Справа № 757/24140/13-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 року м. Київ К/800/61618/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 6 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, третя особа - ОСОБА_4 про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

у с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_5 звернувся з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, третя особа - ОСОБА_4 про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 посилався на те, що заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 12 серпня 2011 року його було визнано таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 та знято з реєстраційного обліку. В подальшому це рішення суду було скасоване, однак відповідач відмовив у поновленні реєстрації.

Вважаючи таку бездіяльність протиправною, ОСОБА_5 просив задовольнити позов.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 20 грудня 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 6 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення яким позов задоволено.

У касаційній скарзі третя особа - ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

У відповідності з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов апеляційний суд, на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12 серпня 2011 року у справі № 2-2944/11, яким позивача визнано таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 скасовано, а тому у відповідача не було законних підстав для відмови ОСОБА_5 у відновленні скасованої реєстрації.

Встановлено, що позивача виписано з квартири на підставі п. 75 наказу Міністерства Внутрішніх Справ № 66-дск від 3 лютого 1992 року, згідно якого виписка осіб, засуджених до позбавлення волі, засилання, а також осіб умовно засуджених до позбавлення волі з обов'язковим залученням до праці, якщо вони утримуються під вартою, проводиться після вироку, що набув законної сили.

Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 12 серпня 2011 року у справі № 2-2944/11 позивача визнано таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

На виконання даного рішення СГІРФО Корольовського району м. Житомира позивача знято з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Проте, ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 25 грудня 2012 року вищевказане заочне рішення скасовано.

В подальшому розглядаючи справу, ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 24 січня 2013 року позовну заяву ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_5, треті особи: СГІРФО Корольовського району м. Житомира, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні приватною власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку залишено без розгляду.

Статтею 71 Житлового кодексу України № 5464-X від 30.06.1983 передбачено, що жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках, зокрема взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї.

Згідно статті 72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Таким чином, суд апеляційної інстанції задовольняючи позов дійшов правильного висновку, що оскільки заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12 серпня 2011 року, на підставі якого позивача було визнано таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 і знято з реєстраційного обліку, скасовано , то у відповідача не було законних підстав для відмови ОСОБА_5 у відновленні реєстрації за цією адресою.

За таких обставин, рішення апеляційного суду відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги його висновків не спростовують, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів Вищого адміністративного суду України,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 6 листопада 2014 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.В. Головчук

Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк