Справа № 2а-3300/10
Суддя: Самсонова О. А.
Дата ухвалення: 2010-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №2а-3300/10
Провадження №
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2010 року Суддя Київського районного суду м. Полтави Самсонова О.А., розглянувши в письмовому провадженні в м. Полтаві в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Київської районної у м.Полтаві ради, Центру по нарахуванню і здійсненню соціальних виплат у Полтавській області про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Київської районної в місті Полтаві ради, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в Полтавській області про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити нарахування соціальних виплат.

В позові позивач посилався на те, що в він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та інвалідом війни 3 групи.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі в тексті постанови Закон), як учасник ліквідації наслідків на ЧАЕС він має право на одержання щорічної допомоги на оздоровлення як інвалід 3 групи у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Але відповідачами така допомога йому виплачувалась в значно менших розмірах.

Також згідно ст. 48 Закону учасники ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які стали інвалідами, мають право на одержання одноразової компенсації в розмірі 30 мінімальних заробітних плат як інваліди 3 групи. В 2002 році йому встановлено 3 група інвалідності, тому він повинен був отримати компенсацію у розмірі 30 мінімальних заробітних плат, але така компенсація йому виплачена не була.

Відповідно до ч.5 ст.13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога, яка у 2001-2010 роках йому також виплачена в значно меншому розмірі.

Тому просив суд зобовязати Управління праці та соціального захисту населення виконкому Київської районної в м. Полтаві ради провести перерахунок та нарахувати йому щорічну допомогу на оздоровлення за період з 2001 по 2010 роки, одноразову компенсацію як інваліду 3 групи в розмірі 30 мінімальних заробітних плат, щорічну разову грошову допомогу до 5 травня як інваліду війни за 2009 та 2010 роки у розмірі 7 мінімальних заробітних плат. Розрахунок сум, що підлягають виплаті просив здійснити з розміру мінімальної заробітної плати на час проведення виплат.

Крім того, просив визнати дії відповідача щодо відмови здійснити відповідно до норм чинного законодавства перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення, щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за вказані періоди неправомірними.

Ухвалою суду від 15 листопада 2010 року Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в Полтавській області залучений до участі у справі в якості співвідповідача.

Позивач в судове засідання не зявився, заявивши письмове клопотання в позовній заяві про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачі в судове засідання також не зявились, надавши письмові заперечення проти позову.

Згідно ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача - субєкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

За таких обставин справа судом розглядалася відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України в порядку письмового провадження.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії. Зазначена обставина підтверджується посвідченням серії А №036953 (а.с.17).

Згідно висновку МСЕ від 07.04.1994 року позивачу встановлено третю групу інвалідності в звязку із захворюванням, отриманим внаслідок ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.24). Також третя група інвалідності встановлювалась позивачу висновками МСЕ від 22.05.1998 року (довідка Сер.МСЕ №0327321 а.с.22), від 15.04.1999 року (довідка Сер.МСЕ №0205131 а.с.20), від 30.04.2002 року (довідка Сер.МСЕ №0060309 а.с.17), від 26.04.2005 року (довідка Сер.МСЕ №0107542 а.с.16).

Частиною 1 статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначені основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічна допомога на оздоровлення інвалідам І та ІІ групи виплачується в розмірі пяти мінімальних заробітних плат, інвалідам ІІІ групи чотирьох мінімальних заробітних плат.

Частиною 7 ст. 48 вказаного вище Закону встановлено, що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Як встановлено судом, позивачу ОСОБА_1, як учаснику ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС 1 категорії, було призначено та виплачено щорічну допомогу на оздоровлення у розмірах: за 2001-2005 роки по 21 грн. 50 коп. на рік, за 2006-2010 роки по 90 грн. на рік (а.с.5-6).

Як вбачається з письмових пояснень Управління праці та соціального захисту населення виконкому Київської районної у м.Полтаві ради, визначаючи розмір щорічної допомоги ОСОБА_1 на оздоровлення у 2001-2005 роках, відповідач керувався Постановою Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26.07.1996 року № 836, згідно якої розмір щорічної допомоги на оздоровлення передбачений у розмірі 21 грн. 50 коп.

Враховуючи, що Закон України має вищу юридичну силу відносно Постанови КМУ, відповідач, визначаючи розмір щорічної допомоги на оздоровлення відповідача мав застосовувати норми ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Дію абзацу четвертого частини четвертої статті 48 зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом України від 20.12.2005 р. N 3235-IV та зупинено на 2007 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом України від 19.12.2006 р. N 489-V.

Зупинення дії вказаної норми на 2006 рік неконституційним не визнавалось. Тому відповідачами правомірно здійснено нарахування ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2006 рік в розмірі 120 грн.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. N 6-рп/2007 зупинення дії абзацу четвертого частини четвертої статті 48, передбачене пунктом 30 статті 71 Закону України від 19.12.2006 р. N 489-V, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Згідно ст. 73 Закону України «Про Конституційний Суд України» у разі якщо акти або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), вони оголошуються нечинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

На час прийняття Конституційним Судом України вказаного рішення такий вид допомоги позивачу виплачений ще не був, згідно інформації Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в Полтавській області від 17.11.2010 року №12-06/4338 така виплата здійснена в серпні 2007 року.

Таким чином, з 09.07.2007 року зупинення дії абзацу четвертого частини четвертої статті 48, передбачене пунктом 30 статті 71 Закону України від 19.12.2006 р. N 489-V, є таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), тому не підлягало застосуванню відповідачами.

За таких обставин суд приходить до висновку, що призначення та виплата позивачу ОСОБА_1 згідно розпорядження від 23.03.2007 року як учаснику ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС 1 категорії щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік в сумі 90 грн. є такою, що здійснена з порушенням вимог ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині не виплати такої допомоги в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в редакції Закону України від 28.12.2007 р. N 107-VI одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008, такі зміни, внесені підпунктом 11 пункту 28 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. N 107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Тому суд приходить до висновку, що з 22.05.2008 року (часу ухвалення рішення Конституційного суду України) відповідачі мали застосовувати норми ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 06.06.96 р. N 230/96-ВР, щодо виплати щорічної допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Разом з тим судом встановлено, що таку допомогу за 2008 рік позивач ОСОБА_1 отримав у квітні 2008 року, тобто до ухвалення рішення Конституційним Судом України.

За таких обставин, оскільки рішення Конституційного Суду України не має зворотної дії в часі, на час виплати позивачу у квітні 2008 року допомоги Управління праці та соціального захисту населення виконкому Київської районної в місті Полтаві ради діяв в межах норм чинного законодавства, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача ОСОБА_1 щодо зобовязання нарахувати та виплатити допомогу за 2008 рік задоволенню не підлягають.

На час виплати позивачу ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік у лютому 2009 року та за 2010 рік у червні 2010 року діяла норма ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 06.06.96 р. N 230/96-ВР, тому відповідач мав нарахувати та виплатити позивачу щорічну допомогу у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, але здійснив виплату в сумі 90 грн. у 2009 році та 90 грн. у 2010 році всупереч норм Закону.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність зобовязати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради провести нарахування та виплату ОСОБА_1 суму щорічної допомоги на оздоровлення за 2001 2005 роки, 2007 рік та за 2009 2010 роки відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з чотирьох мінімальних заробітних плат, з урахуванням проведених виплат. Тому позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Нарахування такої допомоги здійснюється відповідними Управліннями праці та соціального захисту населення, тому відповідача необхідно зобовязати здійснити дії щодо вчинення таких дій для захисту порушеного права позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплачується інвалідам ІІІ групи в розмірі 30 мінімальних заробітних плат.

Але як встановлено судом, позивач до Управління праці за призначенням одноразової допомоги у звязку з встановленням третьої групи інвалідності не звертався, відповідно відповідач в призначенні такої допомоги позивачу не відмовляв, та права не порушував.

Оскільки судом встановлено, що відповідач права позивача не порушував, таке право захисту не потребує.

Тому в задоволенні даної позовної вимоги необхідно відмовити.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про зобовязання нарахувати та виплатити щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2009 та 2010 роки, суд виходить з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивач також є ветераном війни інвалідом війни (а.с.11). А тому відповідно до частини 5 статті 13 Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня має право на отримання разової грошової допомоги у розмірі семи мінімальних пенсій за віком як інвалід 3 групи. (Статтю 13 доповнено частиною згідно Закону України № 367-14 від 25.12.1998 року).

Статтею 17-1 зазначеного Закону України встановлено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 05 травня в розмірах, передбачених статтями 12 16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення звязку або через установи банків пенсіонерам за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Мінімальний розмір пенсій за віком протягом 2009 - 2010 років становив:

з 01 січня 2009 року - 498 грн., з 01 листопада 2009 року - 573 грн.,

з 01 січня 2010 року - 695 грн., з 01 квітня 2010 року - 706 грн., з 01 липня 2010 року - 709 грн., з 01 жовтня 2010 року - 723 грн.

При встановлені мінімального розміру пенсії за віком не було встановлено обмеження щодо можливості застосування мінімального розміру пенсії.

При розгляді справи суд також бере до уваги, що статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції, що діяла на час звернення позивача з позовом до суду, встановлений шестимісячний строк звернення до адміністративного суду.

Згідно з ч. 1 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 зазначеної норми встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.76 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» право на подання позову про відшкодування ядерної шкоди, заподіяної життю і здоров'ю особи, не обмежується строком давності.

Тому звернення ОСОБА_1 до суду з позовом щодо стягнення недоплаченої допомоги на оздоровлення а також разової компенсації за встановлення інвалідності, право на одержання яких встановлено спеціальним нормативним актом в сфері використання ядерної енергії, а саме законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», строком давності не обмежується.

Строк звернення до адміністративного суду з позовом ОСОБА_1 в частині позовних вимог про стягнення недоплаченої разової грошової допомоги до 5 травня за 2009-2010 роки має обраховуватись з 05 травня кожного року, за який позивач просить здійснити такі перерахунки та доплати.

Так, для позовної вимоги про стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2009 року строк для звернення з позовом до суду повинен рахуватися з 05 травня 2009 року, а до 5 травня 2010 року - з 05 травня 2010 року. Саме з цього часу позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення його прав на отримання разової грошової допомоги до 5 травня 2009 року та до 5 травня 2010 року у розмірах, встановлених Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

ОСОБА_1 звернувся з позовом до адміністративного суду 25 жовтня 2010 року, тобто з пропуском строку, встановленого ст. 99 КАС України щодо позовної вимоги про стягнення недоплаченої разової грошової допомоги до 5 травня за 2009 рік, який закінчився 05 листопада 2009 року.

Але позовна вимога щодо перерахунку та стягнення недоплаченої разової грошової допомоги до 5 травня за 2010 рік позивачем предявлена в межах встановленого законом строку.

Статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України визначені наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

В письмових запереченнях на позов представник відповідача наполягав на відмові в задоволенні позову з підстав пропущення строку для звернення до адміністративного суду, встановленою ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Тому в задоволенні позовних вимог про здійснення перерахунку та виплату недоплаченої частини щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2009 року необхідно відмовити.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1, а саме в частині визнання протиправною бездіяльності Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області та Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради.

Також необхідно зобов'язати Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2010 рік відповідно до частини 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» на момент проведених виплат з урахуванням проведених виплат, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради необхідно зобовязати провести нарахування та виплату ОСОБА_1 суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2001 2005 роки, 2007 рік та за 2009 - 2010 роки як учаснику ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС 2 категорії відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з чотирьох мінімальних заробітних плат, з урахуванням проведених виплат. .

В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити.

Судові витрати по справі суд вважає за можливе віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 8-14, 71, 159, 158-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області щодо не виплати ОСОБА_1 щорічної одноразової грошової допомоги до 05 травня за 2010 рік у розмірі, встановленому частиною 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зобов'язати Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2010 рік відповідно до частини 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» на момент проведених виплат з урахуванням проведених виплат.

Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради щодо не виплати ОСОБА_1 суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2001 2005 роки, 2007 рік та за 2009 - 2010 роки як учаснику ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС 2 категорії відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради провести нарахування та виплату ОСОБА_1 суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2001 2005 роки, 2007 рік та за 2009 - 2010 роки як учаснику ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС 2 категорії відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з чотирьох мінімальних заробітних плат, з урахуванням проведених виплат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Державне мито за розгляд справи віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Київський районний суд м.Полтави шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний термін.

Головуючий О.А.Самсонова

01.12.2010