Справа № 814/925/15
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2015 р.м. ОдесаСправа № 814/925/15

Категорія: 10.1 Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Романішина В.Л.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Миколаїв на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2015 року по справі за адміністративним позовом Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Миколаїв до Товариства з обмеженою відповідальністю мале підприємство «Рейтінг» про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Миколаїв звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю мале підприємство «Рейтінг» заборгованість зі сплати страхових внесків у розмірі 3 469,96 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідач є платником внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, проте всупереч вимог законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування не сплачує самостійно нараховані страхові внески, що призвело до виникнення у підприємства заборгованості з цього збору у сумі 3 469,96 грн.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2015 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Миколаїв, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не повне з'ясування обставин справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову у повному обсязі.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, однак в судове засідання вони не з'явились, поважність своєї неявки суду не повідомили, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст. 197 КАС України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ МП «Рейтінг» перебуває на обліку в ВВД ФСС НВВ ПЗ України у м. Миколаїв як платник внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідачем у жовтні 2007 року подано до Фонду розрахункову відомість про нарахування і перерахування страхових внесків та витрачання коштів ФСС НВВ ПЗ України за 9 місяців 2007 року, в якому підприємство самостійно визначило заборгованість у розмірі 3 437,11 грн. по страховим внескам для сплати у Фонд, що пов'язана із несвоєчасною виплатою заробітної плати та 32,85 грн. - заборгованість по внескам, строк сплати яких не настав (поточна заборгованість).

Оскільки суму вказаної заборгованості ТОВ МП «Рейтінг» не сплатило, позивач звернувся до суду із цим позовом про стягнення боргу в судовому порядку.

Вирішуючи спір по суті та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сума, заявлена позивачем до стягнення за цим позовом, не є недоїмкою, отже наведені позивачем доводи вважав необґрунтованими, такими, що не відповідають вимогам закону.

Колегія суддів висновок суду першої інстанції вважає правильними з огляду на наступне.

Відповідно до п. 7 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» суми внесків, нарахованих на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, строк сплати яких не настав на 1 січня 2011 року, підлягають сплаті в порядку, що діяв до 1 січня 2011 року.

Стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.

На період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Такі ж норми містить Порядок стягнення та обліку заборгованості зі сплати страхових внесків до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, затверджений Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань від 30.11.2010 року № 31.

Водночас згідно положень ст.ст. 45, 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, яка діяла до 01.01.2011 року, та в чинній редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року № 1105-XIV роботодавець як страхувальник зобов'язаний, зокрема, своєчасно та повністю нараховувати і сплачувати в установленому порядку страхові внески до Фонду соціального страхування від нещасних випадків. В свою чергу, Фонд соціального страхування від нещасних випадків провадить збір та акумулювання страхових внесків, має автономну, незалежну від будь-якої іншої, систему фінансування.

За правилами п. 4.10 Інструкції про порядок перерахування, обліку та витрачання страхових коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, затвердженої Постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 12 липня 2007 року №36 (яка діяла до 01.01.2011 року) для роботодавців розміри страхових внесків страхувальників обчислюються у відсотках до сум фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, що включають витрати на виплату основної та додаткової заробітної плати, інших заохочувальних і компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», які підлягають обкладенню податком з доходів фізичних осіб.

Страхові внески нараховуються в межах граничної суми заробітної плати (доходу), що встановлюється чинним законодавством та є розрахунковою величиною при обчисленні страхових виплат.

Відповідно до п. 4.12 Інструкції страхові внески сплачуються страхувальниками-роботодавцями - у день одержання коштів на оплату праці в установах банків. Підприємства, які здійснюють виплату заробітної плати на поточні рахунки фізичних осіб в установах банків, сплачують страхові внески до Фонду в день перерахування коштів на особові рахунки.

У разі виплати заробітної плати за першу половину місяця страхувальник одночасно з одержанням зазначених сум сплачує страхові внески, нараховані на суму цих виплат.

При проведенні оплати праці з готівкової виручки чи в натуральній формі платники страхових внесків не пізніше наступного дня після здійснення виплат подають до установи банку платіжне доручення на перерахування страхових внесків до Фонду.

При цьому, у разі нестачі коштів на поточному рахунку платника на виплату заробітної плати та сплату страхових внесків у повному обсязі, отримання платником коштів на оплату праці і перерахування страхових внесків до Фонду здійснюється у пропорційних сумах (п. 4.14 Інструкції).

Таким чином, аналіз наведених норм показав, що обов'язком страхувальника-роботодавця є обчислення і сплата страхових внесків до Фонду.

Обчислення страхових внесків здійснюються із сум, фактично нарахованих на оплату та виплату заробітної плати працівників, отже, днем виникнення у страхувальника обов'язку по сплаті страхових внесків є день одержання коштів на оплату праці.

Як вірно встановив суд першої інстанції заборгованість ТОВ МП «Рейтінг» зі сплати страхових внесків у розмірі 3 437,11 грн. утворилась у зв'язку із не виплатою підприємством заробітної плати працівникам, отже ці суми не є недоїмкою зі сплати внесків у розумінні вищенаведених норм, оскільки обов'язок щодо їх сплати виникає у позивача з моменту отримання коштів на оплату праці.

Разом з цим, сума боргу зі страхових внесків у розмірі 32,85 грн. визначена підприємством як страхові внески, строк сплати яких не настав.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в позовній заяві Фондом не зазначається та в матеріалах справи відсутні відомості щодо перевірки органом настання обов'язку підприємства зі сплати цієї суми, що позбавляє суд можливості перевірити настання таких обставин, оскільки в такому разі перебере на себе повноваження відповідного суб'єкта владних повноважень.

Згідно із п. 5.1 Інструкції не внесені страхувальниками у встановлений строк страхові внески до Фонду вважаються недоїмкою і стягуються у порядку, передбаченому законодавством, з нарахуванням пені.

Разом з цим, матеріалами справи не підтверджено, що обов'язок позивача щодо сплати внесків, визначених ним у звіті, настав, відповідачем не надано доказів щодо встановлення Фондом недостовірності даних, визначених позивачем у звіті, у зв'язку із чим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення цих коштів в судовому порядку.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції надано правильну юридичну оцінку обставинам справи та суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству та доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Миколаїв - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили в порядку, встановленому частиною 5 статті 254 КАС України, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

В.Л. Романішин