнів акредитації за рахунок коштів цих підприємств, установ, організацій та закладів, а також коштів державного бюджету в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому за рахунок коштів державного бюджету науковим (науковопедагогічним) працівникам оплачується з розрахунку на одну особу 50 відсотків різниці пенсії, призначеної за цим Законом; для наукових (науковопедагогічних) працівників недержавних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів IIIIV рівнів акредитації за рахунок коштів цих установ, організацій та закладів.

На виконання вимог Закону України «Про наукову і науковотехнічну діяльність» Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 24 березня 2004 року N 372 «Про затвердження Порядку фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних небюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації згідно із Законом України "Про наукову і науково-технічну діяльність", та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи» (даліПорядок).

Пунктом 2 Порядку встановлено, що за рахунок коштів державного бюджету фінансується 50 відсотків різниці у розмірі пенсії наукових (науковопедагогічних) працівників державних небюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації у розрахунку на одну особу. Інша частина фінансується за рахунок коштів цих підприємств, установ, організацій та закладів.

Пунктом 5 Порядку визначено, що розмір витрат на фінансування різниці у розмірі пенсії за рахунок коштів державних небюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів IIIIV рівнів акредитації визначається у розрахунку на рік органами Пенсійного фонду до 20 січня поточного року та протягом 10 днів з дня призначення пенсії відповідно до Закону України «Про наукову і науковотехнічну діяльність», про що відповідному підприємству, установі, організації або закладу відразу надсилається повідомлення за зразком, що додається. Зазначені підприємства, установи, організації та заклади самостійно визначають суму, що підлягає до сплати у розрахунку на місяць, та щомісяця до 25 числа перераховують органу Пенсійного фонду за своїм місцезнаходженням відповідні кошти для фінансування різниці у розмірі пенсії, призначеної у минулому та поточному роках.

Як вбачається з матеріалів справи, що відповідачем сформовано та направлено на адресу позивача повідомлення про суму витрат на виплату пенсій, що становлять різницю між сумою пенсій, призначених згідно із Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність», і сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів на суму 17677,02 грн., з щомісячним платежем в сумі 866,53 грн.

Підстави для звільнення позивача по відшкодуванню витрат на виплату пенсій, що становлять різницю між сумою пенсій, призначених згідно із Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність», і сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів в судовому засіданні позивачем не доведено.

Посилання позивача на Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», який набрав чинності з 01 січня 2011 року, то суд не приймає до уваги, оскільки в змісті пункту 2 Рішення Конституційного суду України від 09 лютого 1999 року N 1рп/99 чітко зазначено, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. За таких обставин, суд вважає, що оскільки дані спірні публічноправові відносини виникли до набрання чинності Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», а це до 01 січня 2011 року, то повинні вирішуватись за нормами Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» та іншими чинними нормативноправовими і підзаконними актами законодавства України, до набрання чинності Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування».

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пунктів 1,2,3,5,6 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що оскаржуване повідомлення відповідача, сформовано та винесено правомірно, а в задоволенні позову позивачу, слід відмовити.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Кишинський М.І.

Постанова складена в повному обсязі 04 травня 2011 року.