Справа № 2а-880/11/0970
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2011-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2011 р. Справа № 2a-880/11/0970

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Гундяка В.Д.,

при секретарі Круглій О.М.,

за участю: представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2Д .,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Івано-Франківську справу за позовом Закритого акціонерного товариства «Солід»до Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

14.03.2011 року Закрите акціонерне товариство (далі-ЗАТ) «Солід»звернулося з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в м.Івано-Франківську про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення. Позовні вимоги мотивувало тим, що згідно оскаржуваного рішення відповідачем безпідставно зменшено товариству суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 253 550,00 грн.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, суду пояснили, що в результаті проведеної перевірки ЗАТ «Солід»з питань відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок платника складено акт перевірки №18155/23-3/32360621 від 01.11.2010, згідно якого позивачем завищено суму бюджетного відшкодування в загальному розмірі 253 550, 00 грн. На підставі даного акту прийняте податкове повідомлення рішення за №/0 від 01.11.2010 про зменшення ЗАТ «Солід»бюджетного відшкодування. Представники позивача з висновками посадових осіб Державної податкової інспекції в м.Івано-Франківську, викладеними в акті перевірки, та відповідно і з вищевказаним податковим повідомленням-рішенням не погоджуються, вважають їх неправомірними та безпідставними. Зазначили, що підставою для зменшення бюджетного відшкодування, зазначеною а акті перевірки, є відносини ЗАТ «Солід»із підприємствами-постачальниками із ознаками сумнівності, по яких неможливо підтвердити надмірну сплату ПДВ до бюджету відповідно до ЗУ «Про додану вартість». Дана обставина, на їх думку, не є підставою для позбавлення ЗАТ «Солід»права на відшкодування податку на додану вартість, оскільки позивачем, як платником податку, було виконано усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та наявні всі документальні підтвердження розміру податкового кредиту. Одночасно вказали, що в акті перевірки податковим органом не було наведено жодних доказів нікчемності правочинів, укладених ЗАТ «Солід»із своїми контрагентами та обгрунтувань щодо порушення позивачем публічного порядку при їх укладенні. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача позов не визнала з підстав, наведених у поданому запереченні. Суду пояснила, що позовні вимоги вважає незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Зазначила, що проведеною перевіркою ЗАТ «Солід» виявлено порушення чинного законодавства, які полягали в завищенні суми відшкодування податку на додану вартість. Зокрема зазначила, що в результаті перевірки податковими органами встановлено, що ЗАТ «Солід»протягом тривалого часу мало господарські відносини з контрагентами, постачальники яких систематично не сплачували податки, діяльність яких має ознаки фіктивного підприємництва, які подавали звітність про відсутність господарської діяльності, за юридичною адресою не знаходяться та на момент здійснення правовідносин не мали належного обсягу правоздатності. Оскільки право на бюджетне відшкодування на переконання відповідача виникає лише при фактичній надмірній сплаті ПДВ, то в звязку з неможливістю проведення зустрічних перевірок по даним контрагентам сума бюджетного відшкодування не може бути підтверджена. Таким чином відмова податкового органу в бюджетному відшкодуванню позивачу сум податку на додану вартість в розмірі 253 550,00 грн. є законною. Тому на думку представника відповідача оспорюванне податкове повідомлення-рішення податковим органом прийнято правомірно. В задоволенні позову просила відмовити.

Свідок ОСОБА_4, залучений до розгляду даної адміністративної справи за клопотанням представника відповідача, в судовому засіданні показав, що він є головою правління ЗАТ «Солід». Вказав, що контрагенти, які бажали співпрацювати із ЗАТ «Солід», звертались з пропозиціями та відповідними угодами по постачанню матеріалів, запасних частин, сушці деревини безпосередньо на підприємство, у випадку його відсутності, залишали угоди секретарю, тому особисто з ними не зустрічався, знає тільки тих з якими працюють постійно. За його дорученням головний бухгалтер ОСОБА_5 перевіряв чи законною є діяльність даних контрагентів, чи зареєстровані вони у встановленому належним чином порядку як платники податку і тільки після цього дані договори підписувалися ним особисто, в деяких випадках право підпису мав його заступник. Передоплата проводилася ЗАТ «Солід»тільки у випадках укладення договорів з постійними контрагентами, з іншими виключно по факту виконаних робіт. Вся сировина, запасні частини, інші матеріали обліковувались на складах, відображались в бухгалтерському та податковому обліку.

