Справа № 820/18467/14
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" листопада 2015 р. м. Київ К/800/12188/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Кочана В.М.,

Швеця В.В.,

за участю секретаря Лопушенко О.В.,

за участю: представника позивача Щасливця Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області, третя особа - ОСОБА_2 про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області за участю третьої особи - ОСОБА_2 (залученої до участі у справі ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2014р.) про визнання протиправним і скасування рішення начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області по справі №1350/7.1-д про набуття ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянства України на підставі ч.1 ст.7 Закону України «Про громадянство України»; зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області виправити та (або) скасувати всі записи про реєстрацію ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянкою України на підставі рішення начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області по справі №1350/7.1-д про набуття ОСОБА_3 громадянства України та складеної внаслідок цього довідки від 04.02.2014р. №1564 одночасно із вступом в законну силу судового рішення у справі.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2014р., залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.02.2015р., в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права, просив рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Відповідач та третя особа в письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечили, вважаючи їх безпідставними, а рішення судів попередніх інстанцій, які вони просили залишити без змін, - обґрунтованими та законними.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 03.12.2009р. між громадянином Росії ОСОБА_1 та громадянкою України ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Шверин, Федеративна Республіка Німеччина, народилась ОСОБА_3.

19.11.2013р. ОСОБА_2 звернулась до Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області із заявою про оформлення набуття її донькою ОСОБА_3 громадянства України за народженням, до якої додала копію паспорту громадянина України, копію свідоцтва про народження дитини німецькою мовою з апостилем та нотаріально засвідченим перекладом, копію картки реєстрації особи.

На підставі поданих документів Головним управлінням Державної міграційної служби України у Харківській області оформлено набуття громадянства України за народженням відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_3 з моменту її народження, про що свідчить довідка №1564 від 04.02.2014р.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що єдиною і достатньою умовою для набуття особою громадянства України на підставі ч.1 ст.7 Закону України «Про громадянство» є наявність громадянства України у обох або в одного з батьків на момент народження дитини, а відтак, оскільки мати дитини - ОСОБА_2 на момент народження дитини - ОСОБА_3 була громадянкою України, у відповідача були наявні всі підстави для оформлення набуття останньою громадянства України за народженням та, відповідно, прийняття оскаржуваного рішення.

Проте, колегія суддів вважає зазначені висновки судів передчасними з огляду на таке.

Статтею 4 Конституції України встановлено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення визначений Законом України "Про громадянство України" від 18.01.2001р. №2235-III (далі - Закон №2235-III).

Статтею 6 Закону № 2235-III визначено, що громадянство України набувається, крім іншого, за народженням або у зв'язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини.

Відповідно до ч.1 ст.7 зазначеного Закону №2235-III особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України.

Поряд з цим, ч.4 та ч.5 ст.14 цього ж Закону визначено, що дитина, яка є іноземцем, один із батьків якої є громадянином України, а другий - іноземцем, реєструється громадянином України за клопотанням того з батьків, який є громадянином України. Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України.

Порядок же провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень затверджений Указом Президента України від 27.03.2001р. №215/2001 й згідно з пунктом 69 цього Порядку (в редакції на момент виникнення спірних відносин) для оформлення набуття громадянства України дитиною, яка є іноземцем, один із батьків якої є громадянином України, а другий - іноземцем (частина четверта статті 14 Закону), один із батьків дитини, який є громадянином України, подає такі документи, а саме:

- заяву про оформлення набуття дитиною громадянства України у зв'язку з перебуванням у громадянстві України її батьків чи одного з них;

- дві фотокартки (розміром 35 х 45 мм) дитини, якщо їй виповнилося 7 років;

- копію свідоцтва про народження дитини;

- декларацію про те, що дитина є іноземцем або особою без громадянства;

- копію паспорта громадянина України або іншого передбаченого статтею 5 Закону документа, що підтверджує перебування одного з батьків дитини у громадянстві України;

- заяву дитини віком від 14 до 18 років про згоду на набуття громадянства України;

- копію документа, який підтверджує перебування одного з батьків дитини у громадянстві іншої держави (держав).

Окрім того, до компетентного органу подаються також або зобов'язання припинити дитиною іноземне громадянство за формою №16, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16.08.2012р. №715, зареєстрованим в Мінюсті за №1549/21861, або декларацію про відмову дитини від іноземного громадянства за формою № 46, затвердженою цим же Наказом МВС №715.

Таким чином, можна зробити висновок, що ч.1 ст.7 Закону №2235-III визначає загальні підстави набуття громадянства України за народженням особою, яка не належить до громадянства будь-якої іншої країни, і батьки якої або один з батьків є громадянами України; порядок же набуття громадянства України дитиною, яка є іноземцем, і один із батьків якої є громадянином України, а другий - іноземцем, є спеціальним та встановлюється ч.4 ст.14 Закону №2235-III, яка передбачає подання додаткових документів при зверненні до компетентного органу із заявою про оформлення набуття дитиною громадянства України, зокрема: декларації про те, що дитина є іноземцем або особою без громадянства; копії документа, який підтверджує перебування одного з батьків дитини у громадянстві іншої держави (держав); зобов'язання припинити дитиною іноземне громадянство тощо.

Звертаючись з позовом та в подальшому з апеляційною скаргою, позивач вказував, що на момент звернення ОСОБА_2 до відповідача із заявою про оформлення набуття його донькою ОСОБА_3 громадянства України, остання вже належала до громадянства Федеративної Республіки Німеччини, тобто була іноземкою в розумінні Закону №2235-III, проте суди попередніх інстанцій зазначеному правової оцінки не надали.

Отже, судами не з'ясовано всіх обставин справи й не встановлено правового статусу дитини, який остання, в розумінні Закону №2235-III, мала на момент звернення її матері до відповідача із заявою про оформлення набуття громадянства, та не перевірено у зв'язку з цим поширення дії положень ч.4 ст.14 Закону №2235-III на процедуру і підстави набуття нею громадянства України й необхідності їх дотримання відповідачем при прийнятті ним рішення.

Окрім того, судами також не надано правової оцінки й доводам позивача про те, що при зверненні із заявою про оформлення набуття громадянства в якості свідоцтва про народження дитини було подано документ із неточним перекладом з німецької мови, який, на його думку, є лише довідкою про народження, виданою для релігійних цілей, та не є свідоцтвом про народження в розумінні Закону №2235-III, а отже не перевірено у зв'язку з цим належності та достатності вказаного свідоцтва (довідки) документам, подання яких передбачено законодавством при оформленні набуття громадянства України.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ч.2 ст.227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи, що допущені судами першої та апеляційної інстанції порушення норм процесуального права не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції, який процесуальним законом позбавлений можливості досліджувати докази і встановлювати нові обставини, судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно дослідити вищевказані обставини, враховуючи наведені судом касаційної інстанції висновки щодо правового регулювання спірних відносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

За таких обставин, керуючись статтями 210, 220, 221, 223, 227, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Кочан В.М.

Швець В.В.