Справа № 810/1313/13-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 року м. Київ К/800/64808/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого -Мойсюка М.І.,
суддів:Головчук С.В.,Іваненко Я.Л.,

при секретарі - Буденку В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Міністерства доходів і зборів України, Київської митниці ДФС про скасування наказів, за касаційними скаргами Міністерства доходів і зборів України, Київської митниці ДФС на постанову Київського окружного адміністративного суду від 20 червня 2013 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 3 грудня 2013 року,-

у с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Міністерства доходів і зборів України, Київської митниці ДФС (далі - Митниця), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: визнати протиправними і скасувати накази Державної митної служби України від 25 грудня 2012 року № 1032-к «Про притягнення до адміністративної відповідальності», 27 грудня 2012 року № 1040-к «Про притягнення до адміністративної відповідальності», 1 березня 2013 року № 343-к «Про притягнення до адміністративної відповідальності» і 4 березня 2013 року № 150-к «Про проведення розрахунку» (далі - спірні накази), зобов'язати відповідачів поновити його на посаді головного інспектора оперативного відділу служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Київської обласної митниці, нарахувати і виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, визнати протиправними дії (бездіяльність) Київської обласної митниці щодо ненадання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (далі - спірна відпустка) та зобов'язати останнього надати таку після поновлення на роботі.

В обґрунтування позову зазначав, що відповідачі не надали йому спірну відпустку, допустили протиправну бездіяльність, а спірні накази не ґрунтуються на вимогах закону, внаслідок чого порушені його права.

Посилаючись на ці обставини ОСОБА_4 просив про задоволення позову.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 20 червня 2013 року позов задоволено частково, визнано протиправними і скасовано спірні накази від 25 грудня 2012 року, 1 і 4 березня 2013 року. Зобов'язано відповідачів поновити позивача на посаді та виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу з 5 березня по 20 червня 2013 року, в решті позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 3 грудня 2013 року рішення суду першої інстанції, в частині скасування наказу Державної митної служби України від 27 грудня 2012 року № 1040-к скасовано, в цій частині ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. В решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційних скаргах відповідачі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просять судове рішення суду першої інстанції в частині задоволеного позову скасувати, а рішення апеляційного суду скасувати повністю з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

В запереченнях позивач, посилаючись на правильне застосування судами норм матеріального і процесуального права, повне і всебічне з'ясування обставин справи, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційних скарг без задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Задовольняючи частково позов суди, на підставі наявних у справі даних встановили і правильно виходили з того, що спірні накази відповідачами видані з порушенням вимог законодавства, чинного в період спірних правовідносин.

Судами встановлено, що позивач з лютого 2001 року працював на різних посадах в органах Державної митної служби України, зокрема, з 20 жовтня 2010 року на посаді головного інспектора оперативного відділу служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Київської обласної митниці.

Спірним наказом від 25 грудня 2012 року позивачу оголошено догану за неналежне виконання службових обов'язків, передбачених пунктами 2.2, 4.4 посадової інструкції і вчинення дисциплінарного правопорушення, передбаченого пунктом 1 статті 22 Дисциплінарного статуту митної служби України, затвердженого Законом України від 6 вересня 2005 року № 2805-IV «Про Дисциплінарний статут митної служби України» (далі - Статут).

Зазначений наказ видано за наслідками оперативної наради відділу в якому працював позивач, стосовно безпосередніх результатів діяльності за період з 1 січня по 23 грудня 2012 року, зокрема, визнано незадовільними показники в роботі та заходи, вжиті особовим складом оперативного відділу в напрямку боротьби з порушеннями митного законодавства.

Також, спірним наказом від 27 грудня 2012 року позивача попереджено про неповну службову відповідність.

Вказаний наказ видано на підставі акту службового розслідування від 26 грудня 2012 року, яким встановлено порушення позивачем пунктів 2.2 та 3.3 посадової інструкції, частини 1 статті 337 і частини 3 статті 53 Митного кодексу України, тобто вчинення ним дисциплінарного правопорушення, передбаченого пунктом 1 статті 22 Статуту.

Окрім цього, спірним наказом від 1 березня 2013 року позивача звільнено з митних органів за систематичні порушення службової дисципліни, згідно пункту 7 статті 28 Статуту.

Цим же наказом встановлено вчинення позивачем дисциплінарного правопорушення, передбаченого пунктом 1 статті 22 Статуту, зокрема, невиконання розпорядження начальника Київської обласної митниці від 24 вересня 2012 року № 85/1-р (далі - розпорядження № 85/1-р).

Крім цього, 18 лютого 2013 року ОСОБА_4, на адресу Київської обласної митниці, надіслав заяву про надання йому відпустки по догляду за дитиною.

За вказаною заявою відповідач прийняв рішення про її розгляд після виходу позивача з лікарняного, однак, у зв'язку з його звільненням така відпустка не була надана.

Так, згідно пункту 1 Статуту службова дисципліна в митній службі України (далі - службова дисципліна) полягає в безумовному виконанні посадовими особами митної служби службових обов'язків, а також у реалізації прав та додержанні обмежень і заборон, установлених законодавством з питань проходження служби в митних органах, і ґрунтується на особистій відповідальності за доручену справу та на засадах єдиноначальності і централізації управління.

Стаття 21 Статуту визначає порушення службової дисципліни як протиправне, винне (умисне чи необережне) діяння (дія чи бездіяльність) посадової особи митної служби, тобто невиконання урочистого зобов'язання посадових осіб митної служби, зокрема невиконання або неналежне виконання нею своїх службових обов'язків, перевищення повноважень, порушення обмежень і заборон, установлених законодавством з питань проходження служби в митних органах, або вчинення інших дій, які дискредитують не тільки посадову особу митної служби, а й митну службу України.

За змістом пункту 1 статті 22 Статуту до діянь, які є порушеннями службової дисципліни, належать порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів України з питань митної справи, державної служби, а також наказів та розпоряджень безпосередніх та/або прямих керівників.

Саме за вчинення вищезазначеного дисциплінарного правопорушення до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, що передбачено пунктом 2 статті 23 Статуту, а також за неналежне виконання службових обов'язків, передбачених пунктами 2.2, 4.4 його посадової інструкції.

В свою чергу, пункт 4.4 встановлює відповідальність головного інспектора за невиконання або неналежне, несумлінне виконання службових обов'язків, тоді як у відповідності до пункту 2.2 посадової інструкції, головний інспектор оперативного відділу служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Київської обласної митниці (далі - головний інспектор) зобов'язаний безпосередньо брати участь у проведенні заходів щодо виявлення, розкриття, припинення та запобігання порушеннями митного законодавства з питань державної митної справи, в тому числі у взаємодії з митними й правоохоронними органами.

Разом з тим, за приписами частини 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Натомість, як оскаржуваний наказ так і матеріали справи не містять відомостей про конкретні порушення позивачем вимог законів та інших нормативно-правових актів України з питань митної справи, державної служби, з посиланням на відповідні правові норми, а також не зазначено, які накази та розпорядження безпосередніх та/або прямих керівників не виконав ОСОБА_4

Водночас, згідно з положеннями пункту 3 статті 26 Статуту дисциплінарне стягнення не застосовується під час службового розслідування.

Як правильно встановлено судами, у період з 21 по 26 грудня 2012 року стосовно позивача проводилось службове розслідування, призначене наказом начальника Київської обласної митниці № 664, а тому застосування до позивача дисциплінарного стягнення у цей період не узгоджується з вимогами Статуту.

За наслідками цього ж службового розслідування було затверджено акт від 26 грудня 2012 року, висновками якого встановлено порушення позивачем митних правил, пунктів 2.2, 3.3 посадової інструкції, не вжиття заходів, достатніх для здійснення комплексного моніторингу митних формальностей , що здійснювались в зоні діяльності митного поста «Східний термінал», не забезпечення безпосередньої участі у проведенні заходів щодо виявлення, розкриття, припинення та запобігання порушенням митного законодавства України з питань державної митної справи, порушення частини 1 статті 337 і частини 3 статті 53 Митного кодексу України.

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи даних встановлено, що позивач одержав усне розпорядження заступника начальника оперативного відділу Леха Ю.О. про взяття на контроль з метою проведення митного огляду вантажу за митною декларацією № 125110000/12/430277 від 15 грудня 2012 року.

Видання такого розпорядження передбачене пунктом 6 Статуту, яке є обов'язковим для виконання підлеглим, тільки в межах наданих йому повноважень.

З метою виконання даного усного розпорядження позивач попередив про названий вантаж начальника митного поста Башкірова Д.М., заступника начальника митного поста Василюка А.П. та старшого зміни - головного інспектора митного поста Малуша В.М.

Однак, як зазначено у цьому ж висновку службового розслідування, митна декларація № 125110000/12/430277 була вилучена Малушем В.М. з електронної бази даних, а на її місце записана інша митна декларація.

В цей же день Малуш В.М. здійснив митне оформлення вищевказаного вантажу без повідомлення про це керівництва і позивача, про що зазначено у акті службового розслідування, письмових поясненнях і встановлено під час проведення службового розслідування.

Таким чином, ОСОБА_4 з об'єктивних причин не оглянув цей вантаж особисто і не забезпечив безпосередню участь у його митному оформленні для виявлення можливих порушень.

В подальшому, актом службового розслідування від 27 лютого 2013 року № 05/2013 встановлено, що позивачем вчинено дисциплінарне правопорушення, передбачене пунктом 1 статті 22 Статуту, а спірним наказом від 1 березня 2013 року до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з митних органів за систематичні порушення службової дисципліни, згідно пункту 7 статті 28 Статуту, оскільки ОСОБА_4 25 та 27 грудня 2012 року до нього застосовані дисциплінарні стягнення у вигляді догани та попередження про неповну службову відповідність.

Пунктом 7 статті 28 Статуту встановлено, що звільнення посадової особи митної служби може мати місце в разі систематичних порушень дисципліни посадовою особою митної служби.

Систематичним порушенням службової дисципліни, у розумінні пункту 29 Статуту, вважається вчинення посадовою особою митної служби дисциплінарного правопорушення протягом року від дня застосування до неї дисциплінарного стягнення, крім зауваження, за попереднє дисциплінарне правопорушення.

В основу спірного наказу від 1 березня 2013 року покладено висновки службового розслідування, згідно з якими позивач не виконав розпорядження № 85/1-р, зокрема, у жовтні - листопаді 2012 року аналітична інформація про результати проведеної роботи здійснення аналізу зовнішньоекономічних операцій в зоні діяльності митниці надавалась неякісно або не надавалась взагалі.

У цьому ж наказі вказано, що наведені обставини свідчать про незабезпечення аналітичною групою, в тому числі і позивачем, вжиття заходів щодо виявлення, припинення незаконних зовнішньоекономічних операцій, схем ухилення від митного контролю й повноти сплати митних платежів.

Вищевказані аналітичні групи створені розпорядженням начальника Київської обласної митниці від 18 вересня 2012 року № 79/1-р. Згідно пункту 1.1 цього розпорядження позивач увійшов до складу аналітичної групи у зоні діяльності митного поста «Східний термінал», керівником цієї групи визначено Климова О.М.

В той же час, за приписами пункту 1 розпорядження № 85/1-р виконавцями здійснення на постійній основі детального аналізу зовнішньоекономічних операцій в зоні діяльності митниці визначено посадових осіб, включених до складу аналітичних груп, зокрема і позивача.

Однак, за змістом пункту 2 цього ж розпорядження обов'язок щодо забезпечення підготовки ґрунтовної та вичерпної аналітичної інформації про результати проведеної аналітичними групами роботи та надання її до аналітичного відділу покладено на керівників аналітичних груп.

Положеннями абзацу 1 статті 6 Статуту передбачено, що прямі керівники у митних органах усіх рівнів можуть давати розпорядження чи видавати накази, які є обов'язковими для виконання підлеглими, тільки в межах наданих їм повноважень.

Таким чином, позивач не може нести відповідальність за невиконання розпорядження, в частині повноважень, які на нього не покладались.

Суди також правильно встановили відсутність відомостей, як у спірному наказі від 1 березня 2013 року так і у матеріалах службового розслідування, про причинно-наслідковий зв'язок між діями позивача і неподанням або поданням неякісної аналітичної інформації протягом жовтня - листопада 2012 року. Більше того, під час проведення службового розслідування не встановлено у яких конкретних діях, вчинках або діяннях виразилось порушення позивачем розпорядження № 85/1-р.

За визначенням абзацу 9 пункту 1.2 Інструкції про порядок організації та проведення службового розслідування і службової перевірки в митній службі України, затвердженої наказом Державної митної служби України від 13 серпня 2010 року № 918, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 4 лютого 2011 року за № 154/18892 (далі - Інструкція) службове розслідування - це комплекс заходів, що здійснюються в межах компетенції відповідно до цієї Інструкції з метою повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин вчинення посадовою особою дисциплінарного або іншого правопорушення, пов'язаного із здійсненням службової діяльності, виявлення причин і умов, що сприяли його вчиненню, встановлення наявності (відсутності) вини, її ступеня, а також установлення інших подій, обставин, що потребують з'ясування під час проведення таких заходів.

Метою і завданнями службового розслідування є: з'ясування правомірності дій чи бездіяльності посадових осіб при здійсненні ними службової діяльності; повне, об'єктивне й усебічне встановлення обставин правопорушення (надзвичайної події), його (її) наслідків, а також інших подій чи обставин, що мають значення для прийняття законного рішення; встановлення винних, ступеня їх вини та міри відповідальності за скоєне правопорушення; виявлення причин і умов, що сприяли правопорушенню (надзвичайній події), надання пропозицій та рекомендацій, спрямованих на їх усунення та недопущення подібних правопорушень надалі; запобігання правопорушенням, іншим негативним проявам, підвищення рівня професіоналізму та професійної етики в митній службі; встановлення наявності чи відсутності події правопорушення (факту надзвичайної події), яка стала підставою для призначення розслідування (час, місце, спосіб, інші обставини); осіб, причетних до правопорушення (надзвичайної події), наявності (відсутності) вини кожної з них, її ступеня; наявності (відсутності) нанесених правопорушенням (надзвичайною подією) збитків державі, фізичній або юридичній особі, їх характер та розмір; наявності (відсутності) в діянні суб'єкта службового розслідування ознак злочину, корупційного правопорушення, а також причинно-наслідкового зв'язку між протиправним діянням та його наслідками; обставин, що впливають на ступінь і характер відповідальності посадової особи (пом'якшуючі та обтяжуючі обставини), відомостей, що характеризують особу (ставлення до служби, поведінка до порушення); вимог законів чи інших нормативно-правових актів, документів Держмитслужби та службових обов'язків, які регламентували дії посадової особи та були нею порушені; причин правопорушення та умов, що йому сприяли (несумлінне ставлення до виконання службових обов'язків; недосконалість нормативно-правових актів Держмитслужби, митного органу; відсутність належної організації роботи підрозділу, контролю за діями підлеглих; недостатня професійна підготовка тощо).

З огляду на встановлені судами обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що вищевказані вимоги Інструкції, при проведенні службових розслідувань стосовно позивача, в повному та необхідному обсязі виконані не були, дані службові розслідування носять формальний та поверхневий характер без конкретизації фактів та встановлення усіх обставин, що мають значення для прийняття законного рішення, з використанням лише загальних формулювань при наданні оцінки наявності чи відсутності дисциплінарних правопорушень з боку ОСОБА_4

Отже, винесені на підставі висновків згаданих службових розслідувань спірні накази від 27 грудня 2012 року та 1 березня 2013 року не можна визнати законними, про що правильно зазначили і суди попередніх інстанцій.

За наведених обставин, суди дійшли правильних висновків про відсутність систематичного порушення службової дисципліни з боку позивача і протиправність застосування до нього дисциплінарного стягнення на підставі пункту 7 статті 28 Статуту.

Правильними є також і висновки судів щодо наявності підстав для визнання протиправним і скасування спірного наказу від 4 березня 2013 року, оскільки такий видано на виконання наказу, який судом визнано незаконним.

Разом з тим, не підлягали задоволенню позовні вимоги про визнання протиправними дій та бездіяльності відповідача щодо ненадання позивачу відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і зобов'язання відповідача надати таку відпустку після поновлення на роботі, оскільки, за нормами Кодексу законів про працю України та Закону України від 15 листопада 1996 року 504/96-ВР «Про відпустки» така відпустка є однією з видів соціальних відпусток, яка надається жінці, або батьку дитини за відповідною заявою та оформляється наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, при цьому, право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Необхідно також зазначити, що строк розгляду такої заяви законодавцем не регламентовано.

З урахуванням того, що заява позивача про надання вищевказаної відпустки надіслана поштою 18 лютого 2013 року під час його перебування на лікарняному, а 1 березня позивач був звільнений з роботи, суди дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для видачі наказу про надання такої відпустки.

З огляду на наведене, рішення судів відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційних скарг їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування оскаржуваних судових рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційні скарги Міністерства доходів і зборів України, Київської митниці ДФС залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 20 червня 2013 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 3 грудня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.І. Мойсюк

Судді: С.В. Головчук

Я.Л. Іваненко