Справа № 2а-11500/10/1570
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015 року м. Київ К/800/16072/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого судді суддів:Іваненко Я.Л., Ліпського Д.В., Мойсюка М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом громадянки Демократичної республіки Конго ОСОБА_1 до Управління міграційної служби в Одеській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії за касаційною скаргою громадянки Демократичної республіки Конго ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2013 року,

в с т а н о в и л а :
У грудні 2010 року громадянка Демократичної республіки (далі ДР) Конго ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління міграційної служби в Одеській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому просила: визнати неправомірним та скасувати рішення відповідача від 09 жовтня 2009 року за № 17-9-1817 про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця; зобов`язати Управління міграційної служби в Одеській області у відповідності з процедурою, передбаченою статтею 12 Закону України «Про біженців», прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2012 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління міграційної служби в Одеській області від 09 жовтня 2009 року за № 17-9-1817 про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця. Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області в порядку, встановленому статтею 12 Закону України «Про біженців», прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визначення ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2013 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою відмовлено позивачу у задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою Демократичної республіки Конго, за національністю конголежка.

23 вересня 2009 року авіарейсом Кіншаса (ДР Конго) Дубаї (ОАЕ) Київ (Україна) позивачка прибула в Україну легально, як учасник етнічного фестивалю, що проходив у м. Львів. При виїзді з країни при проходженні митного контролю ніяких перешкод не зазнавала. Після закінчення фестивалю та терміну дії візи на в`їзд в Україну ОСОБА_1 на батьківщину не повернулась, а приїхала до Одеси, де утворила сім`ю з співвітчизником.

16 вересня 2009 року ОСОБА_1 звернулася до Управління державної міграційної служби України в Одеській області із заявою про надання їй статусу біженця в Україні. Під час співбесід з працівниками міграційної служби ОСОБА_1 повідомила, що основною причиною виїзду з країни є те, що вона на протязі останніх 7 років була членом релігійної організації «Армія переможної церкви», усі учасники якої є протестантами - євангелістами. Після того, як лідера організації ОСОБА_2 було заарештовано та на 10 років позбавлено волі, почалися переслідування всіх членів цієї релігійної громади, а оскільки позивачка була лідером районного осередку організації в місті Кіншаса і залишатись там було небезпечно, вона була вимушена покинути країну в пошуках притулку.

З матеріалів особової справи вбачається, що заявниця до політичних партій причетна не була, погроз за національністю, расою та віросповіданням не зазнавала, фактів звернення до правоохоронних органів у країні походження щодо переслідування з боку етнічних груп або уряду, утисків або погроз встановлено не було.

09 жовтня 2009 року начальником Управління державної міграційної служби України в Одеській області був прийнятий наказ №78, яким громадянці ДР Конго ОСОБА_1 відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця.

Вважаючи такі дії протиправними, позивачка звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення відповідача прийнято не об`єктивно, оскільки відповідачем не досліджені належним чином та не перевірені обставини, що стали підставою для звернення позивача із заявою про визнання її біженцем.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та приймаючи нову постанову про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що позивач не навела фактів, які можна розцінювати як переконливі докази обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань та які впливають на наслідки прийнятого відповідачем рішення при розгляді її заяви про надання статусу біженця.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про біженців» (чинним на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до статті 1 якого, біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутись до неї внаслідок зазначених побоювань.

Статтею 6 зазначеного Закону встановлено повноваження спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах міграції, зокрема прийняття рішень про надання, втрату і позбавлення статусу біженця; координація взаємодії інших органів виконавчої влади з питань, що стосуються біженців; збір та аналіз інформації щодо наявності у країнах походження біженців умов, зазначених у абзаці другому статті 1 цього Закону.

У відповідності до частини 7 статті 11 Закону України «Про біженців» до заяви про надання статусу біженця додаються документи, які посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для набуття статусу біженця.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про біженців» передбачено, що орган міграційної служби, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про надання їй статусу біженця, видає заявникові довідку про подання такої заяви, яка є підставою для реєстрації в органі спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань громадянства та реєстрації фізичних осіб. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви орган міграційної служби проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в анкеті, та інші документи, вимагає додаткові відомості і приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Згідно з положеннями Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року поняття "біженець" включає в себе чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути надано статус біженця. Такими підставами є: знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства, - за межами країни свого колишнього місця проживання; наявність обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; побоювання стати жертвою переслідувань повинно бути пов`язане з ознаками, які вказані в Конвенції про статус біженців, а саме: расової належності, релігії, національності (громадянства), належності до певної соціальної групи, політичних поглядів; неможливість або небажання особи користуватися захистом країни походження внаслідок таких побоювань.

Відповідно до пунктів 45, 66 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця Управління Верховного комісаріату ООН у справах біженців особа, яка клопоче про отримання статусу біженця повинна вказати переконливу причину, чому вона особисто побоюється стати жертвою переслідування. Для того, щоб вважатися біженцем, особа повинна надати свідоцтва повністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за конвенційними ознаками.

Відповідно до частини 6 статті 12 Закону України «Про біженців» рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо надання статусу біженця приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, передбачені абзацом другим статті 1 Закону, а також коли заяви носять характер зловживання, тобто якщо заявник з метою набуття статусу біженця видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у наданні статусу біженця у зв`язку з відсутністю умов, передбачених для набуття статусу біженця абзацом другим статті 1 Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, будь-які об`єктивні докази, що позивачка є жертвою переслідування і, що країна громадянської належності відмовила їй в послугах, в захисті або в дозволі повернутися на свою територію відсутні. Крім того судами було встановлено, що позивачка утисків на батьківщині за жодною з конвенційних ознак не мала.

При цьому, обставини легального прибуття позивачки в Україну та її подальша поведінка після прибуття свідчать про те, що вона виїхала з країни постійного проживання в пошуках кращого життя та не підпадає під критерії визначення «біженця» у відповідності до статті 1 Закону України «Про біженців».

За наведених обставин колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції, що аналіз матеріалів по країні походження позивачки в сукупності з іншими обставинами справи та поведінкою позивачки, не дає підстав вважати, що вона прибула в Україну саме з метою уникнення у країні своєї громадянської належності переслідувань через її релігійні чи політичні переконання.

Доводи касаційної скарги про незаконність судового рішення, порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права безпідставні, не ґрунтуються на законі та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Касаційну скаргу громадянки Демократичної республіки Конго ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2013 року без змін.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: Д.В. Ліпський

М.І. Мойсюк