Справа № 2а-3287/08
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-3287/08 Головуючий у 1-й інстанції: Житняк Л.О. Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

24 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Губської Л.В., Федотова І.В.,

при секретарі - Пономаренко О.В.,

за участю позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3, представників відповідачів - Зайцева О.В., Бисиколо Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби в Чернігівській області про стягнення не виплаченої вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби в Чернігівській області про стягнення на його користь не виплачену вихідну допомогу в сумі 8 245,95 грн, середнього заробітку за період затримки в сумі 871 446,30 грн та зобов'язання виплачувати йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, в зв'язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, наказом голови Державної податкової адміністрації України від 30.03.2006 р. №353-о позивача звільнено з посади голови Державної податкової адміністрації в Чернігівській області у зв'язку з поновленням на роботу працівника, який раніше виконував цю роботу (п.6 ст.40 Кодексу законів про працю України). Підставою винесення наказу стала ухвала апеляційного суду Чернігівської області від 03.03.2006 р. та вимога державного виконавця від 17.03.2006 р. № О-2741-25/10/4-06А. Наказом голови Державної податкової адміністрації України від 31.03.2006 р. №355-о ОСОБА_2 призначено на посаду голови Державної податкової адміністрації в Чернігівській області на підставі його заяви, тобто на посаду, з якої позивача було звільнено напередодні.

Вважаючи не проведення виплати вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку протиправним, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що фактично трудові відносини між позивачем та відповідачем, зважаючи на дати звільнення та призначення на посаду, не припинялися і правові підстави для нарахування вихідної допомоги відсутні.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з п. 6 ст.40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.

Відповідно до ст. 44 КЗпП при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи організації, провадиться у день звільнення.

Як було зазначено вище, наказом голови Державної податкової адміністрації України від 30.03.2006 р. №353-о позивача звільнено з посади голови Державної податкової адміністрації в Чернігівській області в зв'язку з поновленням на роботу працівника, який раніше виконував цю роботу (п.6 ст.40 КЗпП).

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що наказом голови Державної податкової адміністрації України від 31.03.2006 р. №355-о ОСОБА_2 призначено на посаду голови Державної податкової адміністрації в Чернігівській області на підставі його заяви, тобто на посаду, з якої позивача було звільнено наказом від 30.03.2015 року.

Так, з табелів обліку робочого часу за березень 2006 року, наявних в матеріалах справи вбачається, що позивач здійснював свої безпосередні посадові обов'язки і 30.03.2006 р., і 31.03.2006 р., заробітна плата позивачу була виплачена за всі робочі дні березня на посаді голови Державної податкової адміністрації в Чернігівській області.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що фактично трудові відносини позивача з Державною податковою адміністрацією в Чернігівській області не припинялись.

Колегія суддів зазначає, що вихідна допомога за своєю природою є матеріальною допомогою, яка повинна забезпечити працівника засобами для існування до того, як він знайде нову роботу, оскільки така допомога виплачується лише у випадках, коли особа вимушена залишитися без роботи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не був змушений шукати нову роботу, оскільки фактично не припиняв трудові відносини з відповідачем.

При цьому, як було зазначено вище, відповідно до положень ст. 44 КЗпП відшкодування вихідної допомоги підлягає стягненню лише в разі звільнення працівника, чого в даному випадку фактично не відбулось.

Аналогічна правова позиція міститься в рішенні Верховного Суду України від 02.07.2008 р. по справі № 6-974св08.

З огляду на викладене, підстави для нарахування позивачу вихідної допомоги відсутні.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що в подальшому наказом ДПА України від 05.09.2006 №909-о позивача було звільнено з посади на підставі п.6 ст.40 КЗпП. Безпосередньою підставою винесення наказу стала постанова від 18.07.2006 р. № 188/9 «Про відкриття виконавчого провадження» на виконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 17.05.2006 р.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом ДПА в Чернігівській області від 07.09.2006 №274 «Про виплату грошової компенсації ОСОБА_2.», відповідно до вказаного наказу ДПА України від 05.09.2006 р. №909-о, позивачу було виплачено вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку згідно ст.44 КЗпП та компенсацію за невикористані щорічні основні та додаткові оплачувані відпустку.

Належні до виплати кошти в сумі 11 124,29 грн., позивачу було перераховано згідно платіжного доручення від 12.09.2006 р. №884 на підставі відомості № 107.

Отже, позивачу нараховано вихідну допомогу на підставі п.6 ст.40 КЗпП, а тому відсутні підстави для здійснення її повторного нарахування.

Крім того, відповідно до пп.4.1 Положення про державну податкову адміністрацію в Чернігівській області, затвердженим Головою ДПА України 26.03.2004 р. Голова ДПА, його заступники призначаються на посаду та звільняються з посади Головою Державної податкової адміністрації України за погодженням з Президентом України у порядку, визначеному законодавством.

До повноважень голови ДПА, зокрема належить здійснення керівництва ДПА (п.п.4.3.1) та підписання наказів та розпоряджень ДПА (п.п.4.3.5).

Таким чином, саме Головою ДПА у Чернігівській області приймається наказ про виплату належних працівників сум при звільненні з роботи.

З матеріалів справи вбачається, що при звільненні ОСОБА_2 з посади Голови ДПА у Чернігівській області з 06 вересня 2006 року, ДПА у Чернігівській області 07 вересня 2006 року був прийнятий наказ № 274 «Про виплату грошової компенсації ОСОБА_2.» про виплату позивачу вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку згідно ст.44 КЗпП України та компенсацій за невикористані щорічні та додаткові оплачувані відпустки. Відповідний наказ підписаний Головою ДПА у Чернігівській області Осипенком В.В.

Разом з тим, при звільненні позивача 30.03.2006 року з посади Голови ДПА у Чернігівській області, наказ про виплату грошових сум Головою ДПА у Чернігівській області не приймався.

Тобто, як вірно встановлено судом першої інстанції, ані поновлений на посаді 30.03.2006 р. Голова ДПА у Чернігівській області Осипенко В.В., ані позивач, якого було призначено 31.03.2006 р. на посаду після звільнення призначеного 30.03.2006 р. Осипенка В.В. Головою ДПА у Чернігівській області, питання про виплату грошових сум при звільненні не вирішував.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на п.4.3.8. Положення про Державну податкову адміністрацію в Чернігівській області, відповідно до якого до повноважень Голови ДПА належить застосування до працівників заходів заохочення та дисциплінарного стягнення (впливу) відповідно до Кодексу законів про працю України, Закону України «Про державну службу» та Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ (для працівників податкової міліції), крім тих працівників, які призначаються на посаду та звільняються з посади головою Державною податковою адміністрацією України, з огляду на те, що стягнення вихідної допомоги не відноситься до заходів заохочення.

Інші позовні вимоги є похідними, а тому колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно, оцінивши фактичні обставини справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а її доводи спростовуються вище наведеним.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки передбачені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:

Судді:

Ухвалу в повному тексті виготовлено 30.11.2015 року.

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Губська Л.В.

Федотов І.В.