Справа № 2а-892/11/0970
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2011-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2011 р. Справа № 2a-892/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Остап'юка С.В.

за участю секретаря Барчук Т.Г.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Калина-1" до Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень за № /0 та № /0 від 07.02.2011 року,-

ВСТАНОВИВ:

15.03.2011 року товариство з обмеженою відповідальністю «Калина-1»(далі позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Коломийської обєднаної державної податкової інспекції в Івано-Франківській області (далі відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішення за №/0 та №/0 від 07.02.2011 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно, в порушення положень Законів України «Про податок на додану вартість», «Про оподаткування прибутку підприємств», Цивільного кодексу України на підставі хибних висновків про нікчемність угоди між позивачем та приватним підприємством «Реноваціо»на поставку в вересні 2008 року бітуму дорожнього на суму 124 011, 20 гривень виніс оскаржувані податкові повідомлення-рішення, якими визначив зобовязання з сплати податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 32 295 гривень у звязку із виключенням витрат понесених по даній угоді із складу валових витрат позивача та визначив 25 832 гривні зобовязань з сплати податку на додану вартість, у звязку із виключенням із складу податкового кредиту цього податку розміру податку сплачено за вказаною угодою, а також безпідставно нарахував штрафні (фінансові) санкції.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів зазначених в позовній заяві.

Відповідач позов не визнав, його представником суду надано письмове заперечення проти заявлених позовних вимог, мотивоване тим, що нікчемність угоди, укладеної між позивачем та приватним підприємством «Реноваціо»встановлена за наслідками документальної позапланової невиїзної перевірки позивача на підставі листа Кременчуцької обєднаної державної податкової інспекції в Полтавській області про те, що з 2009 року підприємство не здійснює господарських операцій, з 21.06.2010 року підприємство припинено, в період виконання угоди з позивачем керівником приватного підприємства «Реноваціо»був ОСОБА_3, який згідно наданих пояснень діяльністю підприємства не займався, будь-яких документів не підписував.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, суд встановив наступне.

Позивач зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності юридична особа. 18.06.2004 року, взятий на податковий облік 22.06.2004 року. Платником податку на додану вартість зареєстрований з 14.01.2008 року (свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість за №100088619).

В період з 17.01.2011 року до 21.01.2011 року відповідачем проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведенні розрахунків з ПП «Реноваціо»за вересень 2008 року.

За наслідками проведеної перевірки відповідачем 28.01.2011 року складено акт за №63/231/32943235 (а.с. 8-21).

Висновком вказаного акту перевірки встановлено, що операції з придбання бітуму дорожнього між позивачем та ПП «Реноваціо»у вересні 2008 року проведені з метою зменшення позивачем належних до сплати в бюджет платежів, шляхом включення до складу валових витрат зазначених в накладній вартості матеріалів та включення до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість по податковій накладній виписаній від імені ПП «Реноваціо», а бухгалтерські документи, якими облікована дана господарська операція не можуть бути підставою для бухгалтерського і податкового обліку та подальшого декларування податкових показників (а.с. 15-16).

Даного висновку відповідач дійшов на підставі листа Кременчуцької обєднаної державної податкової інспекції в Полтавській області про те, що з 2009 року приватне підприємство «Реноваціо»не здійснює господарських операцій, з 21.06.2010 року підприємство припинено, в період виконання угоди з позивачем керівником приватного підприємства «Реноваціо»був ОСОБА_3, який згідно наданих пояснень, діяльністю підприємства не займався, будь-яких документів не підписував (а.с. 55-60).

За наслідками розгляду вищевказаного акту перевірки, відповідач 07.02.2011 року податковим повідомленням-рішенням за №/0 визначив позивачу податкові зобовязань з сплати податку на прибуток в розмірі 32 295 гривень та податковим повідомленням-рішенням за №/0 визначив податкові зобовязання з сплати податку на додану вартість в розмірі 25 835 гривень (а.с. 22-23).

Обставини та висновки, які стали підставою для винесення оскаржуваних повідомлень-рішень, вважаються судом обовязковими, але не вичерпними, а рішення таким, що прийняте не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Так, суд встановив, що на підставі усної угоди, згідно рахунку-фактури №СФ-136 від 24.09.2008 року (а.с.27) приватне підприємство «Реноваціо», 24.09.2008 року поставило позивачу бітум дорожній БНД70/100 в кількості 28, 640 тон, вартістю 100 240 гривень. Товар поставлено згідно видаткової накладної РН-136 від 24.09.2008 року (а.с.24). Приватним підприємством «Реноваціо»на вказану господарську операцію видано податкову накладну №136 від 24.09.2008 року (а.с.25). Транспортування придбаного товару здійснено товариством з обмеженою відповідальністю «Рінвокс», автомобілем марки premium», державний номерний знак НОМЕР_1, за дорожнім листом №754, про що свідчить товарно-транспортна накладна №136 від 24.09.2008 року (а.с.26). Поставлений товар прийнято позивачем 24.09.2008 року згідно акту приймання-передачі (а.с.28). Оплата за поставлений товар та транспортні послуги позивачем проведена 17.09.2008 року в суму 100 000 гривень та 26.09.2008 року в сумі 24011, 20 гривень, про що свідчать платіжні доручення за №591 від 17.09.2008 року та №604 від 26.09.2008 року (а.с. 29).

Відповідач не визнав право платника податку на віднесення зазначених витрат до валових витрат, виходячи з того, що дані операції не підтверджуються первинними бухгалтерськими документами, визначеним пунктом 5.1, підпунктом 5.3.9 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пунктом 2 статті 3, пунктами 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

Оскільки обєктом оподаткування є господарські операції, то судом досліджуються правомірність винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та визначення податкових зобовязань за проведеною позивачем господарською операцією.

Суд, у відповідності до статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішуючи питання про те, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, виходить з положень нормативних актів в редакціях, що діяли на момент виникнення цих правовідносин та зазначає зміст норм права відповідно до них.

У статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»дано визначення, зокрема, таких термінів: первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни у структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства.

Згідно з частинами першою та пятою статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»визначає валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 вказаного Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у звязку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.8 цієї статті.

Частинами 4, 5 та 6 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 зазначеного Закону встановлено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Як встановлено підпунктом 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, що припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів із банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

За своїм змістом наведені норми Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»передбачають як підставу для не включення до валових витрат лише випадок повної відсутності будь-яких розрахункових, платіжних та інших документів, а тому і неможливість віднесення до складу валових витрат підприємства сум, непідтверджених будь-якими документами взагалі.

Судом встановлено, що під час проведення, відповідачем невиїзної документальної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні правових відносин із ПП «Реноваціо»в документах бухгалтерського обліку позивача були наявні та зберігались оригінали видаткової накладної №РН-136 від 24.08.2008 року, податкової накладної №136 від 24.09.2008 року, товарно-транспортної накладної №136 від 24.09.2008 року, рахунку-фактури №СФ-136 від 24.09.2008 року, акту-прийому передачі від 24.09.2008 року; платіжних доручень за №591 від 17.09.2008 року та за №604 від 26.09.2008 року.

Наявність пояснень ОСОБА_3 про не здійснення ним керівництва приватним підприємством «Реноваціо» в період 2008 року, на думку суду є обґрунтованою підставою для проведення перевірки господарських операцій позивача з цим підприємством, однак не може розглядатись як самостійна підстава для здійснення висновків про безтоварність операцій.

На час здійснення даної господарської операцій приватне підприємство «Реноваціо»було включено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мало свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість. Покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців»установлено таке. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, були внесені до нього, то вони вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коли вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Відповідно до статті 17 вказаного Закону відомості про осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори підлягають до внесенню до відомостей про юридичну особу в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

У пункту 1.3 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість»платника податку визначено як особу, яка згідно із цим Законом зобовязана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особу, яка імпортує товари на митну територію України.

Згідно з пунктом 10.2 статті 10 того самого Закону платники податку, визначені у підпунктах а, в, г, д пункту 10.1 цієї статті, відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту і своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону.

Аналогічні положення встановлені статтями 2, 16 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Із наведеного випливає, що сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування валових витрат, податкового кредиту покупцем та суму бюджетного відшкодування.

За цих же обставин не може впливати на формування валових витрат, податкового кредиту покупцем та суму бюджетного відшкодування вчинення дій від імені керівника юридичної особи контрагента, відомості про якого містяться у вказаному Єдиному державному реєстрі іншою особою.

Натомість, судом встановлено, що всі необхідні первинні бухгалтерські документи щодо придбання бітуму дорожнього в ПП «Реноваціо»є в наявності у позивача (а.с.24-29).

Досліджуючи фактичність проведених господарських операцій та їх звязок з господарською діяльністю позивача судом встановлено, що придбання бітуму дорожнього здійснено на виконання договорів підряду із Відділом управління комунальним майном Коломийської міської ради щодо відновлення пошкодженого дорожнього полотна. Отриманий бітум дорожній позивачем перероблено згідно акту №2 (а.с. 49) та використано для підрядних робіт (а.с.-53).

Як наслідок суд приходить до висновку про реальність господарської операції щодо придбання 24.09.2008 року позивачем бітуму дорожнього БНД 70/100 в ПП «Реноваціо»; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах первинного бухгалтерського та податкового обліку.

Відповідно до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у звязку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.8 цієї статті

За наведених обставин, витрати на придбання бітуму дорожнього БНД 70/100 та оплату транспортних послуг на його доставку в розмірі 103 342 гривень правомірно, у відповідності до підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», включено до складу валових витрат товариства з обмеженою відповідальністю «Калина-1», оскільки повязані з його господарською діяльністю, а факт їх придбання підтверджується належним чином оформленими первинними документами.

Таким чином, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню податкове повідомлення-рішення за №/0 від 07.02.2011 року про визначення товариству з обмеженою відповідальністю «Калина-1»зобовязань з сплати податку на прибуток в розмірі 32 295 гривень.

Вирішуючи питання про правомірність визначення відповідачем податкових зобовязань з сплати податку на додану вартість, суд виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з підпунктом 7.4.5 цього пункту в тій самій редакції не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у звязку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Враховуючи висновок суду про реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит; реальності усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит є правомірним віднесення позивачем суми сплаченого податку на додану вартість в розмірі 20 668, 53 гривень в ціні придбаного 24.09.2008 року в ПП «Реноваціо»бітуму дорожнього БНД 70/100.

Таким чином є протиправним та таким, що підлягає до скасуванню податкове повідомлення-рішення за №/0 від 07.02.2011 року про визначення податкових зобовязань товариству з обмеженою відповідальністю «Калина-1»з сплати податку на додану вартість в розмірі 25 835 гривень, а позовні вимоги є такими, що підлягають до задоволення.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення за №/0 від 07.02.2011 року про визначення податкових зобовязань товариству з обмеженою відповідальністю «Калина-1» з сплати податку на прибуток в розмірі 32 295 гривень та податкове повідомлення-рішення за №/0 від 07.02.2011 року про визначення податкових зобовязань товариству з обмеженою відповідальністю «Калина-1» з сплати податку на додану вартість в розмірі 25 835 гривень.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_4

Постанова складена в повному обсязі 13.04.2011 року.