Справа № 2а-7862/12/2670
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2015-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

25 листопада 2015 року м. Київ К/800/15930/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Сороки М.О.,
Горбатюка С.А.,
Чумаченко Т.А.,

провівши попередній розгляд адміністративної справи за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Міністерства фінансів України, треті особи: Державна податкова служба України, ОСОБА_5 про визнання незаконним та нечинним наказу, зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2013 року, -

в с т а н о в и в:

У червні 2012 року фізична особа - підприємець ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив:

визнати незаконним та нечинним наказ Міністерства фінансів України №1688 від 21.12.2011 «Про затвердження форм податкових декларацій платника єдиного податку»;

зобов'язати Міністерство фінансів України невідкладно опублікувати відомості про визнання незаконним та нечинним наказу Міністерства фінансів України №1688 від 21.12.2011 «Про затвердження форм податкових декларацій платника єдиного податку» у виданнях, в яких його офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 листопада 2012 року позов задоволено частково. Визнано нечинним пункт 1 наказу Міністерства фінансів України № 1688 від 21.12.2011 «Про затвердження форм податкових декларацій платника єдиного податку». Зобов'язано Міністерство фінансів України після набрання постановою суду законної сили невідкладно опублікувати її резолютивну частину про визнання нечинним наказу Міністерства фінансів України № 1688 «Про затвердження форм податкових декларацій платника єдиного податку» у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2013 року постанову суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі фізична особа - підприємець ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

У запереченні на касаційну скаргу Державна податкова служба України, посилаючись на законність постанови суду апеляційної інстанції, просить залишити її без змін.

З`ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_4 є фізичною особою - підприємцем та перебуває на спрощеній системі оподаткування.

Відповідно до пункту 296.9 статті 296 глави 1 розділу XIV Податкового кодексу України, Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011 № 446, та Положення про Державну податкову службу України, затвердженого Указом Президента України від 12.05.2011 № 584, Міністерством фінансів України прийнято наказ № 1688 від 21.12.2011 «Про затвердження форм податкових декларацій платника єдиного податку», пунктом 1 якого, зокрема, затверджено форму податкової декларації платника єдиного податку-фізичної особи підприємця. Наказ набирає чинності з дня офіційного опублікування, але не раніше 1 січня 2012 року.

27.12.2012 цей наказ зареєстровано в Міністерстві юстиції України за №1533/20271.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що до компетенції Міністерства фінансів України станом на час прийняття спірного наказу не належало встановлення форм податкових декларацій, а тому спірний наказ у пункті 1 є незаконним та таким, що прийнятий з порушенням компетенції, встановленої Податковим кодексом України.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 46.5 статті 46 Податкового кодексу України, у редакції на час прийняття оскаржуваного наказу, форма податкової декларації встановлюється центральним органом державної податкової служби за погодженням з Міністерством фінансів України.

Форма спрощеної податкової декларації, що передбачена пунктом 49.2 статті 49 цього Кодексу, та порядок переходу платників податків на подання такої декларації встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Державні органи, які встановлюють відповідно до цього пункту форми податкових декларацій, зобов'язані оприлюднити такі форми для використання їх платниками податків.

Згідно схеми організації та взаємодії центральних органів виконавчої влади, затвердженої Указом Президента України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 09.12.2010 року №1085, Міністерство фінансів України є центральним органом виконавчої влади, міністерством.

Державна податкова служба є центральним органом виконавчої влади, її діяльність спрямовується і координується Кабінетом України через Міністра фінансів України. (пункт 12 розділу IV вказаної схеми).

Організацію, повноваження та порядок діяльності центральних органів виконавчої влади України визначено Законом України «Про центральні органи виконавчої влади» (далі - Закон).

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України та інші центральні органи виконавчої влади.

Частиною 1 статті 6 Закону передбачено, що міністерство є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику в одній чи декількох визначених Президентом України сферах, проведення якої покладено на Кабінет Міністрів України Конституцією та законами України.

За приписами статті 7 Закону основними завданнями міністерства як органу, що забезпечує формування та реалізує державну політику в одній чи декількох сферах, є, зокрема, забезпечення нормативно-правового регулювання.

