Справа № 826/10452/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2015-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 листопада 2015 року № 826/10452/15

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., суддів Келеберди В.І., Данилишина В.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України про стягнення коштів.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також - позивач) з позовом Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України (надалі також - відповідач), в якому просив:

- стягнути з відповідача на користь позивача нараховану але не виплачену заробітну плату у сумі 13103 гривень 46 копійок;

- стягнути з відповідача на користь позивача нараховану але не виплачену компенсацію за невикористану відпустку у сумі 8947, 25 гривень;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 11.12.2014 року по день фактичного розрахунку, постановлення рішення судом;

- стягнути з відповідача компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що при звільненні всупереч приписам чинного законодавства з позивачем не проведено розрахунку, що відповідно завдає шкоди гарантованому праву позивача на оплату праці, з огляду про що останній звернувся з даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Разом з тим, через канцелярію суду надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач проти задоволення позову заперечував з мотивів необґрунтованості та зазначав, що відповідач - Державна ветеринарна та фітосанітарна служба України не перебувала у трудових правовідносинах з позивачем, а відтак стягнення заборгованості по заробітній платі має здійснюватись за рахунок коштів Головного управління ветеринарної медицини в Донецькій області, де працював позивач.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на наведене та з урахуванням вимог ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню підлягає з огляду про наступне.

Фактичні обставини справи, ОСОБА_1 пропрацював в Управлінні ветеринарної медицини в м. Єнакієвому з 01.09.1986 року до 11.12.2014 року на посаді начальника Управління ветеринарної медицини в м. Єнакієвому - головного державного інспектора ветеринарної медицини м. Єнакієве Донецької області Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України.

Наказом №624-к від 11.12.2014 позивача звільнено з посади начальника Управління ветеринарної медицини в м. Єнакієвому - головного державного інспектора ветеринарної медицини м. Єнакієве Донецької області Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України на підставі ст. 38КЗпП України, ст. 37 Закону України «Про державну службу» за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності.

З підстав невиплати заборгованості при звільненні позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із наступного.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Матеріали справи свідчать, що на день звільнення позивача йому нарахована заробітна плата за період з 01.07.2014 року по 30.09.2014 року у сумі 13103 гривні 46 копійок.

Також при звільненні позивачу нарахована грошова компенсація за невикористані відпустки за 15 календарних днів 2011 року у розмірі 2236 гривень 81 копійка, за 16 календарних днів 2012 року у розмірі 2385 гривень 93 копійки, за 15 календарних днів 2013 року у розмірі 2236 гривень 81 копійка, за 14 календарних днів 2014 року у розмірі 2087 гривень 70 копійок.

Таким чином, разом компенсація за невикористані відпустки становить 8947 гривень 25 копійок. Сума заборгованості перед позивачем на час звільнення становить 22050, 71 гривень, що підтверджується відповідним розрахунком, довідкою про заборгованість грошової компенсації, нарахованої при звільненні, копія якої міститься у матеріалах справи.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що на момент звільнення з позивачем не проведено розрахунку, станом на час вирішення справи не вжито заходів щодо виплати позивачеві суми нарахованої суми заборгованості.

Проте відповідач зазначав, що він не є належним відповідачем, оскільки позивач перебував у трудових правовідносинах з Головним управлінням ветеринарної медицини в Донецькій області. Також звертав увагу суду, що відповідачем видано наказ від 25.09.2014 №2829 «Про організацію роботи окремих установ, що відносяться до сфери управління Держветфітослужби», яким передбачено призупинення діяльності територіальних органів, підприємств та установ, що відносяться до сфери управління Державної ветеринарної та фітосанітарної служби, на території районів та міст обласного значення, зокрема, м. Єнакієве де розташоване Головне управління ветеринарної медицини.

Так, з 25.09.2014 діяльність територіальних органів, підприємств та установ у зоні проведення антитерористичної операції, що відносяться до сфери управління Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України призупинено.

При цьому, відповідач покликався на те, що відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» від 07.11.2014 №595 з урахуванням роз'яснень Державної казначейської служби України, обслуговування установ Донецької та Луганської областей, здійснюється за умови їх розташування на підконтрольній українській владі території.

Також вказаною постановою визначено, що заробітна плата працівникам, у тому числі працівникам бюджетної сфери, зареєстрованим у зоні проведення АТО, виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов'язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи та за умови провадження підприємством (установою, організацією) господарської діяльності.

Разом з тим, зазначений порядок визначає, що у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Після повернення територій Донецької та Луганської областей під контроль органів державної влади не профінансовані виплати, в тому числі заробітна плата працівникам установ, будуть проведені у повному обсязі за рахунок кошторисів цих бюджетних установ (планів використання бюджетних коштів).

Таким чином, зважаючи на вищевикладені обставини, відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

Суд відхиляє такі доводи відповідача, зважаючи на наступне.

Відповідно до Положення про Державну ветеринарну та фітосанітарну службу України, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 №464/2011, Держветфітослужба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якої спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України. Держветфітослужба України здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи, зокрема головні управління ветеринарної медицини в областях.

Пунктами 4, 5 частини 5 Положення Державна ветеринарна та фітосанітарна служба України, контролює діяльність територіальних органів Держветфітослужби України; організовує планово-фінансову роботу в апараті Держветфітослужби України, її територіальних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери її управління, здійснює контроль за використанням фінансових і матеріальних ресурсів, забезпечує організацію та вдосконалення бухгалтерського обліку.

У пункті 1 Положення про головні управління ветеринарної медицини в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства від 04.05.2012 №257, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.05.2012 №827/21139, Головні управління ветеринарної медицини в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне управління ветеринарної медицини) підпорядковуються Державній ветеринарній та фітосанітарній службі України та є її територіальними органами вищого рівня.

Завданням головного управління ветеринарної медицини є реалізація повноважень Держветфітослужби України на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Головне управління ветеринарної медицини є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в установах Казначейства України, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

За змістом статті 22 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Головними розпорядниками бюджетних коштів за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, є, зокрема, міністерства в особі їх керівників. Головний розпорядник бюджетних коштів отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань; затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством, тощо.

Виходячи з наведених норм права, суд приходить до висновку проте, що Державна ветеринарна та фітосанітарна служба України є головним розпорядником бюджетних коштів обов'язків по забезпеченню організації діяльності та фінансування Головного управління ветеринарної медицини в Донецькій області, в тому числі щодо фінансування видатків на оплату праці працівників цього територіального органу.

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, згідно з додатком 1, серед яких, зокрема зазначено і Донецьку область.

Наведена позиція суду повністю узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, викладеної в ухвалі від 12.11.2015р. по справі К/800/32907/15.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України гарантовано, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У статті 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до частини другої статті 4 і статті 13 цього Закону джерелом коштів на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, є кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Строки виплати заробітної плати врегульовані статтею 115 Кодексу законів про працю України, згідно з якою заробітна плата виплачується працівникам не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення працівника видати працівникові належно оформлену ним трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу.

Нормою ч. 1 ст. 83 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Згідно з вимогами ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться у день його звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені ні пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимог про розрахунки.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що є всі правові підстави для стягнення з відповідача невиплаченої заробітної плати.

При цьому, відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки на день фактичного розрахунку.

Відповідно до вимог ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Разом з тим, згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за час затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення.

Отже, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню за період з 11.12.2014 р. (день звільнення) по 24.11.2015р. (день вирішення справи).

Таким чином підлягають також задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін.

Відповідно до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Згідно ч.4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, відповідачем не доведено належними та достатніми доказами фактів відсутності заборгованості по невиплаті заробітної плати та не надано суду доказів, які б свідчили про відсутність обов'язку відповідача щодо вжиття заходів на її виплату.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статями 9, 69, 70, 71, 128, 158 - 163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України на користь ОСОБА_1 нараховану але не виплачену заробітну плату у сумі 13103 гривень 46 копійок.

Стягнути з Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України на користь ОСОБА_1 нараховану але не виплачену компенсацію за невикористану відпустку у сумі 8947, 25 гривень.

Стягнути з Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 11.12.2014 року по 24.11.2015 року.

Стягнути з Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.А. Качур

Судді В.І. Келеберда

В.М. Данилишин