Справа № 383/605/15-а(2-а/383/22/15)
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

03 листопада 2015 рокусправа № 383/605/15-а(2-а/383/22/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Шелеповій Ю.О.

за участю представників:

позивача: - ОСОБА_1 дов від 18.04.2013

відповідача: - не з'явився

третіх осіб: - не з'явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 07 серпня 2015 року

у справі № 383/605/15-а(2-а/383/22/15)

за позовом ОСОБА_2

до Бобринецької міської ради Кіровоградської області

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3, ОСОБА_4

про визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Бобринецької міської ради Кіровоградської області, треті особи, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просив:

- визнати протиправними дії суб'єкта владних повноважень Бобринецької міської ради Кіровоградської області щодо прийняття рішення від 30.08.2013 №1429;

- скасувати рішення відповідача «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі на місцевості, для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, (присадибна ділянка) та веденні індивідуального садівництва гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_3» від 30.08.2013 №1429 в частині надання дозволу на розробку технічної документації ОСОБА_3

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що надана спірним рішенням земельна ділянка ОСОБА_3 суперечить зареєстрованій 26.04.2013 земельній ділянці ОСОБА_5 (тобто накладається на неї). ОСОБА_6 не має у користуванні земельної ділянки, оскільки об'єкт нерухомого майна, який знаходиться у її власності, є житловим будинком квартирного типу, а отже призначений та придатний лише для проживання в ньому на відміну від житлового будинку садибного типу, який розташований на окремій земельній ділянці з господарсько-побутовими спорудами. Крім того, відповідачем надано дозвіл на розроблення технічної документації, а не проекту землеустрою, що суперечить нормам Земельного кодексу України.

Постановою Бобринецького районного суду Кіровоградського області від 07.08.2015 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою суду встановлено правомірність спірного рішення на розроблення саме технічної документації із землеустрою з огляду на положення ч.1 ст.123 ЗК України та те, що надання ОСОБА_3 земельної ділянки не пов'язане із зміною її цільового призначення чи формування нової земельної ділянки. Крім того, спірне рішення втратило чинність (31.08.2014), оскільки ні ОСОБА_4, ні ОСОБА_6 не замовили виготовлення технічної документації із землеустрою у відповідній проектній організації протягом одного року з дня прийняття оскаржуваного рішення.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення суду норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивач зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що право власності на будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1, зареєстроване лише за ОСОБА_3, внаслідок чого відповідно до ч.2 ст. 11 КАС України суд повинен був вийти за межі позовних вимог для захисту прав позивача і визнати дії відповідача щодо прийняття вказаного рішення протиправними з тих підстав, що дозвіл надано двом особам ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Крім того, ОСОБА_3 в своїй заяві не просила надати їй земельну ділянку (для обслуговування будинку) у користування, а фактично мала на меті безоплатну приватизацію, тобто бажала отримання земельної ділянки у власність. Таким чином надання Бобринецькою міською радою дозволу на складання технічної документації, а не проекту землеустрою суперечить нормам Земельного кодексу України.

Позивач зауважує, що під час судового розгляду справи з'ясовано, що ОСОБА_3 не мала змоги розробити технічну документацію, оскільки землевпорядна організація відмовилась від вказаного у зв'язку з наявністю реєстрації земельної ділянки 26.04.2013 за ОСОБА_5, тому що земельна ділянка ОСОБА_3 (на яку надано дозвіл) фактично накладається на земельну ділянку ОСОБА_5 (на даний час ОСОБА_2.).

Крім того, позивач вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на те, що рішення 34 сесії Бобринецької міськради шостого скликання від 05.03.2013 № 1157 та рішення 35 сесії Бобринецької міськради шостого скликання від 25.03.2013 № 1200 скасовані в судовому порядку рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 18.05.2015 у справі № 390/320-15-ц, оскільки власником земельної ділянки, станом на день розгляду справи є ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу, який в установленому законом порядку не визнано недійсним.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представники відповідача, третіх осіб в судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання означені особи повідомлені судом належним чином.

Треті особи подали до апеляційного суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких проти задоволення апеляційної скарги заперечують, вважають оскаржувану постанову суду першої інстанції обґрунтованою та правомірною, зазначають, що оскільки договір дарування від 03.11.98 між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 було укладено до набрання чинності Цивільним кодексом України, то набрав чинності лише з 1 січня 2004 року, то положення Цивільного кодексу України та Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо реєстрації права власності за ОСОБА_4 на вказані правовідносини щодо виникнення права власності за договором дарування від 03.11.98 не поширюється, а твердження позивача не ґрунтуються на нормах матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження (відчуження), а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Доводи позивача про порушення його прав спірним рішенням Бобринецької міськради про надання дозволу на розроблення технічної документації щодо ОСОБА_3 з тих підстав, що межі земельних ділянок накладаються, не відповідає дійсності, оскільки з'ясувати питання щодо можливого накладення суміжних земельних ділянок можливе лише після розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки ОСОБА_3 з проведенням відповідних геодезичних робіт та з'ясування точних координат меж та точок поворотів земельної ділянки.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач - ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку площею 0,4236 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, з огляду на наступні документи:

- рішення 34 сесії Бобринецької міськради шостого скликання від 05.03.2013 № 1157, яким гр.ОСОБА_5 за її заявою надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність безкоштовно земельної ділянки загальною площею 0,4236 га (під будівництво та обслуговування виробничих приміщень, виробничих дворів та будівель, та ведення особистого селянського господарства), яка знаходиться в запасі Бобринецької міськради за адресою АДРЕСА_3

- рішення 35 сесії Бобринецької міськради шостого скликання від 25.03.2013 № 1200, яким затверджено ОСОБА_5 проект землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки у власність та передано її безоплатно у власність ОСОБА_5 (а. с.7);

- витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 26.04.2013, який свідчить про реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку площею 0,4236 га з кадастровим номером: НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_4, за ОСОБА_5 (а. с.71-74);

- нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу від 27.10.2014, за яким ОСОБА_5 передала у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,4236 гектар, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: НОМЕР_1 (а. с.10-12);

- витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.10.2014, який свідчить про реєстрацію права приватної власності на вищевказану земельну ділянку на підставі даного договору купівлі-продажу від 27.10.2014 за ОСОБА_2 (а.с.12).

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 18.05.2015 у справі № 390/320/15-ц, яке набрало законної сили 24.06.2015, визнано протиправним і скасовано вищезазначені рішення міськради від 05.03.2013 № 1157 та від 25.03.2013 № 1200 про надання дозволу на складання проекту землеустрою на Земельну ділянку по АДРЕСА_3 про затвердження такого проекту і передачу даної земельної ділянки у власність ОСОБА_5 (а. с.23-25, 50).

В частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 27.10.2014 вищевказане судове рішення скасовано рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 24.06.2015 (а. с.50).

Також з матеріалів справи вбачається, що третя особа - ОСОБА_3 є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1, з огляду на наступні документи:

- довідку за реєстровим № 632/25від 07.02.24, за змістом якої вбачається, що 07.02.24 Єлисаветградська окружна житлова комісія, заслухавши заяву гр.ОСОБА_7 про поверненні йому в порядку денаціоналізації на праві приватної власності належного йому як попередньому власнику домоволодіння АДРЕСА_6 що полягає у дворі та будівлях, що знаходяться на земельній ділянці мірою в довжину 32 саж. і ширину 8 саж, а всього 256 кв. саж. в межах між домоволодіннями ОСОБА_10 та ОСОБА_11, постановила визнати домоволодіння підлягаючим поверненню гр.ОСОБА_7 в порядку денаціоналізації.

Згідно запису начальника Кіровоградського бюро технічної інвентаризації від 01.06.55, зробленого на звороті даної довідки, домоволодіння АДРЕСА_7 зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_7 на підставі довідки про зняття з денаціоналізації від 07.02.24 № 632/25 та записано в реєстрову книгу за №674/5 (а. с. 142).

- садибний план (схема) АДРЕСА_1, підписаний начальником Кіровоградського БТІ 02.06.55, згідно якого користувачем яких значиться ОСОБА_7 Будівлі вказаного домоволодіння по вул.Дзержинського, (30)48, розташовані на земельній ділянці розмірами 16.30 х 85.75 х 17.0 х85.0, яке, зокрема межує з домоволодіннями під № 32 та № 28, на звороті якого також зазначено, що земельна ділянка АДРЕСА_1 загальною площею 1421,6 кв. м на підставі рішення Бобринецького виконкому міської ради депутатів трудящих від 08.02.55 № 4 зареєстровано за ОСОБА_7 (а. с.143);

Також відповідно до інвентарної справи № 312 на домобудівлю АДРЕСА_7 Кіровоградської області, початої 22.09.78 (а. с.75-146), до якої входить викопіювання з плану будівельного кварталу на земельну ділянку АДРЕСА_1, складене 06.01.65, землекористувачем садибної ділянки загальної площі, яка складала 1421,41 кв. м значиться ОСОБА_7, яка, зокрема межує з домоволодіннями під № 50 та № 46 (а. с.78).

- свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 06.10.78, за яким спадкоємцем вказаного в заповіті майна ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_8, (проживаюча у АДРЕСА_7), яке складається з двох третіх частин з надвірними спорудами, які знаходяться в АДРЕСА_1 (а. с.103);

Згідно довідки Кіровоградського МБТІ від 21.09.78, виданої ОСОБА_8 для пред'явлення в нотаріальну контору м.Бобринець, будівлі на ділянці АДРЕСА_1 зареєстровані інвентаризаційним бюро в реєстровій книзі домоволодінь під реєстровим № 674/5 на праві приватної власності (а. с.95).

- свідоцтво про право на спадщину за законом від 27.10.98, за яким спадкоємцем майна ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_3, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а. с.105, 106).

В свою чергу, ОСОБА_3 за посвідченим нотаріально договором дарування від 03.11.98 подарувала ОСОБА_4 1/2 частину житлового будинку з надвірною частиною житлового будинку з належною частиною надвірних будівель, що знаходяться у АДРЕСА_1

30.08.2013 на сороковій сесії Бобринецької міськради шостого скликання прийнято рішення № 1429 «Про надання згоди на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та ведення індивідуального садівництва гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_3» (а.с.9).

Вказаним рішенням відповідач за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про надання згоди на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, керуючись Законом України «По місцеве самоврядування в Україні» та ст.ст.118-121 ЗК України,

- надано згоду ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (в рівних частках 1/2) на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0,1421 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (КВЦПЗ 02.01), площею 0,1000 га (землі одно- та двоповерхової житлової забудови) за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають в запасі Бобринецької міськради, та для ведення індивідуального садівництва (КВЦПЗ 01.05) площею 0,0421 га (садів) за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають в запасі Бобринецької міськради;

- технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) затвердити по результатах робіт виконавця на черговій сесії Бобринецької міськради;

- зобов'язано гр.ОСОБА_4 та ОСОБА_3 протягом одного року з дня прийняття даного рішення замовити виготовлення вказаної документації у відповідній проектній організації. У разі невиконання даного пункту у вказаний термін, дане рішення втрачає чинність (а. с.9, 109).

ОСОБА_9, вважаючи означене рішення міськради від 30.08.2013 № 1429 в частині надання дозволу на розробку технічної документації ОСОБА_3 незаконним, як і дії з його прийняття, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з вимогами частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин (ч.1 ст.6 КАС України).

З наведених вище норм законодавства випливає, що особа на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте, ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки особи у сфері публічно-правових відносин, створюючи певні негативні праві (юридичні) наслідки для такої особи.

Таким чином у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Згідно з вищевказаними нормами права задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Враховуючи вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що позивач вважає незаконним рішення Міськради від 30.08.2013 № 1429 в оскаржуваній частині, а також дії з його прийняття через те, що земельна ділянка, стосовно якої надано дозвіл ОСОБА_3 на розробку технічної документації із землеустрою, накладається на зареєстровану в установленому порядку 26.04.2013 земельну ділянку ОСОБА_5 (яка від 27.10.2014 придбана у власність позивачем).

Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних відносин) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:

а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;

в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;

г) прийняття спадщини;

ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

У відповідності до положень ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За приписами ч.ч.2-7, 9, 10 ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється:

у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок;

шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Отже, для того, щоб земельна ділянка стала об'єктом цивільних прав (тобто майном, яким можна розпоряджатись) необхідно сформувати земельну ділянку та здійснити державну реєстрацію права власності на неї.

За визначенням, наведеним у ч.1 ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 № 3613-VI (в редакції на момент спірних відносин) державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що на момент отримання у спадок майна ОСОБА_3 була відсутня реєстрація прав власності на нерухоме майно. Реєстрація таких прав почала здійснюватись в Україні лише з прийняттям Міністерством юстиції України Наказу від 07.02.2002 № 7/5, зареєстрованим Міністерством юстиції України 18.02.2002 за № 157/6465, яким було затверджено Тимчасове положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, і який втратив чинність з 01.01.2013).

У п.п.1, 7 даного Наказу було встановлено, що

- до 1 січня 2012 року державна реєстрація права власності та права користування (сервітут) на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках; права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на об'єкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ);

- до створення електронної версії Реєстру прав власності на нерухоме майно реєстрація прав власності на нерухоме майно здійснюється на паперових носіях.

Так, згідно ч.ч.2-6 ст.24 Закону № 3613-VI державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою:

особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи;

власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи;

органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності).

Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин;

оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки;

документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви:

перевіряє відповідність документів вимогам законодавства;

за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Отже, дії з внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера, які, в свою чергу, складають державну реєстрацію земельної ділянки, здійснюються у сукупності на підставі документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлений у статті 118 ЗК України, а порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлений у статті 123 ЗК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 118 Земельного кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим..

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

За змістом ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Згідно ч.9 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до ч.1 ст.123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі:

надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;

формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

За правилами ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

При цьому, відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3613-VI у разі якщо на земельній ділянці, право власності (користування) на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників такого будинку на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Забороняється вимагати для присвоєння земельній ділянці кадастрового номера інші документи. Такий кадастровий номер є чинним з моменту його присвоєння.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, дозвіл на розробку технічної документації ОСОБА_3 оскаржуваним рішенням міської ради надано зокрема за її заявою від 15.08.2013 (а.с.110,134), копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.10.1998 (а.с. 135), садибного плану (схеми) №30 (48), квартал №45, де зазначено місце (адреса) розташування земельної ділянки, зображено її конфігурація, розміри її меж, на звороті якого також зазначено, що земельна ділянка загальною площею 1421,6 кв.м. на підставі рішення Бобринецького виконкому міської ради депутатів трудящих від 08.02.1955 №4 зареєстровано за ОСОБА_7 (а.с.137-138, 143), копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номера та паспорта ОСОБА_3 (а.с. 139-141).

Отже в даному випадку надання земельної ділянки ОСОБА_3 не пов'язане із зміною її цільового призначення чи формування нової земельної ділянки, внаслідок чого з огляду на наведені вище правові норми суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що рішенням Бобринецької міськради від 30.08.2013 № 1429 правомірно надано дозвіл ОСОБА_3 на розроблення саме технічної документації із землеустрою, а не дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, як помилково вважає позивач.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що і проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок і технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) згідно із п.2 ч.2 ст.25 Закону України «Про землеустрій» є видами документації із землеустрою, погодження і затвердження якої проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом, цим Законом та іншими законами України.

І у зв'язку з прийняттям відповідачем рішення від 30.08.2013 № 1429 не виникають правовідносини, що пов'язані з реалізацією права землекористування, оскільки вказаним рішенням лише надано дозвіл третім особам на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки з відповідними правовими наслідками не приймалось.

Таким чином оскаржуване рішення відповідача від 30.08.2013 № 1429 за своєю суттю не є рішенням уповноваженого органу про надання права власності ОСОБА_3 земельну ділянку, а лише надає можливість розробки технічної документації на цю земельну ділянку, і ніяким чином не впливає на права та інтереси позивача, пов'язані з землекористуванням.

З приводу посилання позивача на накладення суміжних земельних ділянок, то, як вірно зазначено судом першої інстанції, з'ясувати це питання можливо лише після розроблення з дозволу міськради технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки ОСОБА_3 з проведенням відповідних геодезичних робіт та з'ясуванні точних координат меж та точок поворотів земельної ділянки.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність заявлених ОСОБА_2 позовних вимог з огляду на відсутність факту порушення прав позивача оскаржуваним рішенням міскради, наявність вірогідності їх порушення у майбутньому не є підставою для оскарження рішення відповідача від 30.08.2013 № 1429.

Стосовно посилання позивача на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме: ч.2 ст.11 КАС України, апеляційний суд зазначає, що відповідно до вказаної норми суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Тобто суд не може розглядати інші вимоги, ніж ті, що заявлені позивачем, а вихід за межі позовних вимог є правом, а не обов'язком суду і здійснюється лише з метою повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Приймаючи до уваги, що в даному випадку суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуване рішення відповідача жодним чином не порушує прав позивача, позовні вимоги за встановлених обставин є безпідставними, апеляційний суд вважає, що у суду першої інстанції не було правових підстав для виходу за межі повних вимог відповідно до ч.2 ст.11 КАС України.

З огляду на вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи дослідив обставини, які мають значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку, застосував до правовідносин, як виникли між сторонами по справі норми права, які регулюють саме ці правовідносини, прийняв законне та обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову. Передбачені ст.202 КАС України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 07 серпня 2015 року у справі № 383/605/15-а (2-а/383/22/15) залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко