Справа № 815/2356/14
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2015 р.м. ОдесаСправа № 815/2356/14

Категорія: 8.3.5 Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г. П.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Романішина В.Л.

За участю: секретаря - Вишневської А.В.

представника апелянта - ОСОБА_2 (договір від 07.08.2015 року)

представника відповідача - Кулинич К.С. (довіреність від 20.01.2015 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 5 червня 2014 року по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області від 21.11.2013 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 1 грн., № про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 22 103 грн. та № - у сумі 15,33 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що доводи податкового органу про порушення позивачем правил здійснення підприємницької діяльності, застосування реєстраторів розрахункових операцій та продажу алкогольних напоїв і тютюнових виробів ґрунтуються на результатах перевірки, проведеної з порушеннями норм податкового законодавства, тому висновки вказаної перевірки не можуть нести негативних наслідків для платника та бути підставою для застосування штрафних санкцій згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 5 червня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Фізична особа-підприємець ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.11.2013 року Роздільнянською ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області на підставі наказу від 01.11.2013 року №283 відповідно до направлень від 01.11.2013 року №224, №226, №227 проведено фактичну перевірку господарської одиниці магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого за адресою: вул. Шкільна, 5, смт. Велика Михайлівка, Одеська область, в якому позивач провадить господарську діяльність, за результатами якої складено акт від 01.11.2013 року №162-38/15-24/17-01/НОМЕР_1.

Зазначеною перевіркою встановлено порушення позивачем п.п. 1, 13 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року № 265/95-ВР (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), а саме незастосування реєстраторів розрахункових операцій при продажі підакцизних товарів - однієї пляшки горілки «Неміров» 0,37 вартістю 30 грн. та однієї пачки сигарет «Вінстон» вартістю 12,50 грн., на загальну суму 42,50 грн.; п.п. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), а саме провадження підприємницької діяльності без наявності торгового патенту на відповідний вид діяльності; ч. 11 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 року № 481/95-ВР (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), а саме здійснення роздрібної торгівлі алкогольних напоїв на загальну суму 7 946 грн. та тютюнових виробів на суму 3 105,5 грн. без наявності ліцензії.

На підставі виявлених порушень відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 21.11.2013 року № про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій у сумі 1 грн. (за порушення п.п. 1, 13 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 року № 265/95-ВР), № про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 22 103 грн. (за порушення вимог ч. 11 ст. 15 Закону України від 19.12.1995 року № 481/95-ВР) та № - у сумі 15,33 грн. (за порушення п.п. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України).

Позивач скористався своїм правом на адміністративне оскарження податкових повідомлень-рішень, подавши до податкових органів вищого рівня скарги, проте їх було залишено без розгляду на підставі п. 56.7 ст. 56 Податкового кодексу України.

Вирішуючи спір по суті та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що висновки податкового органу про порушення позивачем правил провадження підприємницької діяльності, застосування реєстраторів розрахункових операцій та продажу алкогольних напоїв і тютюнових виробів відображені у належним чином оформлених матеріалах перевірки та знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, тому застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій згідно оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях є правомірним та підстави для скасування цих рішень відсутні.

Колегія суддів висновки суду першої інстанції вважає правильними, виходячи з наступного.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року № 265/95-ВР, дія якого поширюється на усіх суб'єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

За правилами п. 1, п. 13 (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) ст. 3 Закону України від 06.07.1995 року № 265/95-ВР суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня.

Пунктом 6 ст. 9 Закону України від 06.07.1995 року № 265/95-ВР визначено, що реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (наданні послуг) фізичними особами - підприємцями, які сплачують єдиний податок.

Згідно із ст. 10 Закону України від 06.07.1995 року № 265/95-ВР перелік окремих форм та умов проведення діяльності у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, яким дозволено проводити розрахункові операції, зокрема, без застосування реєстраторів розрахункових операцій з використанням розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, встановлюються Кабінетом Міністрів України за поданням центральних органів виконавчої влади, що забезпечують формування державної економічної, фінансової політики. Розрахункові книжки не застосовуються у випадках здійснення підприємницької діяльності, визначених ст. 9 цього Закону.

Пунктом 22 Переліку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.08.2000 року № 1336 від 06.07.1995 року № 265/95-ВР, дозволено провадження діяльності без застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг суб'єктами підприємницької діяльності на території сіл і селищ міського типу, яким згідно із Законом України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» надано статус гірських.

Підпунктом 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) запроваджено збір за здійснення деяких видів підприємницької діяльності, зокрема, встановлено, що платниками збору є суб'єкти господарювання - фізичні особи-підприємці, які отримують в установленому цією статтею порядку торгові патенти та провадять такий вид підприємницької діяльності як торговельна діяльність у пунктах продажу товарів.

Як вбачається з матеріалів перевірки на момент проведення перевірки позивач не перебував на обліку як платник єдиного податку, не реєстрував в податковому органі реєстратори розрахункових операцій, книги обліку розрахункових операцій на реєстратор та господарську одиницю, касову книгу та не отримував торговий патент на провадження відповідного виду діяльності.

Зазначені обставини також не спростовуються позивачем відповідними обліковими та дозвільними документами.

Так, під час перевірки в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», в якому позивач провадить господарську діяльність, здійснено контрольну закупку підакцизних товарів - однієї пляшки горілки «Неміров» 0,37 вартістю 30 грн. та однієї пачки сигарет «Вінстон» вартістю 12,50 грн., на загальну суму 42,50 грн. без застосування продавцем ОСОБА_5 реєстраторів розрахункових операцій, невідповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків, що згідно опису наявних готівкових коштів, складеного продавцем товару, становить 790 грн. (відсутній денний звіт реєстратора розрахункових операцій або розрахункові квитанції) та відсутність у позивача торгового патенту на провадження підприємницької торговельної діяльності у пунктах продажу товарів.

Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України від 06.07.1995 року № 265/95-ВР (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту: непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, зазначеній у денному звіті, а в разі використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня до суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції за вчинене вперше протягом року порушення у розмірі 1 гривні.

Згідно із п. 125.1 ст. 125 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) за здійснення діяльності, передбаченої ст. 267 цього Кодексу, без отримання відповідних торгових патентів суб'єкти господарювання сплачують штраф у подвійному розмірі збору за весь період здійснення такої діяльності, але не менше подвійного його розміру за один місяць.

Таким чином, оскільки позивачем не дотримано правил здійснення підприємницької діяльності, порушення позивачем п.п. 1, 13 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 року № 265/95-ВР, п.п. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для застосування фізичної особи-підприємця санкцій згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 21.11.2013 року №, №.

Також, основні засади державної політики щодо регулювання, зокрема, роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 року № 481/95-ВР.

Відповідно до ч. 11 ст. 15 Закону України від 19.12.1995 року №481 (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

У разі роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 1700 гривень (абз. 5 ч. 2 ст. 17 Закону України від 19.12.1995 року № 481/95-ВР).

З аналізу наведених норм вбачається, що суб'єкти господарювання, які здійснюють продаж алкогольних або тютюнових виробів, повинні у порядку, визначеному Законом та на підставі необхідних документів, отримати ліцензію на відповідний вид діяльності, а порушення вимог вказаних правил є підставою для застосування до суб'єкта господарювання санкцій, які розраховуються у 200 відсотковому розмірі вартості відповідного товару в місці торгівлі із застосуванням мінімального розміру санкцій, що становить 1 700 грн.

Згідно складеного під час перевірки опису товарів, наявних в місці провадження позивачем торгівлі, партія алкогольних напоїв склала на загальну суму 7 946 грн. та тютюнових виробів - 3 105,5 грн.

Таким чином, оскільки позивачем провадиться продаж алкогольних напоїв та тютюнових виробів без отримання ліцензій на цей вид діяльності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у податкового органу підстав для застосування штрафних санкцій, виходячи із 200 відсоткового розміру від загальної партії вказаного товару на місці торгівлі, на суму 22 103 грн. згідно податкового повідомлення-рішення від 21.11.2013 року №.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність порушень податковим органом порядку проведення фактичної перевірки, визначеного ст.ст. 80, 81 Податкового кодексу України, з урахуванням наявності належним чином оформленого наказу на її проведення, підписаного керівником органу та прийнятого на підставі інформації про порушення позивачем вимог законодавства у сфері торгівлі і норм податкового законодавства, направлень на перевірку та акту про відмову позивача від отримання матеріалів перевірки.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та дав належну правову оцінку обставинам справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв'язку із чим судове рішення відповідно до ст. 200 КАС України підлягає залишенню без.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 5 червня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

В.Л. Романішин