За змістом частин 1-8 статті 15 Закону міністерство у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, які підписує міністр.

Накази міністерства, видані в межах його повноважень, є обов'язковими для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими державними адміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності та громадянами.

Накази міністерства нормативно-правового змісту підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

Накази міністерства, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Накази міністерства, які є нормативно-правовими актами, після включення до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів опубліковуються державною мовою в офіційних друкованих виданнях.

Всі накази міністерства оприлюднюються державною мовою на офіційному сайті міністерства.

Накази міністерства, які є нормативно-правовими актами і пройшли державну реєстрацію, набирають чинності з дня офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими актами, але не раніше дня офіційного опублікування.

Накази міністерства або їх окремі частини можуть бути оскаржені фізичними та юридичними особами до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

У пункті 1 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011 №446/2011 (далі - Положення) визначено, що Міністерство фінансів України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Міністерство фінансів України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної фінансової, бюджетної, податкової, митної політики, політики у сфері державного фінансового контролю, казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку, випуску і проведення лотерей, організації та контролю за виготовленням цінних паперів, документів суворої звітності, видобутку, виробництва, використання та зберігання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, їх обігу та обліку, у сфері запобігання і протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму.

Основними завданнями Мінфіну України є, зокрема, формування та забезпечення реалізації державної фінансової, бюджетної,податкової і митної політики (п.3 Положення).

Відповідно до підпункту 64 пункту 4 Положення Мінфін України відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, здійснює нормативно-правове регулювання у фінансовій, бюджетній, податковій, митній сферах, у сфері державного фінансового контролю, казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку, випуску і проведення лотерей, організації та контролю за виготовленням цінних паперів, документів суворої звітності, видобутку, виробництва, використання та зберігання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, їх обігу та обліку, у сфері запобігання і протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму.

Отже, до компетенції Міністерства фінансів України нормами чинного законодавства віднесено формування та забезпечення реалізації державної податкової політики, здійснення нормативно-правового регулювання у податковій сфері.

Міністерство фінансів України є головним органом в системі центральних органів виконавчої влади з питань реалізації податкової політики.

Частиною 1 статті 23 Закону передбачено, що центральний орган виконавчої влади у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів та доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України та наказів міністерств видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує та контролює їх виконання.

Згідно з підпунктом 5 пункту 4 Положення ДПС України відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, розробляє та вносить Міністрові проекти нормативно-правових актів Міністерства фінансів України, що належать до сфери діяльності ДПС України.

Частиною 2 пункту 1 Положення про Державну податкову службу України , затвердженого Указом Президента України від 12.05.2011 № 584/2011, визначено, що ДПС України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України.

Основними завданнями центральних органів виконавчої влади, як визначено у частині 1 статті 17 Закону, є:

1) надання адміністративних послуг;

2) здійснення державного нагляду (контролю);

3) управління об'єктами державної власності;

4) внесення пропозицій щодо забезпечення формування державної політики на розгляд міністрів, які спрямовують та координують їх діяльність;

5) здійснення інших завдань, визначених законами України та покладених на них Президентом України.

Відповідно до системи центральних органів виконавчої влади, визначених Законом, Державна податкова служба є іншим центральним органом виконавчої влади, який не наділений повноваженнями щодо здійснення нормотворчої діяльності.

Таким чином на момент прийняття оскаржуваного наказу мала місце колізія закону, який прийнято раніше - Податкового кодексу України та Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», який прийнято пізніше.

Крім того, частиною 1 пункту 46.5 статті 46 Податкового кодексу України, у редакції чинній з 12.08.2012, встановлено, що форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

З урахуванням описаного апеляційний суд дійшов висновку про те, що Державна податкова служба України не є суб'єктом нормотворення, а Міністерство фінансів України при прийнятті спірного наказу діяло у спосіб, в межах та на підставі чинного законодавства України.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції і доводи касаційної скарги його не спростовують.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд, -

ухвалив:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 відхилити, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: