Справа № 813/4825/14
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2015-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року Справа № 876/11782/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Святецького В.В.

за участі секретаря судового засідання: Гнідець Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Спілка пекарських центрів» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2014 року в адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Спілка пекарських центрів» до Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

У липні 2014 року позивач ТзОВ «Спілка пекарських центрів» звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ДПІ у Пустомитівському районі ГУ Міндоходів у Львівській області (на даний час ДПІ у Пустомитівському районі ГУ ДФС у Львівській області), в якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача : - № від 27.06.2014 р. про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 32800,50 грн. (в тому числі 21867 грн. за основним платежем і 10933,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями); - № від 27.06.2014 р. про зменшення позивачу розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 67484 грн. за листопад 2013 р.; - № від 27.06.2014 р. про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 726895,50 грн. (в тому числі 484597 грн. за основним платежем і 242298,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями).

Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав заперечення, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 01.12.2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

З цією постановою суду не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає в апеляційній скарзі та у додаткових поясненнях, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги доводів позивача про те, що оскаржені податкові повідомлення-рішення було прийнято на підставі необґрунтованих висновків податкової перевірки про заниження позивачем податку на додану вартість та податку на прибуток, а також завищення залишку від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду. Зазначає апелянт, що реальність господарських відносин позивача із контрагентом ФОП ОСОБА_2 за договором складського зберігання і надання складських послуг, із фізичними особами за договорами купівлі-продажу продукції (курага, кунжут, родзинки, арахіс і т.п.) повністю підтверджується належними первинними документами. Перевірка наявності в контрагентів трудових ресурсів, основних чи виробничих фондів, а також ідентифікація покупців фізичних осіб, не входить до обов'язків та інтересів позивача, за умови, що ці суб'єкти дійсно виконували свої зобов'язання за договірними відносинами. Розглядувані господарські операції були реальними, призвели до змін майнового стану позивача, мали економічний зміст. Відносно розміру від'ємного значення, апелянт вказує, що підставою для виправлення в декларації з ПДВ за жовтень 2013 року рядка 21 було виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.04.2014 року, а завищення залишку від'ємного значення попереднього звітного періоду може призвести лише до застосування штрафу за неподання уточнюючого розрахунку до декларації за листопад 2013 року.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції від 01.12.2014 р. та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задоволити.

Відповідач по справі подав заперечення на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а постанову суду першої інстанції від 01.12.2014 р. залишити без змін.

У період апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції отримано письмові заяви (клопотання) відповідача ДПІ у Пустомитівському районі ГУ ДФС у Львівській області та позивача ТзОВ «Спілка пекарських центрів» про закриття провадження в справі у частині оспорених податкових повідомлень-рішень: - № від 27.06.2014 р. щодо податку на прибуток; - № від 27.06.2014 р. щодо податку на додану вартість, в частині 23016 грн. основного платежу, відносно яких сторонами досягнено примирення шляхом податкового компромісу, згідно пункту 7 підрозділу 9-2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України та пункту 11-2 розділу VІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» КАС України.

Заяви обгрунтувуються тим, що 06.03.2015 року ДПІ у Пустомитівському районі ГУ ДФС у Львівській області прийнято рішення №3/2589/10/13-25-2200 про погодження застосування процедури податкового компромісу по розглядуваній адміністративній справі, щодо сплати податкового зобов'язання з ПНП по податковому повідомленні-рішенні № від 27.06.2014 р. та частково з ПДВ по податковому повідомленні-рішенні № від 27.06.2014 р..

Просять заявники закрити провадження у справі в частині вимог щодо яких досягнуто податковий компроміс.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і які з'явились на апеляційний розгляд справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, а також підстави і доводи заявлених клопотань про закриття провадження у частині вимог у зв'язку із досягненням сторонами податкового компромісу, вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково, а заяви (клопотання) про закриття провадження у справі у зв'язку із досягненням сторонами примирення слід задоволити.

Так, судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що відповідачем ДПІ у Пустомитівському районі ГУ Міндоходів у Львівській області в період з 19.05.2014 року по 06.06.2014 року було проведено планову виїзну перевірку позивача ТзОВ «Спілка пекарських центрів» з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.07.2012 року по 31.12.2013 року.

За наслідками перевірки складено Акт № 201/2201/35620325 від 16.06.2014 р., у висновках якого зазначено, що товариством протягом перевіреного періоду порушено : 1) п.44.1, п.44.2, п.44.3, п.44.5, п.44.6 ст.44, п.138.1, п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, занижено податок на прибуток в сумі 21867 грн., в т.ч. : за 1 кв. 2013 р. - 14046 грн. та у 2 кв. 2013 р. - 7821 грн.; 2) п.189.1 ст.189, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст.198, п.201.10 ст.201 ПК України, занижено ПДВ в сумі 484597 грн. в т.ч.: за листопад 2012 р. в сумі 60542 грн., за грудень 2012 р. в сумі 64634 грн., за січень 2013 р. в сумі 59075 грн., за лютий 2013 р. в сумі 100859 грн., за березень 2013 р. в сумі 156702 грн., за квітень 2013 р. в сумі 4666 грн., за травень 2013 р. в сумі 2045 грн., за листопад 2013 р. в сумі 36074 грн.; 3) п.54.3 ст.54, п.200.1 п.200.4 ст.200 ПК України, завищено залишок від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду за листопад 2013 р. в сумі 67484 грн.; 4) п.176.2б ст.176, п.119.2 ст.119 ПК України, подання податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку форми №1ДФ за 3-4 кв. 2012 р. не у повному обсязі (а.с. 31-81 Т.1).

На підставі вказаного вище Акта перевірки від 16.06.2014 року відповідачем винесено відносно позивача податкові повідомлення-рішення: - № від 27.06.2014 р. про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 32800,50 грн. (в тому числі 21867 грн. за основним платежем і 10933,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями); - № від 27.06.2014 р. про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 67484 грн. за листопад 2013 р.; - № від 27.06.2014 р. про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 726895,50 грн. (в тому числі 484597 грн. за основним платежем і 242298,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями) (а.с. 82, 83, 84 Т.1).

Суд апеляційної інстанції не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо підставності тверджень ДПІ про безтоварний і нереальний характер розглядуваних господарських операцій між позивачем та контрагентами та щодо правомірності винесених у зв'язку із цим податкових повідомлень-рішень, з врахуванням наступного.

Відповідно до п.138.1 ст.138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності.

Згідно п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 цього ж Кодексу, витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Пунктом 138.2 ст.138 ПК України, передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно п.138.4 ст.138 ПК України, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 цього ж Кодексу, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Крім цього, у відповідності до п.198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього ж Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 ПК України, протягом такого звітного періоду у зв'язку з : придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.4 ст.198 ПК України, якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 ПК України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до ч.1 ст.9 цього Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Із матеріалів адміністративної справи та доводів відповідача видно, що висновки про завищення позивачем валових витрат та податкового кредиту та заниження у зв'язку із цим ПДВ та податку на прибуток, які підлягають сплаті до бюджету, стосуються господарських операцій позивача із ФОП ОСОБА_3 за договором складського зберігання і надання складських послуг, та із фізичними особами за договорами купівлі-продажу продукції (курага, кунжут, родзинки, арахіс і т.п.) без заключення з ними письмових договорів купівлі-продажу.

Суд апеляційної інстанції враховує, що реальність господарських взаємовідносин між позивачем і ФОП ОСОБА_3 підтверджується належними первинними документами, а саме: - договором складського зберігання і надання складських послуг № 130105 від 01.01.2013 року щодо передачі за плату товарного складу позивачу, здійснення послуг по складському зберіганні товару в м. Одеса вул. Миколаївська дорога,223/225; - карткою клієнта від 01.01.2013 року; - актами здачі-приймання робіт (надання послуг) за січень-червень 2013 року; - рахунками на оплату за січень-червень 2013 року; - актами звірки залишків товарів, що знаходяться на відповідальному зберіганні за січень-червень 2013 року; - актами прийому-передачі ТМЦ на складське зберігання та актами прийому-передачі ТМЦ із складського зберігання за січень-червень 2013 року; - актами списання ТМЦ за січень 2013 року; - довідкою ТзОВ «Спілка пекарських центрів» № 2/29/09 від 29.09.2015 р.; - матеріалами виконання договорів оренди та договорів складського зберігання і надання складських послуг № А14.12 від 31.12.2011 року, № А09.13 від 21.12.2012 року та № 010212 від 01.02.2012 року (а.с. 85-100 Т.1, 103-146, 229-246 Т.2, 1-70, 171-172 Т.3, 9 Т.4, 1-70 Т.5).

Реальність господарських взаємовідносин між позивачем і фізичними особами за договорами купівлі-продажу продукції (курага, кунжут, родзинки, арахіс і т.п.) також підтверджується належними первинними документами, а саме: - видатковими накладними на реалізацію товару за листопад 2012 року - березень 2013 р.; - рахунками-фактурами за листопад 2012 р. - березень 2013 р.; - банківськими виписками по рахунку позивача за листопад 2012 р. - березень 2013 р. щодо оплати за реалізований товар; - актами звірки залишків товарів, що знаходяться на відповідальному зберіганні за січень-червень 2013 року; - актами прийому-передачі ТМЦ на складське зберігання та актами прийому-передачі ТМЦ із складського зберігання за січень-червень 2013 року; - оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 361 за листопад 2012 р. - травень 2013 р.; - довідкою ТзОВ «Спілка пекарських центрів» № 2/29/09 від 29.09.2015 р.; - довідкою ТзОВ «Спілка пекарських центрів» № 1/154/09 від 15.09.2015 р.; - показами свідка ОСОБА_4, яка є головним бухгалтером Товариства (а.с. 162-252 Т.1, 1-102, 103-146, 147-228, 229-246 Т.2, 1-70, 71-165, 227 Т.3, 7-290 Т.4, 1-52, 71-80 Т.5).

Суд апеляційної інстанції також враховує, що умовою виникнення у платника права на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених в ціні товару (послуги) та зменшення суми оподаткованого доходу на суму понесених витрат є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг), а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, тобто з презумпції економічної виправданості дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Окрім формальних вимог щодо наявності у платника належним чином оформлених податкових накладних, визначальною умовою реалізації права платника на податковий кредит (який в подальшому бере участь в розрахунку суми бюджетного відшкодування), є реальність її здійснення в рамках провадження господарської діяльності платника.

Формальні недоліки первинних документах, а також недоліки, зумовлені дефектами правового статусу особи, що їх видала, повинні оцінюватися у сукупності з іншими обставинами справи. Перевагу варто надавати реальності здійснення господарської операції та її економічному змісту, а не оформленню такої операції. В свою чергу, реальність господарської операції визначається фактом руху активів та зміною стану зобов'язань суб'єкта господарювання, а не повноваженнями осіб із складання первинних документів, що засвідчують здійснення господарської операції.

Водночас, у разі встановлення відсутності факту господарської операції навіть формально належні документи не можуть слугувати підставою для формування податкового кредиту, сум бюджетного відшкодування або витрат для цілей податку на прибуток.

Аналіз наведених вище правових норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

З врахуванням наведених вище норм законодавства і фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що розглядувані господарські операції носять реальних характер, були належним чином відображені позивачем у податковому обліку, подальше використання позивачем отриманих послуг у власній господарській діяльності підтверджується первинними документами, такі договірні відносини спричинили рух активів Товариства та зміну стану його зобов'язань як суб'єкта господарювання.

Таким чином, протиправними являються оскаржені позивачем податкові повідомлення-рішення відповідача № від 27.06.2014 р. про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 32800,50 грн. та № від 27.06.2014 р. про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 726895,50 грн..

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує той факт, що між позивачем і відповідачем досягнуто примирення у виді податкового компромісу щодо вказаних ППР, а саме: № по податку на прибуток, № по ПДВ в частині 23016 грн., відносно розглядуваних господарських взаємовідносин між позивачем і ФОП ОСОБА_3 за договорами складського зберігання і надання складських послуг.

Відносно ППР № від 27.06.2014 р. про зменшення позивачу розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 67484 грн. за листопад 2013 р., то суд апеляційної інстанції також не погоджується з висновками суду першої інстанції та твердженнями відповідача про завищення позивачем залишку від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду за листопад 2013 р..

З цього приводу слід врахувати, що згідно ст.50.1 ПК України, платник податку має право на самостійне внесення змін до податкової звітності, тобто подавати уточнюючі розрахунки, самостійно нарахувати та сплатити суму заниження податкового зобов'язання, що і було зроблено позивачем ТзОВ «Спілка пекарських центрів».

Так, до декларації за жовтень 2013 р., де у Р.20.2 було відображено 67484 грн., Товариством був поданий уточнюючий розрахунок, внаслідок якого виникло зобов'язання з ПДВ на суму 34374 грн.. Внаслідок виправлення самостійно виявленої помилки підприємство сплатило штраф в розмірі 1031 грн.. Із суми 67484 грн. Товариством сплачено 34374 грн. за даними уточнюючого розрахунку.

Правомірність дій позивача зумовлено виконанням постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.04.2014 р. у справі № 815/103/14 (а.с. 101, 83 Т.5).

Таким чином, відсутні підстави для висновків про фактичне заниження ПДВ внаслідок завищення залишку від'ємного значення попереднього звітного періоду в сумі 67484 грн..

Отже, протиправним являється оскаржене позивачем податкове повідомлення-рішення відповідача № від 27.06.2014 року про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 67484 грн. за листопад 2013 року.

З врахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи зроблено висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому постанову суду першої інстанції слід скасувати і прийняти нову постанову по суті позовних вимог.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує наявність заяв (клопотань) сторін про закриття провадження в розглядуваній адміністративній справі у частині вимог щодо яких досягнено примирення шляхом податкового компромісу, згідно пункту 7 підрозділу 9-2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України та пункту 11-2 розділу VІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» КАС України.

З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до підрозділу 9-2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу.

Сума заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість сплачується в розмірі 5 відсотків такої суми. При цьому 95 відсотків суми заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість вважаються погашеними, штрафні санкції не застосовуються, пеня не нараховується. Сума погашеного податкового зобов'язання з податку на прибуток та/або податку на додану вартість в розмірі 95 відсотків внаслідок застосування податкового компромісу не враховується для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств.

Процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом, поширюється також на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобов'язання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу. Досягнення податкового компромісу у такому разі здійснюється за заявою платника податків у письмовій формі до контролюючого органу про намір досягнення податкового компромісу. У таких випадках днем узгодження платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, є день подання такої заяви до відповідного контролюючого органу. У разі несплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 цього підрозділу, таке податкове зобов'язання вважається неузгодженим.

Податковий компроміс вважається досягнутим після сплати платником податків узгоджених податкових зобов'язань згідно із цим підрозділом. Після досягнення податкового компромісу згідно із цим підрозділом такі зобов'язання не підлягають оскарженню та їх розмір не може бути змінений в інших податкових періодах.

Податковий компроміс з урахуванням строків давності відповідно до статті 102 цього Кодексу застосовується до правовідносин, що виникли до 1 квітня 2014 року, та поширюється виключно на податкові зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість незалежно від того, проводилися перевірки контролюючих органів чи ні за такі періоди.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що ДПІ у Пустомитівському районі ГУ ДФС у Львівській області прийнято рішення № 3/2589/10/13-25-2200 від 06.03.2015 року, за результатами розгляду заяви ТзОВ «Спілка пекарських центрів» від 19.02.2015 року № 1/19/02, яким погоджено застосування податкового компромісу по податкових повідомленнях-рішеннях № від 27.06.2014 р. вцілому щодо податку на прибуток та № від 27.06.2014 р. в частині 23016 грн. щодо податку на додану вартість.

Згідно наданих у суді апеляційної інстанції ДПІ у Пустомитівському районі ГУ ДФС у Львівській області роз'яснень, під процедуру податкового компромісу підпадає: - податкове повідомлення-рішення № від 27.06.2014 р. на суму 21867 грн. грошового зобов'язання з податку на прибуток по взаємовідносинах із ФОП ОСОБА_3; - податкове повідомлення-рішення № від 27.06.2014 р. на суму 23016 грн. грошового зобов'язання з ПДВ по взаємовідносинах із ФОП ОСОБА_3.

Не підлягає під процедуру податкового компромісу: - податкове повідомлення-рішення № від 27.06.2014 р. про зменшення розміру від'ємного значення суми ПДВ у розмірі 67484 грн. за листопад 2013 р.; - податкове повідомлення-рішення № від 27.06.2014 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем ПДВ у розмірі 692372 грн. (в тому числі 461581 грн. за основним платежем і 230791 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями).

Відповідно до пункту 11-2 розділу УІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» КАС України, підставою для примирення сторін на будь-якій стадії процесу є досягнення податкового компромісу щодо сплати податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств відповідно до підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Статтею 194 КАС України передбачено, що сторони можуть примиритися у будь-який час до закінчення апеляційного розгляду. У разі примирення сторін суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу відповідно до вимог статті 113 цього Кодексу.

Згідно ст. 113 КАС України, сторони можуть повністю або частково врегулювати спір на основі взаємних поступок. Примирення сторін може стосуватися лише прав та обов'язків сторін і предмета адміністративного позову. У разі примирення сторін суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі, у якій фіксуються умови примирення. Умови примирення не повинні суперечити закону або порушувати чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Таким чином, з врахуванням наведених вище норм законодавства та встановлених фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що сторонами по справі частково досягнуто примирення у формі податкового компромісу, умови примирення не суперечать вимогам законодавства, не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб.

Тому, заяви сторін про застосування наслідків податкового компромісу в частині позовних вимог слід задоволити і провадження у адміністративній справі в цій частині закрити.

В решта частині оскаржені ППР від 27.06.2014 року слід визнати протиправними і скасувати.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 202, 203, 205, 207, 254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Спілка пекарських центрів» - задоволити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2014 року в адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Спілка пекарських центрів» до Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень - скасувати.

Заяви Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління ДФС у Львівській області та ТзОВ «Спілка пекарських центрів» про закриття провадження у справі в частині позовних вимог у зв'язку із досягненням примирення і застосування податкового компромісу - задоволити.

Закрити провадження в адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Спілка пекарських центрів» до Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень, - в частині позовних вимог щодо податкових повідомлень-рішень: - № від 27 червня 2014 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток; - № від 27 червня 2014 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 23016 грн. основного платежу і 11507,50 грн. штрафної (фінансової) санкції.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області № від 27 червня 2014 року про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 67484 грн..

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області № від 27 червня 2014 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 692372 грн. (в тому числі 461581 грн. за основним платежем і 230791 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями).

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

В.В. Святецький

Повний текст постанови виготовлено та підписано 23.11.2015 року.