Справа № 2а-2532/10
Суддя: Самсонова О. А.
Дата ухвалення: 2010-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №2а-2532/10
Провадження № 2532
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2010 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Самсонової О.А.,

суддів Куліша Ю.В., Калька О.С.,

при секретарі - Півень Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Міністерства фінансів України, Міністерства праці та соціальної політики України, Державного казначейства України, Головного управління Державного казначейства України в Полтавській області, Головного ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Київської районної в місті Полтаві ради, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в Полтавській області про зобовязання здійснити нарахування соціальних виплат. Під час розгляду справи судом позивач свої вимоги збільшив.

В первісному позові та заяві про збільшення позовних вимог посилався на те, що в 1986 році він приймав участь у роботах, повязаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі в тексті постанови Закон), йому як учаснику ліквідації наслідків на ЧАЕС він має право на одержання щорічної допомоги на оздоровлення як інвалід 3 групи до 2005 року у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, а з 2005 року - як інваліду 2 групи у розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Але відповідачами така допомога йому виплачувалась в значно менших розмірах: в розмірі 21 грн. 50 коп. до 2005 року як інвалід 3 групи, а з 2005 року 26 грн. 70 коп., як інвалід другої групи. Таким чином сума недоплаченої допомоги на оздоровлення в 2002 році становить 638 грн. 50 коп., в 2003 році 718 грн. 50 коп., 2004 році - 926 грн. 50 коп., 2005 році 1633 грн. 30 коп., а всього 3996 грн. 80 коп. За період з 2006 по 2010 роки сума недоплати склала 13470 грн.

Також згідно ст. 48 Закону учасники ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які стали інвалідами, мають право на одержання одноразової компенсації в розмірі 45 мінімальних заробітних плат як інваліди 2 групи, 30 мінімальних заробітних плат як інваліди 3 групи. В 2005 році йому встановлено 2 група інвалідності, тому він повинен був отримати різницю у компенсаціях між 3 та 2 групами в розмірі 15 мінімальних заробітних плат, що становить 6900 грн. (460 грн. х 15). Проте він отримав компенсацію в розмірі 94 грн. 80 коп.. Таким чином сума недоплаченої компенсації становить 6805 грн. 20 коп.

Відповідно до ч.5 ст.13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога, яка йому також виплачена в значно меншому розмірі. Сума недоплати за 1999 2005 роки склала 3500 грн. 50 коп., за 2006 2010 роки недоплата склала 17632 грн.

Тому просив суд зобовязати ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконкому Київської районної в м. Полтаві ради провести перерахунок та нарахувати йому щорічну допомогу на оздоровлення в сумі 3996 грн. 80 коп. за період з 2002 по 2005 роки, в сумі 13470 грн. за період з 2006 по 2010 роки; одноразову компенсацію як інваліду 2 групи в сумі 6805 грн. 20 коп., щорічну разову грошову допомогу до 5 травня як інваліду війни в сумі 3500 грн. за період з 1999 року 2005 рік та в сумі 17632 грн. за 2006 2010 роки. Зобовязати Центр по нарахуванню здійсненню соціальних виплат виплатити вказані суми.

Крім того, просив визнати дії відповідачів в частині відмови здійснити відповідно до норм чинного законодавства перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення, щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за вказані періоди неправомірними.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 повністю підтримали позовні вимоги, посилаючись на викладені в заявах обставини.

Представник відповідача ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради ОСОБА_4 проти позову заперечив. Вважає, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні, в їх задоволенні просить відмовити.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання своїх представників не направили, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Звернулися зо суду з заявами про розгляд справи за відсутності їх представників.

Враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не зявились.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії. Зазначена обставина підтверджується посвідченням серії А №014327 (т.1, а.с.17).

Згідно висновку МСЕ від 25.02.1997 року позивачу встановлено третю групу інвалідності в звязку із захворюванням, отриманим внаслідок ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.16). 17.03.2005 року позивачу встановлено другу групу інвалідності в звязку із захворюванням, отриманим внаслідок ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою МСЕ № 0107054 (а.с. 18).

Частиною 1 статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначені основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічна допомога на оздоровлення інвалідам І та ІІ групи виплачується в розмірі пяти мінімальних заробітних плат, інвалідам ІІІ групи чотирьох мінімальних заробітних плат.

Частиною 7 ст. 48 вказаного вище Закону встановлено, що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Як встановлено судом, позивачу ОСОБА_1, як учаснику ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС 1 категорії, було призначено та виплачено щорічну допомогу на оздоровлення у розмірах: за 2002 -2004 роки по 21 грн. 50 коп. на рік, за 2005 рік 26 грн. 50 коп., за 206-2010 роки по 120 грн. на рік.

