Справа № 127/24864/15-а
Суддя: Федчишен С. А.
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження 2-а/127/754/15
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.11.2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі : головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання неправомірними дій щодо відмови у перерахунку пенсії та обмеження її розміру і зобов'язання вчинити певні дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання неправомірними дій щодо відмови у перерахунку пенсії та обмеження її розміру і зобов'язання вчинити певні дії. Позов мотивовано тим, що з 07.12.2010 року по даний час позивач перебуває на обліку в УПФУ в м. Вінниці та отримувала пенсію по інвалідності 3-ї групи відповідно до вимог ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року. З моменту призначення пенсії і по даний час позивач працює в головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області. Дана посада віднесена до посад державних службовців. З 01.04.2015 року відповідачем призупинено виплату пенсії. 02.10.2015 року позивач звернулась до відповідача з заявою про надання роз'яснення причин припинення виплати пенсії та відновлення виплати даної пенсії. Відповідачем 15.10.2015 року надано відповідь згідно якої вказано, що з 01.04.2015 року набули чинності норми ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №123, відповідно до якого у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року особи, які мають право на призначення пенсії/щомісячного утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», «Про прокуратуру», пенсії, призначені відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не виплачуються. Просить визнати протиправними дій УПФУ в м. Вінниці щодо відмови у відновлені виплати пенсії. Зобов'язати УПФУ в м. Вінниці поновити позивачу пенсію з 01.04.2015 року та здійснити її виплату.

Ухвалою суду від 29.10.2015 року по справі відкрито провадження в порядку скороченого провадження.

За клопотанням представника відповідача 06.11.2015 року справу призначеного до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач позов підтримала за обставин викладених в ньому, просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала щодо його задоволення.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач з 07.12.2010 року по даний час перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Вінниці та до 01.04.2015 року отримувала пенсію по інвалідності 3- ї групи відповідно до вимог ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З 01.04.2015 року відповідач призупинив виплату позивачу пенсії по інвалідності, яке, на письмове звернення позивача, мотивоване тим, що з 01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України від 02.03.2015 року № 213-УІП «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», де зазначено, що тимчасово з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених ЗУ «Про державну службу», пенсії, призначені відповідно до цього Закону. Не виплачуються.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року внесено зміни до ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З урахування внесених змін вказана стаття Закону передбачає, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених ЗУ «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. З 1 січня 2016 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що в даному випадку зазначена норма чітко встановлює, що пенсія особам, які працюють на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених ЗУ «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Тобто, визначено, що підставою для припинення виплати пенсії є саме факт роботи особи на посаді яка дає право на призначення пенсії відповідно зазначеним законам, при чому в даному випадку не має значення чи набула особа таке право (тобто чи наявні підстави визначені законом для її призначення - вік, інвалідність, тощо) чи ні.

Отже, позивач працює в головному управлінні Пенсійного фонду України у вінницькій області на посаді, яка віднесена до посад державного службовця, а отже має право ( з урахуванням відповідних вимог ЗУ «Про державну службу») на призначення пенсії відповідно до спеціального закону - ЗУ «Про державну службу», а тому в даній ситуації на неї розповсюджується дія статті ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в чинній редакції.

Відповідач з 01 квітня 2015 року припинив виплату позивачу грошового утримання на підставі ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У рішенні від 26.12.2011 року №20/рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Також Конституційний Суд України у рішенні від 25 січня 2012 року № 3рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов'язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі Ейрі проти Ірландії також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі Кйартан Асмундсон проти Ісландії від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Враховуючи позицію Європейського Суду, висновки Конституційного Суду України, та беручи до уваги, що ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із внесеними змінами, не визнана неконституційною, позивач не є інвалідом І, ІІ групи, інвалідом війни ІІІ групи, учасником бойовий дій, не займає посади в органах, перелічених п 3 Прикінцевих положеннях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», а обіймає посаду, яка дає право на призначення пенсії на умовах, передбачених ЗУ «Про державну службу», відповідач тимчасово припинив виплату пенсії ОСОБА_1, керуючись саме чинною нормою законодавства, тому доводи позивача про те, що припинення виплати пенсії є незаконним, а дія зазначеного Закону повинна розповсюджуватись тільки на осіб, яким пенсія буде призначатись після введення в дію цієї норми, суд вважає безпідставними, та приходить до висновку про відсутність підстав для зобов'язання відповідача відновити виплату пенсії та задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідачем надано суду достатньо належних доказів, які свідчать про необґрунтованість заявлених позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, згідно Конституції України, Закону України від 02.03.2015 № 2-13-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ЗУ «Про державну службу», керуючись ст. ст. 2, 3, 6, 70, 72, 159, 161, 162 КАС України, суд -

постановив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання неправомірними дій щодо відмови у перерахунку пенсії та обмеження її розміру і зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя: