Справа № 805/1632/15-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кравченко Т.О.
Суддя-доповідач - Ястребова Л. В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року справа №805/1632/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Ястребової Л.В., суддів Ляшенка Д.В., Компанієць І.Д., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2015 року у справі № 805/1632/15-а за позовом ОСОБА_2 до Реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України (нині - Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України) Хафусової Владислави Вячеславівни, Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, Міністерства юстиції України про визнання незаконним та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області (надалі - відповідч-1), Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України (нині - Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України) Хафусової Владислави Вячеславівни (надалі - відповідач - 2) в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Хафусової Владислави Вячеславівни «про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень» від 01 квітня 2015 року за № 20422113 та зобов'язати відповідача зареєструвати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 29.06.2011 року (а.с. 19-20).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 червня 2015 року залучено до участі у справі у якості відповідача Маріупольське міське управління юстиції Донецької області та Міністерство юстиції України (а.с. 29).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2015 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовлено повністю.

Позивач із таким судовим рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального та процесуального права, не враховано усіх обставин справи, просив постанову суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що державним реєстратором неправомірно винесено рішення від 01.04.2015 року за № 20422113 про відмову в державній реєстрації його права власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 на підставі того, що рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29.06.2011 року є дійсним та не скасовано ані в апеляційному ані в касаційному порядку, в результаті чого воно підлягає виконанню, незалежно від того, хто зазначений в даному рішенні відповідачем, ОСОБА_5 чи ОСОБА_6 (а.с. 113-114).

В судове засідання сторони не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому, відповідно до вимог ст. 197 КАС України, апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог ст. 195 ч.1 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановила наступне.

В провадженні Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області перебувала цивільна справа № 2-82/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, Управління міського майна про вселення, визнання приватизації квартири та свідоцтва про право власності на житло частково недійсними, визнання права власності на Ѕ частки квартири.

25 березня 2010 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області винесено заочне рішення, яким ОСОБА_2, визнано таким, що втратив право користування спірним житлом. На підставі вказаного рішення 09 квітня 2010 року ОСОБА_2 знято з реєстрації у спірний квартирі. 12 квітня 2010 року ОСОБА_5 написала заяву до Управління міського майна про передачу в приватну власність вказаної квартири в процесі приватизації. 14 квітня 2010 року останній видано свідоцтво про право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1.

Не погодившись із таким судовим рішенням, позивач, 19 травня 2010 року звернувся до Жовтневого районного суду м. Маріуполя з заявою про перегляд заочного рішення цього ж суду від 25.03.2010 року за результатами розгляду якого заочне рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 березня 2010 року скасовано, а справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 31 січня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання останнього, таким що втратив право користування житловим приміщенням у спірній квартирі залишено без розгляду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 червня 2011 року у справі № 2-82/11 позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано частково недійсними приватизація квартири АДРЕСА_1 та свідоцтво про право власності на житло від 14 квітня 2010 року на ім'я ОСОБА_5

Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

Вказане судове рішення набрало законної сили 11 липня 2011 року (а.с.8-9, 24, 37-38).

27 березня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Реєстраційної служби з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), в якій просив зареєструвати виникнення права приватної спільної часткової власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.47, 86).

Відповідно до картки прийому заяви № 20318713 від 27 березня 2015 року, заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) подана ОСОБА_2, отримана державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Камдіною Т.О. та зареєстрована у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 27 березня 2015 року 09:29:53 за реєстраційним номером 10790072. Разом із заявою позивачем надано наступний перелік документів: рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 червня 2011 року у справі № 2-82/11; технічний паспорт НОМЕР_1, виданий комунальним підприємством "Маріупольське бюро технічної інвентаризації м. Донецька" 10 березня 2015 року; інші документи б/н, видані 27 березня 2015 року заявником. Будь-які інші документи позивачем до заяви подано не було (а.с. 48,93).

Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України про заходи щодо взаємодіє органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб № 60/75 від 02.04.2013 року із змінами розроблено Порядок взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб під час проведення державної реєстрації права власності або інших речових прав на нерухоме майно, що виникають на підставі рішень судів, що набрали законної сили, де однією зі сторін є юридична особа, та/або інший суб'єкт господарювання та/або фізична особа-підприємець (крім випадків державної реєстрації права власності на підставі рішень судів у справах про спадкування) пунктом 2 якого встановлено, що Державна реєстрація, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у випадках, передбачених у пункті 1 наказу, проводиться державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868.

Пунктом 4 вищезазначеного порядку, орган державної реєстрації прав у день прийняття відповідної заяви або рішення суду про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно або скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у випадках, передбачених пунктом 1 наказу, та виконання дій, передбачених пунктом 3 цього Порядку, за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно передає таку заяву на розгляд до Укрдержреєстру.

Таким чином, оскільки у справі № 2-82/11 однією зі сторін виступала юридична особа, а саме, Управління міського майна, то прийняття рішення щодо державної реєстрації права власності за заявою ОСОБА_2 належало до компетенції державного реєстратора прав на нерухоме майно Укрдержреєстру.

На підставі зазначеного, подана позивачем заява разом з доданими до неї документами передана на розгляд до Укрдержреєстру.

В матеріалах облікової справи № 10790072 від 27 березня 2015 року наявні такі документи: заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) (а.с.47, 86), квитанція від 26 березня 2015 року про оплату послуг за отримання відомостей з Державного реєстру (а.с.49, 87), квитанція від 26 березня 2015 року про сплату адміністративного збору за державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно (а.с.49, 87), засвідчена заявником копія паспорту громадянина України ОСОБА_2 (а.с.50-51, 88), засвідчена заявником копія картки фізичної особи - платника податків ОСОБА_2 (а.с.50, 88), засвідчена судом копія рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 29 червня 2011 року у справі № 2-82/11 з відміткою про набрання ним законної сили 11 липня 2011 року (а.с.56-57, 89-90), засвідчена заявником копія технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1, виготовленого комунальним підприємством "Маріупольське бюро технічної інвентаризації" станом на 10 березня 2015 року, в якому у якості замовників технічної інвентаризації зазначені ОСОБА_2 і ОСОБА_5 (а.с.52-54, 91-92), картка прийому заяви № 20318713 (а.с.48, 55, 93, 97), Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 35744606 (а.с.58-60, 94-95).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 35744606, станом на 01 квітня 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за параметрами запиту: "Пошук в Державному реєстрі речових прав записів про: право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження, безхазяйне нерухоме майно", "Адреса об'єкта нерухомого майна: АДРЕСА_1", "Адреса складової частини об'єкта нерухомого майна: АДРЕСА_1" відомості були відсутні. Натомість були наявні:

- відомості про об'єкт нерухомого майна - реєстраційний номер майна: 30211981, тип майна: квартира, адреса нерухомого майна: АДРЕСА_1, загальна площа (кв.м.): 61,9, житлова площа (кв.м.): 43,2, технічний опис майна: квартира 3-х кімнатна, номер запису: 81399 в книзі: 95;

- відомості про право власності - дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 13.04.2012, дата внесення запису: 13.02.2012, ПІБ: ОСОБА_6, форма власності: приватна, частка власності: 1/1, підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, 702, 26.04.2010, приватний нотаріус Н.Г.Лашина.

- відомості про обтяження - тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 9997793, зареєстровано: 02.07.2010 18:50:46 за № 9997793 реєстратором: Перша маріупольська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: ухвала, б/н, 23.06.2010, Жовтневий районний суд м. Маріуполя, суддя Чмель О.Л., (справа № 2-11730/2010), об'єкт обтяження: квартира, 1/1 частка, адреса: АДРЕСА_1, власник: ОСОБА_5, обтяжувач: Жовтневий районний суд м. Маріуполя (а.с. 94-95).

За результатами розгляду заяви ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятої 27 березня 2015 року за реєстраційним номером 10790072 для проведення державної реєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, та документів, поданих для проведення державної реєстрації прав, 01 квітня 2015 року держреєстратором Хафусовою В.В. прийнято рішення № 20422113 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. В обґрунтування зазначеного рішення, держреєстратором зазначено, що надану позивачем заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, а саме, щодо заявленої до реєстрації квартири наявний актовий запис про арешт відповідно до відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Держреєстратором також зазначено, що відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно щодо заявленої до реєстрації квартири наявний актовий запис про право власності за іншим власником (а.с. 11,22,62-63,96,99)

Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 01 квітня 2015 року Укрдержреєстр направив до Реєстраційної служби, про що свідчить супровідний лист № 2274/8.4-11-15 від 03 квітня 2015 року, який наявний в матеріалах справи (а.с.61, 98).

Вищезазначене рішення від 01 квітня 2015 року позивачем отримано 03 квітня 2015 року про що свідчить його підпис у картці прийому заяви № 20318713 (а.с. 48,97).

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 23 червня 2010 року, постановленою у справі № 2-82/11 з метою забезпечення позову ОСОБА_2, був накладений арешт на квартиру № АДРЕСА_1

В 2015 році ОСОБА_6 звернувся до Жовтневого районного суду м. Маріуполя із заявою про зняття арешту, накладеного на квартиру № АДРЕСА_1, посилаючись на те, що він є власником цієї квартири.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 06 березня 2015 року у справі № 2-82/11 (провадження № 2-з/263/9/2015) ухвала від 23 червня 2010 року про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 скасована (а.с.10, 25, 42).

Судом також встановлено, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Маріуполя перебувала цивільна справа № 263/4338/14 (провадження № 2/263/2099/2014) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Лашина Н.Г., про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26 квітня 2010 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 08 жовтня 2014 року у справі № 263/4338/14, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 04 грудня 2014 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовлено (а.с.40-41).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2015 року № 6-47832ск14 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 08 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 04 грудня 2014 року (а.с.82).

Дані факти сторонами не спростовані, також відсутні докази, які б спростовували наведені вище обставини, і в матеріалах справи.

Правові, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень регулюється Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року № 1952-VI (далі - Закон № 1952).

Абзацом 2 частини 1 статті 2 Закону № 1952 встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 3 Закону № 1952, державна реєстрація є обов'язковою; інформація про права на нерухоме майно підлягає внесенню до Державного реєстру прав; держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно; права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

П.п. 1 п. 1 ч. 4 Закону № 1952 передбачено, що право власності на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним особам, підлягає обов'язковій державній реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1952 у Державному реєстрі прав реєструються речові права на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, в тому числі на квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 1952 систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

П.п. 1, 2, 9 ч. 2 ст. 9 Закону № 1952 встановлено, що державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; приймає рішення про державну реєстрацію прав, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав визначає Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (далі - Порядок № 868), який на час виникнення спірних правовідносин діяв у редакції від 01 січня 2015 року.

Згідно з п. 3 Порядку № 868, рішення щодо державної реєстрації прав приймає державний реєстратор прав не нерухоме майно.

Частиною 4 статті 9 Закону № 1952 встановлено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

У справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: 1) на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України; 2) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; 9) з урахуванням права на особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку, що передбачено ч. 3 ст. 2 КАС України.

У спірних правовідносинах відповідачі виступають у якості суб'єктів владних повноважень, спір виник з приводу реалізації владних управлінських функцій у сфері державної реєстрації прав, отже спірне рішення відповідача 2 має бути перевірено судом на відповідність критеріям, наведеним у ч. 3 ст. 2 КАС України.

Процедура проведення державної реєстрації прав визначена ст.15 Закону № 1952.

Так, згідно з ч. 1 ст. 15 Закону № 1952, державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених ст. 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права.

Абзацом 2 частини 2 статті 15 Закону № 1952 передбачений перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень

За правилами ч.4 ст.15 Закону № 1952 державній реєстрації підлягають виключно заявлені права за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Абзацом 1 частини 1 статті 16 Закону № 1952, заява про державну реєстрацію прав подається до органу державної реєстрації прав

Разом із заявою про державну реєстрацію прав у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, їх копії, засвідчені в установленому порядку (абз. 1 ч. 3 ст. 16 Закону № 1952).

Частиною 4 статті 15 Закону № 1952 визначено, що заява про державну реєстрацію прав не приймається у разі відсутності документа, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації прав.

Відповідно до ч. 5 ст. 16 Закону № 1952 при отриманні заяви та документів, необхідних для державної реєстрації прав, проводиться реєстрація заяви у базі даних про реєстрацію заяв та записів із зазначенням дати і часу реєстрації.

Згідно з ч. 7 ст. 16 Закону № 1952 державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи.

Під час подання заяви про державну реєстрацію прав у паперовій формі фізична особа повинна пред'явити документ, що посвідчує її особи, а у разі подання заяви представником фізичної чи юридичної особи також - документ, що підтверджує його повноваження діяти від імені таких осіб (абз. 1 ч. 11 ст. 16 Закону № 1952).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону № 1952, державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Підпунктом 10 пункту 37 Порядку № 868 визначено, що для проведення державної реєстрації прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком, зокрема рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 29 червня 2011 року у справі № 2-82/11, яке набрало законної сили, за позивачем було визнано право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1. Саме це судове рішення ОСОБА_2 надав до Реєстраційної служби як правовстановлювальний документ.

Як було зазначено вище, однією зі сторін у справі № 2-82/11 була юридична особа - Управління міського майна, тому право власності ОСОБА_2 на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 до 01 січня 2013 року зареєстроване не було, а прийняття рішення щодо державної реєстрації права власності за заявою ОСОБА_2 належало до компетенції державного реєстратора прав на нерухоме майно Укрдержреєстру.

Пунктом 2 частини 1 статті 15 Закону № 1952 встановлено, що на державного реєстратора покладається обов'язок встановити факт відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав, перш ніж приймати рішення про державну реєстрацію.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 24 Закону № 1952, у державній реєстрації прав може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених ч .9 ст.15 Закону № 1952.

Положення ч. 9 ст. 15 Закону № 1952 стосуються державної реєстрації прав у результаті проведення нотаріальної дії, а тому не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Під час розгляду заяви про державну реєстрацію прав державний реєстратор крім іншого зобов'язаний з'ясувати питання про наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог Закону № 1952, що визначено п. 2 ч. 2 ст. 9 цього Закону.

Згідно з п. 94 Порядку № 868 під час проведення державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав державний реєстратор використовує дані Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна для цілей справляння державного мита та/або перенесення відомостей із зазначених реєстрів до Державного реєстру прав.

Державний реєстратор у разі відсутності відомостей у Державному реєстрі прав та Реєстрі прав власності на нерухоме майно використовує реєстраційні дані, які містяться на паперовому носії інформації (реєстрові книги та реєстраційні справи, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації), - у разі їх наявності в органі державної реєстрації прав.

Відповідно до п. 95 Порядку № 868 державний реєстратор встановлює наявність (відсутність) записів про:

- державну реєстрацію права власності або іншого речового права на нерухоме майно у Реєстрі прав власності на нерухоме майно - під час проведення вперше державної реєстрації права власності на нерухоме майно у Державному реєстрі прав;

- обтяження нерухомого майна іпотекою в Державному реєстрі іпотек - під час проведення вперше державної реєстрації права власності на нерухоме майно або іпотеки у Державному реєстрі прав;

- обтяження речових прав на нерухоме майно в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - під час проведення державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав;

- обтяження податковою заставою речових прав на нерухоме майно у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, порядок доступу до якого встановлює Мін'юст, - під час проведення державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав.

Держреєстратор Хафусова В.В., виконуючи обов'язок, покладений на неї п. 2 ч. 2 ст. 9 Закону № 1952 та діючи відповідно до вимог п.п. 94-95 Порядку № 868, встановила наявність станом на 01 квітня 2015 року в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомостей про обтяження - активного запису про арешт квартири АДРЕСА_1, накладеного ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 23 червня 2010 року.

Як зазначалось вище, спірним рішенням від 01 квітня 2015 року № 20422113 позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності, оскільки стосовно заявленої до реєстрації квартири в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого містився активний запис про арешт, тобто з підстави, передбаченої п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 обгрунтовує тим, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 06 березня 2015 року скасований документ, що підтверджував виникнення обтяження речових прав на нерухоме майно, в даному випадку ухвала суду щодо накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 в порядку забезпечення позову.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, що передбачено Законом № 1952 та Порядком № 868.

Ухвала Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 06 березня 2015 року є підставою для державної реєстрації припинення обтяження речових прав на квартиру АДРЕСА_1, а не доказом відсутності обтяження речових прав на це майно.

Станом на 01 квітня 2015 року державна реєстрація припинення арешту на квартиру проведена не була, про що свідчать відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого, отримані держреєстратором Хафусовою В.В. перед прийняттям спірного рішення.

В переліку документів, які позивач подав до Реєстраційної служби, ухвала Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 06 березня 2015 року відсутня.

Таким чином, держреєстратор Хафусова В.В. дійшла до обґрунтованого висновку про наявність активного обтяження на нерухоме майно, речові права на яке були заявлені до реєстрації, а тому правомірно відмовила у державній реєстрації права власності ОСОБА_2 на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1, оскільки відповідна підстава для відмови передбачена п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952.

Посилання апелянта на те, що державним реєстратором неправомірно винесено рішення від 01.04.2015 року за № 20422113 про відмову в державній реєстрації його права власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 на підставі того, що рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29.06.2011 року є дійсним та не скасовано ані в апеляційному ані в касаційному порядку, в результаті чого воно підлягає виконанню, незалежно від того, хто зазначений в даному рішенні відповідачем, ОСОБА_5 чи ОСОБА_6 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки держреєстратор Хафусова В.В., відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону № 1952, та п.п. 94-95 Порядку № 868, встановила наявність станом на 01 квітня 2015 року в Реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_6, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу від 26 квітня 2010 року.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 08 жовтня 2014 року у справі № 263/4338/14, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 04 грудня 2014 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26 квітня 2010 року.

Таким чином, фактично спір щодо права власності на квартиру АДРЕСА_1 існує між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, який не може вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.

Доводи апелянта про зобов'язання зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 29 червня 2011 року колегія суддів також не приймає до уваги з огляду на наступне.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, їхніх посадових і службових осіб при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства. Водночас, суд не повноважний підміняти своїм рішенням рішення суб'єкта владних повноважень, до компетенції якого законодавством віднесено вирішення тих чи інших питань.

Як було зазначено вище, прийняття рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно належить до компетенції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Зважаючи на те, що передбаченою Законом № 1952 підставою для відмови у державній реєстрації права власності на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_2 була наявність активного запису про арешт цього майна, позивач не позбавлений права повторно звернутися до органу державної реєстрації прав з заявою про державну реєстрацію права власності після державної реєстрації припинення цього обтяження в прядку, визначеному Законом № 1952 та Порядком № 868.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що приймаючи рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 01 квітня 2015 року № 204422113, держреєстратор Хафусова В.В. діяла в межах повноважень, в порядку та у спосіб, що визначені Законом № 1952 та Порядком № 868, а тому позовні вимоги про визнання цього рішення незаконним і його скасування задоволенню не підлягають.

На підставі зазначеного, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до вимог ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2015 року у справі № 805/1632/15-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Л.В. Ястребова

Судді: Д.В. Ляшенко

І.Д. Компанієць