Справа № 826/15140/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 листопада 2015 року № 826/15140/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особаПриватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»
провизнання протиправними дій та скасування рішення,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича (далі по тексту - відповідач), за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» з урахуванням уточнених позовних вимог про:

- визнання рішення відповідача щодо реєстрації права власності за ТОВ «Кей-Колект» нерухомого майна - квартира за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки серії та номер 4300 від 30.10.2007р. нечинним;

- зобов'язання відповідача скасувати реєстрацію права власності ТОВ «Кей-Колект» на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1, номер запису про право власності: 10283561 від 04.07.2015р.;

- зобов'язання відповідача за власний рахунок поновити державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу протиправно прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.07.2015р. №22595516, згідно якого право власності на житлову квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект».

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача та представник третьої особи проти позовних вимог заперечили з підстав правомірності прийняття оскаржуваного рішення.

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України дійшов переконання про можливість подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27 травня 2002 року ОСОБА_1, згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Дунаєвою Ю.О. та зареєстрованого в реєстрі за №1067, купила квартиру АДРЕСА_1. 19 серпня 2002 року зазначений договір зареєстровано комунальним підприємством "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації", реєстровий №6509.

30 жовтня 2007 року між позивачем та АКІБ "УкрСиббанк" укладено договір про надання споживчого кредиту №0 (далі по тексту - Кредитний договір), на підставі якого позивач отримала грошові кошти в сумі 100 000 доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, 30 жовтня 2007 року між позивачем та АКІБ "УкрСиббанк" укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого позивач передала в іпотеку належну їй квартиру АДРЕСА_1 (далі по тексту - Договір іпотеки).

Згідно п.5.1. договору іпотеки від 30 жовтня 2007 року, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Відповідно до п.5.2. договору іпотеки від 30 жовтня 2007 року, позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на Предмет іпотеки: 5.2.1. Передача Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України "Про іпотеку"; 5.2.2. Отримання Іпотекодержателем права продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені Іпотекодавця на „підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України "Про іпотеку".

Згідно п.5.3. договору іпотеки від 30 жовтня 2007 року, позасудове врегулювання може бути застосовано Сторонами в будь-який момент звернення стягнення на Предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

13 жовтня 2011 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області прийнято рішення по справі №113-ц, яким суд в повному обсязі задовольнив позов ПАТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_1, Приватного підприємства "Ескада", приватного підприємства "Факт "МВК", ОСОБА_5 в користь ПАТ "УкрСиббанк" і вирішив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1, Приватного підприємства "Ескада", приватного підприємства "Факт "МВК", ОСОБА_5 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 30 жовтня 2007 року в розмірі 791 792,30грн.

29 грудня 2011 року зазначене рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області набрало законної сили і перебуває на виконанні в другому відділі державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції.

13 лютого 2012 року між ПАТ "УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» укладено договір факторингу №2, відповідно до умов якого права вимоги заборгованості (включаючи суму наданого кредиту, проценти, комісії, штрафні санкції та інші можливі платежі) за Кредитним договором відступлені ТОВ «Кей-Колект».

ТОВ «Кей-Колект» звернулось до Луцького міськрайонного суду Волинської області із позовною заявою до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 101,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 30 жовтня 2007 року в розмірі 3 196 642,57грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 квітня 2015 року по справі №161/413б/15-ц позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково: у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Кей-Колект» за договором про надання споживчого кредиту №0 від 30 жовтня 2007 року в сумі 91111,82 долари США, що становить 791792грн. 30коп. звернено стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 101,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду від 29 квітня 2015 року доповнено рішення Луцького міськрайонного суду від 23 квітня 2015 року у даній справі, встановлено початкову ціну предмета іпотеки - квартири загальною площею 101,1кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 03 липня 2015 року зазначене рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 квітня 2015 року залишене без змін.

Рішенням від 04.07.2015р. №22595516 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зареєстровано з ТОВ «Кей-Колект» право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи дану адміністративну справу, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" від 05.06.2003 N 898-IV (далі - Закон N 898-IV) передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

З вказаного слідує, що підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки є:

- рішення суду;

- виконавчий напис нотаріуса;

- договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Вказаний перелік є вичерпним.

В той же час, згідно ст. 36 вказаного закону визначено можливість позасудового врегулювання, а саме сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Аналіз вказаного дає суду підстави дійти до висновку, що Законом N 898-IV передбачено позасудове врегулювання, яке має відображатися в іпотечному договір, як застереження про задоволення вимог іпотекодержателя або здійснюватися згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню.

Як вказувалося вище судом, договір іпотеки від 30.10.2007р. містить застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, однак п.п.5.2.1, п. 5.2, п.п.5.2.2 п. 5.2 розділу 5 чітко визначено, що позасудове регулювання здійснюється на підставі укладання окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку встановленому Законом N 898-IV.

В той же час третя особа зазначає, що нею самостійно обрано спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі ст. 37 Закону N 898-IV або звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу від власного імені предмету іпотеки на підставі ст. 38 Закону N 898-IV.

Суд зауважує, що ч. 1 ст. 37 Закону N 898-IV встановлено правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, якою є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків (ч. 1 ст. 38 Закону N 898-IV).

З матеріалів реєстраційної справи судом вбачається, що ТОВ "Кей-Колект" при поданні заяви про державну прав та їх обтяжень на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя не подавав. Як зазначив представник позивача, вказаного договору він не укладав, про що третя особа не заперечувала.

В той же час, правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначено Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 N 1952-IV (далі - Закон N 1952-IV).

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна передбачена Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10. 2013 N 868 (далі - Порядок №868).

Так, пунктом 13 вказаного порядку визначено, що заявник подає разом із заявою органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у пункті 1.1 цього Порядку, необхідні для державної реєстрації прав документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату адміністративного збору.

У відповідності до п. 46 Порядку №868 для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Аналіз вказаного в сукупності свідчить, що однією з передумов державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотеко держателя є документ що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно.

Частиною 2 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Крім того, слід зазначити, що на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 була зареєстрована та постійно в ній проживає неповнолітня донька позивачки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до Закону України "Про охорону дитинства", батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати обмін, відчуження стосовно нерухомого майна, право користування або право власності якими мають діти.

Крім цього у відповідності до Наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" параграф 2, глава 2 п. 1.9. З метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріус вимагає подачі йому довідки про склад сім'ї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання."

У відповідності до п.1.10 у разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні або неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідно виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Крім того, в статті 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 № 1304-VII зазначено, що протягом дії цього Закону:

1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;

2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки);

3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Судом встановлено, що третьою особою для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень не надала доказів, що квартира за адресою: АДРЕСА_1, не використовується позивачем, як місце постійного проживання, оскільки у позивача у власності є інше нерухоме житлове майно.

Окрім цього, суд зазначає, що п. 5.3 Договору іпотеки від 30.10.2007р. передбачає можливість позасудового врегулювання лише до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У той же час, відповідне судове рішення набрало законної сили 03.07.2015р., тобто за день до прийняття відповідачем оскаржуваного рішення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича №22595516 від 04.07.2015р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є протиправним та підлягає скасуванню.

Поряд з цим, суд зазначить наступне.

Статтею 26 Закону N 1952-IV визначено, що записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Внесення записів про скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснюється відповідно до Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджено наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 №3502/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 грудня 2011 р. за № 1429/20167 (далі - Порядок №3502/5).

Так, згідно з пунктом 2.1 Порядку 3502/5 для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені цим Порядком.

Пунктом 2.3 Порядку 3502/5 зазначено, що заявник під час подання заяви пред'являє органові державної реєстрації прав або нотаріусу документи, що посвідчують його особу, визначені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України.

Відповідно до пункту 2.6 Порядку 3502/5 для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього Порядку.

Згідно з пунктами 2.10 та 2.11 Порядку 3502/5 за результатами розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор приймає рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав або рішення щодо відмови у внесенні змін до записів, відмови у внесенні записів про скасування державної реєстрації прав, відмови у скасуванні записів Державного реєстру прав.

Державний реєстратор на підставі прийнятого рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав або скасування записів Державного реєстру прав вносить зміни до записів, вносить записи про скасування державної реєстрації прав або скасовує записи Державного реєстру прав.

Таким чином, записи в Державному реєстрі прав скасовуються на підставі судового рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, що набрало законної сили. Зазначене судове рішення подається реєстратору разом із заявою та іншими документами, визначеними Порядком № 3502/5.

Скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є правовою підставою для скасування запису у Державному реєстрі прав.

Отже, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, документи, визначені Порядком № 3502/5.

Таким чином, позовні вимоги в частині зобов'язання приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича скасувати реєстрацію права власності та зобов'язання відповідача за власний рахунок поновити державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 не підлягають задоволенню, оскільки внесення запису про скасування державної реєстрації здійснюється на підставі відповідної заяви заявника.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача частково здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 73,08грн. з бюджетних асигнувань Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича.

Керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича №22595516 від 04.07.2015р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо державної реєстрації права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» нерухомого майна - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Присудити з бюджетних асигнувань Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 73,08грн. (сімдесят три гривні, 08 копійок).

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко