Справа № 296/130/15-а
Суддя: Бондарчук В. В.
Дата ухвалення: 2015-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 296/130/15-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого - судді Бондарчука В.В.,

секретаря Тузенко А.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійної фонду України в м.Житомирі про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити певні дії , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, вимоги якого уточнював (а.с.73-77), та в обгрунтування якого зазначив, що у 2007 році йому було призначено пенсію за віком. Згодом йому стало відомо, що при обчисленні трудового стажу не було враховано період його роботи з 01.08.1986 по 01.10.1987 в Усть-Янському РПУ побутового обслуговування та стаж роботи в районі Крайньої Півночі, за місцем роботи в Усть-Янському РПУ побутового обслуговування (Устьянський район, селище Депутатське в Якутії (нині Республіка Саха, Якутія, Російська Федерація) за період з 06.02.1987 по 16.03.1989. Вказує, що до його трудової книжки внесені відповідні записи про місце, період та час роботи, тому вважає бездіяльність відповідача стосовно неврахування вказаного вище стажу роботи при обрахуванні пенсії протиправною та зобов»язати провести перерахунок пенсії з врахуванням вказаного вище стажу роботи і сплатити різницю між розміром призначеної пенсії та проведеним розрахунком.

В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав та просив його задовольнити з тих же підстав.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позову та вказав, що спірний період роботи позивача правомірно не враховано при обчисленні йому пенсії за віком, оскільки з 01.08.1986 по 01.10.1987 позивач перебував на виправних роботах за вироком суду, а період з 06.02.1987 по 16.03.1989 враховано в повному ординарному розмірі, оскільки цю частину стажу неможливо обрахувати в кратному розмірі, так як позивачем не надано Управлінню строкового трудового договору або іншого документу, виданого з посиланням на те, що особа укладала строкові договори в цей період. Просив відмовити в задоволенні позову за безпідставністю.

Суд заслухав пояснення сторін, дослідив матеріали справи та встановив наступне.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено сторонами, протоколом від 17.01.2008 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з 01.12.2007. При призначенні пенсії йому було враховано до загального страхового стажу 25 років 11 місяців 2 дні. В тому числі, до стажу було враховано період з 12.07.1984 по 16.01.1987 та з 06.02.1987 по 16.03.1989.

З дослідженої в судовому засіданні копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що:

18. - 12.07.1984 - прийнятий на роботу в ательє мод №21 закройщиком в об' єднанні «Іркутськміськшвейпобут»;

19. - 05.05.1986 - на підставі вироку Корольовського районного суду м. Житомира від 05.05.1986 позбавлений права транспортним засобом строком на 2 роки;

20. - 16.01.1987 - звільнений з роботи за власним бажанням.

20. - 06.02.1987 - прийнятий на роботу закройщиком верхнього одягу до Усть-Янського РПУ побутового обслуговування;

21. - 15.04.1987 - переведений на самозакрой;

22. 20.10.1987 час роботи з 01.08.86 по 01.10.1987 не зараховується в загальний безперервний стаж роботи;

24. 16.03.1989 звільнений з роботи в звязку зі скороченням штату (а.с. 27).

Після призначення пенсії, в 2014 році, було з'ясовано, що відповідно до вказаних вище записів в трудовій книжці (а.с. 27) та виписки з наказу по Усть-Янському РПУ побутового обслуговування від 20.10.1987 року №112 (а.с. 40), період на виправних роботах з 01.08.1986 року по 01.10.1987 року не може бути зарахований до загального стажу для обчислення розміру пенсії. В зв»язку з вказаним розпорядженням Управління від 15.10.2014 було приведено у відповідність з матеріалами пенсійної справи пенсію ОСОБА_1 з 01.11.2014. Загальний стаж становить 30 років 7 місяців 9 днів. Така можливість узгоджується з правовою позицією, викладеною в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 29 листопада 2012 року у справі №К/9991/18187/12.

Щодо позовної вимоги про зарахування до стажу роботи за період з 01.08.86 по 01.10.1987, коли ОСОБА_1 відбував покарання в вигляді виправних робіт, судом встановлено наступне.

Згідно статті 24 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст.44 Закону СРСР "Про затвердження основ виправно-трудового законодавства Союзу РСР та радянських республік" від 11.07.1969 року №4074-УП, час відбування виправних робіт без позбавлення волі в загальний та безперервний стаж засудженого не зараховується, про що робиться відповідний запис до трудової книжки.

У період, який позивач просить зарахувати до страхового стажу, був чинний Виправно-трудовий кодекс Української РСР, статтею 103 якого встановлювалось, що час відбування виправних робіт без позбавлення волі до загального і безперервного трудового стажу засудженого не зараховується, про що робиться запис у його трудовій книжці.

При умові сумлінної роботи і зразкової поведінки в період відбування виправних робіт без позбавлення волі цей час може бути включений в загальний трудовий стаж особи, яка відбула покарання, на підставі рішення суду в порядку, встановленому кримінально-процесуальним законодавством України.

За приписами статті 414-1 Кримінально-процесуального кодексу Української РСР питання про включення до загального трудового стажу часу роботи в колонії-поселенні і відбування виправних робіт без позбавлення волі у випадках, передбачених відповідно статтями 33 і 103 Виправно-трудового кодексу України, вирішується суддею районного (міського) суду за місцем проживання особи, яка відбула покарання.

Зазначене питання розглядається суддею щодо особи, яка відбула покарання в колонії-поселенні, за спільним клопотанням органу, що відає виконанням покарання, і спостережної комісії при виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, а щодо особи, яка відбула виправні роботи без позбавлення волі, - за її клопотанням. До клопотання повинні бути додані копія вироку, довідка про відбуття покарання і характеристика відповідно адміністрації колонії-поселення або адміністрації та громадської організації підприємства, установи чи організації про роботу і поведінку особи в період відбування нею покарання.

Виходячи з аналізу вищевказаних норм вбачається, що час відбування виправних робіт без позбавлення волі може бути включений в загальний трудовий (страховий) стаж лише при умові сумлінної роботи і зразкової поведінки в період відбування таких виправних робіт на підставі рішення суду за клопотанням особи, яка відбула виправні роботи без позбавлення волі.

Оскільки у доданих до заяви про призначення пенсії документах ОСОБА_1 не міститься відомостей стосовно рішення суду, яким включено в загальний трудовий стаж період відбування покарання у вигляді виправних робіт без позбавлення волі, тому управління, відмовляючи у призначенні пенсії, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Аналогічна позиція висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12.05.2015 у справі № К/800/50026/13 (р.н.с.р.- 44268080).

Щодо позовної вимоги про можливість зарахування стажу ОСОБА_1 в кратному (1 рік за півтора) розмірі, як роботи в районах Крайньої Півночі, судом встановлено наступне.

Так, відповідно до п. 5 Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-4 (зі змінами від 26.07.06), періоди роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення стажу роботи проводиться на підставі письмового трудового договору, в якому обумовлено термін дії договору та пільги, що надавалися працівнику або на підставі інших документів, які стверджують право на пільги працівників, що працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі, а саме укладення строкових трудових договорів про роботу у даній місцевості.

Однак документи, що підтверджують роботу за строковим трудовим договором у районах Крайньої Півночі відсутні, тому дані періоди роботи Управлінням правомірно зараховані до страхового стажу, але в одинарному розмірі.

Таким чином судом встановлено, що вимога позивача про зобов'язання відповідача провести розрахунок пенсії відповідно до стажу роботи з 01.08.1986 по 01.10.1987 є безпідставною, оскільки цей період роботи ні до пільгового, ні до страхового, ні до будь-якого іншого стажу врахований на даний час бути не може з огляду на відсутність щодо цього періоду відповідного рішення суду, прийнятого відповідно до норм кримінального-процесуального законодавства; вимога позивача про зобов'язання відповідача провести розрахунок пенсії відповідно до стажу роботи в період з 06.02.1987 по 16.03.1989, як роботи в районі Крайньої Півночі, є також безпідставною з огляду на те, що, по-перше, як і в попередньому пункті, частину періоду з 06.02.1987 по 01.10.1987 врахувати неможливо ні до якого стажу з огляду на відсутність рішення суду про цей період, а частину періоду з 02.10.1987 по 16.03.1989 позивачу, по-перше, враховано в повному одинарному розмірі, по-друге, цю частину стажу неможливо врахувати в кратному розмірі, оскільки останнім не було надано управлінню строкового трудового договору або іншого документу, виданого з посиланням на те, що особа укладала строкові трудові договори в цей період.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про безпідставність позову та відмовляє в його задоволенні в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 4, 14, 138, 158-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м.Житомирі про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити певні дії - за безпідставністю.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Суддя В. В. Бондарчук