Дію абзацу четвертого частини четвертої статті 48 зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом України від 20.12.2005 р. N 3235-IV та зупинено на 2007 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом України від 19.12.2006 р. N 489-V.

Зупинення дії вказаної норми на 2006 рік неконституційним не визнавалось. Тому відповідачами правомірно здійснено нарахування ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2006 рік в розмірі 120 грн.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. N 6-рп/2007 зупинення дії абзацу четвертого частини четвертої статті 48, передбачене пунктом 30 статті 71 Закону України від 19.12.2006 р. N 489-V, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Згідно ст. 73 Закону України «Про Конституційний Суд України» у разі якщо акти або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), вони оголошуються нечинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

На час прийняття Конституційним Судом України вказаного рішення такий вид допомоги позивачу виплачений ще не був, згідно довідки Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в Полтавській області від 06.10.2010 року №12-06/3936 така виплата здійснена в жовтні 2007 року (т.2, а.с.122).

Таким чином, з 09.07.2007 року зупинення дії абзацу четвертого частини четвертої статті 48, передбачене пунктом 30 статті 71 Закону України від 19.12.2006 р. N 489-V, є таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), тому не підлягало застосуванню відповідачами.

За таких обставин суд приходить до висновку, що призначення та виплата позивачу ОСОБА_1 згідно розпорядження від 12.09.2007 року як учаснику ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС 2 категорії щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік в сумі 100 грн. є таким, що здійснене з порушенням вимог ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині не виплати такої допомоги в розмірі виходячи з пяти мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в редакції Закону України від 28.12.2007 р. N 107-VI одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008, такі зміни, внесені підпунктом 11 пункту 28 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. N 107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Тому суд приходить до висновку, що з 22.05.2008 року (часу ухвалення рішення Конституційного суду України) відповідачі мали застосовувати норми ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 06.06.96 р. N 230/96-ВР, щодо виплати щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

Разом з тим судом встановлено, що таку допомогу за 2008 рік позивач ОСОБА_1 отримав 13.02.2008 року, тобто до ухвалення рішення Конституційним Судом України.

За таких обставин, оскільки рішення Конституційного Суду України не має зворотної дії в часі, на час виплати позивачу 13.02.2008 року допомоги ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконкому Київської районної в місті Полтаві ради діяв в межах норм чинного законодавства, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача ОСОБА_1 щодо зобовязання нарахувати та виплатити допомогу за 2008 рік задоволенню не підлягають.

На час виплати позивачу ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік 19 лютого 2009 року та за 2010 рік 23 червня 2010 року діяла норма ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 06.06.96 р. N 230/96-ВР, тому відповідач мав нарахувати та виплатити позивачу щорічну допомогу у розмірі пяти мінімальних заробітних плат, але здійснив виплату в сумі 120 грн. у 2009 році та 120 грн. у 2010 році всупереч норм Закону.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність зобовязання ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради провести нарахування та виплату ОСОБА_1 суму щорічної допомоги на оздоровлення за 2002 2005 роки, 2007 рік та за 2009 2010 роки відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з пяти мінімальних заробітних плат, з урахуванням проведених виплат. Тому позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення недоплаченої суми допомоги, суд виходить з того, що нарахування такої допомоги здійснюється відповідними ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення, суд не може перебирати на себе функцію здійснення такого нарахування, а може зобовязати лише здійснити дії щодо вчинення таких дій для захисту порушеного права позивача. З огляду на викладене, позовні вимоги щодо стягнення конкретно визначеної суми задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплачується в таких розмірах інвалідам ІІІ групи 30 мінімальних заробітних плат, інвалідам ІІ групи 45 мінімальних заробітних плат.

Частиною 2 ст. 48 вказаного Закону встановлено, що у разі встановлення інвалідності вищої групи інвалідам виплачується різниця у компенсаціях.

Як встановлено судом і проти вказаної обставини не заперечують сторони, в березні 2005 року за заявою позивача, який на час проведення виплати являвся інвалідом ІІІ групи в звязку із захворюванням, отриманим внаслідок ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, була виплачена одноразова грошова компенсація в розмірі 189 грн. 60 коп., який був встановлений Постанова КМУ «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26.07.1996 року № 836.

17.03.2005 року позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності в звязку із захворюванням, отриманим внаслідок ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. В звязку з чим він отримав різницю у компенсаціях в розмірі 94 грн. 80 коп.

У вересні 2007 року ОСОБА_1 звернувся в ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконкому Київської районної в м. Полтаві ради щодо проведення перерахунку невірно виплаченої в 2005 році суми різниці одноразової компенсації як інваліду ІІ групи, враховуючи розмір 15 мінімальних заробітних плат ( 45 мінімальних заробітних плат 30 мінімальних заробітних плат), в чому йому було відмовлено.

Враховуючи наведений вище аналіз пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, суд вважає, що при нарахуванні та виплаті компенсації в разі встановлення інвалідності вищої групи, підлягає застосуванню ст.. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати, а не Постанова КМУ «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26.07.1996 року № 836, на підставі якої відповідачем була проведена виплата різниці в компенсаціях.

Відповідно до Закону України "Про державний бюджет на 2005 рік" розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2005 року по 01.04.2005 року складав 262 грн. Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_1М . звернувся до відповідача із заявою про виплату йому одноразової компенсації та різниці у компенсаціях в березні 2005 року, суд вважає за необхідне провести нарахування різниці у виплачених компенсаціях, виходячи із мінімальної заробітної плати, що існувала на час її виплати, а не з розміру визначеного позивачем, враховуючи в тому числі разовий характер даної виплати.

Таким чином, позивачу повинна бути нарахована та виплачена різниця у компенсаціях, встановлена частиною 2 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 3835 грн. 20 коп. (262 грн. х 15 94 грн. 80 коп.).

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як інваліду війни за період з 1999 року по 2010 рік, суд виходить з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивач також є ветераном війни інвалідом війни (т.1, а.с.19). А тому відповідно до частини 5 статті 13 Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня має право на отримання разової грошової допомоги у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком як інвалід 2 групи, а до 2005 року у розмірі семи мінімальних пенсій за віком як інвалід 3 групи. (Статтю 13 доповнено частиною згідно Закону України № 367-14 від 25.12.1998 року).

Статтею 17-1 зазначеного Закону України встановлено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 05 травня в розмірах, передбачених статтями 12 16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення звязку або через установи банків пенсіонерам за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Мінімальний розмір пенсій за віком протягом 1999 - 2010 років становив:

з 01 січня по 31 серпня 1999року - 15 грн.

з 01 вересня 1999 року по 30 листопада 2000 року 24 грн. 90 коп. згідно Закону України від 15.07.99 року № 979-XIV «Про підвищення мінімального розміру пенсії»,

з 01 грудня 2000 року по 31 січня 2001 року - 30,0 грн. згідно Постанова КМУ від 10.11.2000 року № 1686 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат пенсіонерам»,

з 01 лютого 2001 року по 31 липня 2001 року - 34,0 грн. згідно Постанови КМУ від 10.11.2000 р. № 1686 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат пенсіонерам»,

з 01 серпня 2001 року по 31 грудня 2001 року - 39,0 грн. згідно Постанови КМУ від 27.06.2001 р. № 741 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат пенсіонерам»,

з 01 січня 2002 року по 31 березня 2002 року - 43,0 грн. згідно Постанови КМУ від 19.12.2001 р. № 1706 «Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення»,

з 01 квітня 2002 року по 30 червня 2003 року - 47,30 грн. згідно Постанови КМУ від 13.03.2002 р. № 279 «Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення",

з 01 липня 2003 року по 31 грудня 2003 року - 50 грн. згідно Постанови КМУ від 15.04.2003 р. № 544 «Про підвищення розмірів трудових пенсій»,

згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-XIV:

з 01 січня 2004 року по 11 січня 2005 року - 74,54 грн.,

з 12 січня 2005 року по 31 грудня 2005 року - 332 грн.,

з 01 січня 2006 року по 31 березня 2006 року - 350 грн.,

з 01 квітня 2006 року по 30 вересня 2006 року - 359 грн.

з 01 жовтня 2006 року по 31 грудня 2006 року - 366 грн.

з 01 січня по 31 березня 2007 року - 380 грн.,

з 01 квітня по 30 вересня 2007 року - 410,06 грн.,

з 01 жовтня по 31 грудня 2007 року - 415,11 грн.,

з 01 січня 2008 року - 470 грн., з 01 квітня 2008 року - 481 грн., з 01 липня 2008 року -

482 грн., з 01 жовтня 2008 року - 498 грн.

з 01 січня 2009 року - 498 грн., з 01 листопада 2009 року - 573 грн.,

з 01 січня 2010 року - 695 грн., з 01 квітня 2010 року - 706 грн., з 01 липня 2010 року - 709 грн., з 01 жовтня 2010 року - 723 грн.

При встановлені мінімального розміру пенсії за віком не було встановлено обмеження щодо можливості застосування мінімального розміру пенсії.

При розгляді справи суд також бере до уваги, що статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції. що діяла на час звернення позивача з позовом до суду, встановлений річний строк звернення до адміністративного суду.

Згідно з ч. 1 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 зазначеної норми встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до адміністративного суду з позовом ОСОБА_1 повинен рахуватися з 01.12.2004 року, тобто з моменту прийняття Конституційним судом України рішення по справі №20-рп/2004, відповідно до якого визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України "Про державний бюджет України на 2004 рік", зокрема ст. 44, якою встановлено розмір виплати у 2004 році разової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Саме з цього часу позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення його прав на отримання разової грошової допомоги до 5 травня у розмірах, встановлених Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

ОСОБА_1 звернувся з позовом до адміністративного суду 18 грудня2007 року, тобто з пропуском строку, встановленого ст. 99 КАС України (т.1, а.с.1).

Статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України визначені наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

В письмових запереченнях на позов та в судовому засіданні представник відповідача наполягав на відмові в задоволенні позову з підстав пропущення строку для звернення до адміністративного суду, встановленою ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Тому в задоволенні позовних вимог про здійснення перерахунку та виплату недоплаченої частини щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як інваліду війни в сумі 3500 грн. за період з 1999-2005 роки необхідно відмовити.

Також суд бере до уваги, що згідно ч.2 ст.19 Конституції України та ч.1 ст.9 КАС України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи зобовязані діяти лише на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Законами України "Про державний бюджет» на 2000-2003, 2005 роки" у вказані періоди зупинено дію частин п'ятих статей 12, 13, 14 та 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", які визначали кратність виплат щорічної допомоги до 5 травня залежно від розміру мінімальної пенсії за віком.

Вказаними Законами України "Про державний бюджет" встановлений фіксований розмір виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Таким чином, на момент виплати зазначеної допомоги певні положення Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", які визначають розмір таких виплат не діяли, оскільки були зупинені Законами України "Про державний бюджет на 2000-2003, 2005 роки", якими одночасно встановлено розмір таких виплат.

Враховуючи положення ч.2 ст.19 Конституції України та ч.1 ст.9 КАСУ України дії відповідачів по справі, не можуть бути визнані неправомірними, оскільки вони здійснювали виплати на підставі діючого Закону України "Про державний бюджет" та не мали повноважень застосовувати зупинені норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Положення Закону України "Про державний бюджет на 2000-2003, 2005 роки" рішенням Конституційного Суду України неконституційними не визнавались, тому підлягають до застосування.

При вирішенні позовних вимог про стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2006-2010 роки суд виходить з наступного.

Законом України від 20.12.2005 р. N 3235-IV «Про Державний бюджет України на 2006 рік» дію частини п'ятої статті 13 на 2006 рік зупинено в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни.

Також дію частини п'ятої статті 13 зупинено на 2007 рік в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги згідно із Законом України від 19.12.2006 р. N 489-V «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. N 6-рп/2007 зупинення дії частини п'ятої статті 13 на 2007 рік, передбачене пунктом 13 статті 71 Закону України від 19.12.2006 р. N 489-V, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Відповідно до Закону України від 28.12.2007 р. N 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік» ч.5 ст.13 вказаного Закону викладена в новій редакції, яка передбачає, що щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008 зазначені зміни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Враховуючи, що за 2007-2008 роки позивач таку допомогу отримав до визнання неконституційними норм, що обмежують їх розміри, а також, що зупинення дії ч.5 ст.13 Закону на 2006 рік неконституційним не визнавалось, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Необхідно зобов'язати Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2009 -2010 роки відповідно до частини 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» на момент проведених виплат з урахуванням проведених виплат.

В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити.

Судові витрати по справі суд вважає за можливе віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 8-14, 71, 159, 158-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області щодо виплати ОСОБА_1 щорічної одноразової грошової допомоги до 05 травня за 2009 -2010 роки у розмірі, встановленому частиною 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зобов'язати Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2009 -2010 роки відповідно до частини 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» на момент проведених виплат з урахуванням проведених виплат.

Зобов'язати ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову компенсацію як інваліду ІІ групи в сумі 3835 грн. 20 коп.

Зобовязати управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради провести нарахування та виплату ОСОБА_1 суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2002 2005 роки, 2007 рік та за 2009 - 2010 рок як учаснику ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС 2 категорії відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з пяти мінімальних заробітних плат, з урахуванням проведених виплат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Державне мито за розгляд справи віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Київський районний суд м.Полтави шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний термін.

Головуючий О.А.Самсонова

Судді О.С.Калько

ОСОБА_5

27.10.2010