Вислухавши представників позивача та відповідача, показання свідка, дослідивши подані докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що Державною податковою інспекцією в м.Івано-Франківську проведено документальну невиїзну позапланову перевірку ЗАТ «Солід»з питань відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок платника за травень, червень, липень, серпень, вересень, листопад 2009 року та січень, лютий, березень, квітень, травень, червень 2010 року.

За результатами перевірки виявлено допущені позивачем порушення вимог п.п.7.7.1, п.п.7.7.2 п.7.7 ст.7, п.1.8 ст.1, пп.7.2.1,п.7.2.6 п.7.2, пп.7.4.1, пп.7.4.4 п.7.4, пп.7.5.1п.7.5 ст.7 ЗУ «Про податок на додану вартість».

Вищевказані порушення зафіксовані в акті перевірки за №18155/23-3/32360621 від 01.11.2010 року.

Відповідно до Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України за №327 від 10.08.2005 та зареєстрованого в МЮУ 25.08.2005 за №925/11205, даний акт як службовий документ який стверджує факт проведення невиїзної документальної або виїзної планової чи позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності суб'єкта господарювання, є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання.

На підставі вищевказаного акту ДПІ в м.Івано-Франківську прийняла податкове повідомлення- рішення за №/0 від 01.11.2010 року, згідно якого ЗАТ «Солід»зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 253 550 грн.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність та взаємний звязок, суд не погоджується з правомірністю прийняття відповідачем вищевказаного податкового повідомлення-рішення виходячи з наступного.

Згідно вимог п.3 ч.3 ст.2 КАСУ у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні в якості письмового доказу вищезгаданого акту перевірки, оскаржуване рішення прийняте ДПІ на підставі відсутності результатів зустрічних перевірок підприємств-постачальників позивача по ланцюгу до виробника у звязку з чим неможливо підтвердити факт надмірної сплати цього податку до бюджету. Так в акті перевірки ДПІ в м.Івано-Франківську вказано, що підставою відмови у бюджетному відшкодуванню ЗАТ «Солід»сум ПДВ в розмірі 253 550,00 грн є неможливість підтвердження фактичної надмірної сплати ПДВ його контрагентами. Зокрема обґрунтуванням для прийняття оспорюваного рішення субєкта владних повноважень було те, що в ході проведення перевірки неможливо підтвердити суми ПДВ, оскільки згідно направлених запитів відповідним податковим органам встановлено відсутність за юридичною адресою таких контрагентів позивача, як ТзОВ Славір», ПП «Декорт-Інвест», ПП «Телекомунікаційні системи «Експрес»- посередник отриманого товару (свідоцтво платника ПДВ анульовано 18.12.2009), постачальник- ПП «Укртехресурс»- внесено запис про відсутність за місцезнаходженням. Стосовно ТОВ «Бук-Львів» на запит податкового органу повідомлено, воно є надавачем послуг з сушіння бука, ПП «Альянс постачальники України»(не знаходиться за місцем реєстрації , фактична адреса не встановлена) є контрагентом ПП «Галич-Тур»; постачальником ТОВ «Втордеревпром»є ТОВ «Командор Центр» - фактичне місцезнаходження згідно запиту не встановлено. Інші контрагенти ЗАТ «Солід»крім того мають ознаки фіктивності, що підтверджується відповідними поясненнями, здобутими працівниками податкової міліції.

Таким чином, на думку податкового органу, Товариством порушено вимоги пункту 1.8 статті 1, підпункту 7.7.10 пункту 7.7 статті 7 Закону України від 3 квітня 1997 року № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість", внаслідок чого завищено суму бюджетного відшкодування.

Суд вважає дані висновки посадових осіб, які проводили перевірку, такими що повністю не відповідають встановленим на підставі достовірних доказів фактичним обставинам, які мають значення для вирішення справи, з огляду на нижчевикладене.

Відповідно до п.1.8. ст.1 ЗУ «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997(далі-Закон) бюджетним відшкодуванням є сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у звязку з надмірною сплатою у випадках визначених цим Законом. Отже, зазначений пункт є відсилочною нормою, оскільки дає загальне розуміння поняття «бюджетного відшкодування»і безпосередньо не встановлює порядок визначення його суми, а відсилає до інших норм Закону.

В п.п.7.7.1 п.7ст.7 Закону передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобовязання звітного податкого періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При відємному значенні суми, розрахованої згідно з п.п 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди(у тому числі розстроченого або відтроченого відповідно до закону), а при його відсутності зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Порядок та підстави формування платником податку податкового кредиту регламентується положеннями п. 7.4, п. 7.5 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість, тому формування податкового кредиту може бути визнано неправомірним виключно за умови порушення платником податку вимог вищевказаних норм.

Відповідно до п.п. 7.4.1. п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" (в редакції, чинній на час формування позивачем податкового кредиту), податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у звязку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації. Згідно пп. 7.4.5. даного Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Підпунктом 7.5.1 п. 7.5. ст. 7 вказаного закону визначено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Згідно складеного посадовими особами ДПІ вищезгаданого акту в період, який перевірявся, ЗАТ «Солід»займалося виготовленням деревяних букових щитів та відвантаженням їх на експорт .

За показаннями свідка ОСОБА_4 поясненнями ОСОБА_1О на момент укладення правочинів була перевірена інформація щодо реєстрації контрагентів як платників податку на додану вартість, тобто на момент виписування податкових накладних дані контрагенти були платниками податку на додану вартість. Дана обставина відповідачем в судовому засіданні не спростована.

Відповідно до п.п. 7.2.4 п.7.2 ст. 7 ЗУ Про податок на додану вартість право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платник податку, передбаченому ст.9 цього Закону.

Згідно п. 9.6. ст.9 вищезазначеного Закону свідоцтво про реєстрацію особи як платника податку на додану вартість діє до дати його анулювання.

До анулювання реєстрації статусу платника податку на додану вартість особа, що перебуває у процесі ліквідації, має право та зобовязана, у випадках, встановлених законом, видавати податкові накладні на загальних підставах.

В судовому засіданні встановлено, що суми податку на додану вартість, сплачені за результатами господарських операцій із придбання лісопродукції, сировини запасних частин та послуг правомірно включена позивачем до податкового кредиту на підставі належно оформлених податкових накладних, виданих позивачу його постачальниками. Дана обставина відповідачем не заперечується та крім того підтверджується наявними в матеріалах справи та дослідженими судом актами та довідками перевірок ЗАТ «Солід»з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ.

Судом не встановлено жодного порушення вимог законодавства, яке б позбавляло позивача права на формування податкового кредиту.

Висновки податкової інспекції щодо відсутності у спірних правовідносинах надмірної сплати ПДВ є необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства.

Як вбачається з аналізу норм ЗУ «Про податок на додану вартість», даний ОСОБА_6 не ставить в залежність отримання бюджетного відшкодування платником податків від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання відємного значення суми поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунків з бюджетом третіх осіб. Якщо контрагент платника податку не виконав свого зобовязання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність саме щодо цього контрагента платника податку, а не до самого платника податку. На переконання суду несплата продавцем чи його контрагентом податку на додану вартість до бюджету, у разі фактичного здійснення господарської операції, не впливає на формування податкового кредиту покупцем та не є підставою для позбавлення останнього права на відшкодування цього податку, якщо він виконав усі передбачені законом умови отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру заявленого податкового кредиту.

Таким чином обставини, які стали підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, знаходяться поза межами вимог підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 та підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону № 168/97-ВР щодо умов виникнення у позивача права на податковий кредит. ОСОБА_6 виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит не ставить у залежність від дотримання вимог податкового законодавства іншими субєктами господарювання. Положення пункту 1.8 статті 1 Закону № 168/97-ВР щодо надмірної сплати податку, як необхідної умови його повернення з бюджету платникові, стосується саме цього платника і сплати ним податку в ціні товарів (послуг) їх постачальникам.

Отже, невиконання контрагентами ЗАТ «Солід»своїх зобов'язань перед бюджетом не могло бути підставою для відмови останньому в бюджетному відшкодуванні, так як ЗАТ «Солід»виконало усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Іншим порушення, на думку податкової, яке було виявлено під час проведення перевірки, було те, що до податкового кредиту позивачем безпідставно були включені податкові накладні, оформлені з порушенням чинного законодавства. Однак дані твердження відповідача суперечать чинному законодавству.

У відповідності до п.п. 7.2.3. п. 7.2. ст. 7 Закону № 198, податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, разі коли частка товару (робіт, послуг) не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів зазначається в податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби України, та враховується у визначенні загальних податкових зобов'язань. Платники податку повинні зберігати податкові накладні протягом строку, передбаченого законодавством для зобов'язань із сплати податків.

Згідно п.п. 1.2 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.п. 7.2.1 п. 7.2. ЗУ Про податок на додану вартість платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дату виписування податкової накладної;

в) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість;

е) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм);

є) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача;

ж) ціну поставки без врахування податку;

з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому

значенні;

и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням

податку.

Відповідно до Наказу ДПА України від 30.05.1997р. №165 передбачено, що податкова накладна складається у двох примірниках (оригінал і копія) у момент виникнення податкових зобов'язань продавця відповідно до вимог пункту 7.3 статті 7 Закону. Усі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати поставку товарів (послуг), та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця. Податкова накладна не підписується покупцем товарів (послуг) і не скріплюється його печаткою.

Згідно чинного законодавства, податкова накладна є водночас звітним податковим і розрахунковим документом, який, при умові його належного оформлення, є підставою для включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у ціні товару.

Правила формування податкового кредиту визначені пунктом 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість". Відповідно до зазначеного пункту податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті), послуг їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних за тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставки товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є подальше використання таких товарів основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку.

На підтвердження подальшого використання товару у своїй діяльності позивач у судовому засіданні долучив до матеріалів справи накладні, податкові накладні, довіреності, які підтверджують той факт, що товар, отриманий від контрагентів використовувався позивачем в оподаткованих операціях у межах господарської діяльності.

Суд не погоджується з твердженнями представника відповідача, що договори укладені ЗАТ «Солід»з контрагентом ПП «Рем-Будінвест Експрес», який є посередником отриманого товару, слід визнати нікчемними в звязку з тим, що по його постачальнику «Втовдеревпром», неможливо підтвердити правові відновини із ЗАТ «Солід», оскільки дані висновки в акті перевірки відсутні, тому відповідно і не могли бути використанні при прийнятті оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 71 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином відповідач, як суб'єкт владних повноважень на якого покладено обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, не довів належними та допустимими доказами обґрунтованість своїх висновків,

Враховуючи викладене, висновки перевірки про відмову в частині бюджетного відшкодування податку на додану вартість суд вважає безпідставними та такими, що не підтверджені належними доказами, у зв'язку з чим акт перевірки від 01.11.2010 року не може бути підставою для зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 253 550,00 грн., а відтак і для винесення оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Одночасно суд не приймає до уваги постання представника відповідача на факт порушення кримінальної справи відносно посадових осіб ЗАТ «Солід», оскільки дана обставина не може бути доказом по справі відповідно по положень пп..5.2.6. ЗУ ЗУ «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Враховуючи вищевикладене податкового повідомлення-рішення слід визнати протиправним та скасувати.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Тому на користь ЗАТ «Солід» з Державного бюджету України підлягає до стягнення 3,40 грн. судового збору.

На підставі ч.2 ст.19 Конституції України, пп..пп.7.7.1, 7.7.2 п.7.7 ст.7 ЗУ «Про податок на додану вартість», керуючись ст.ст.11, 71, 86, ч.1 ст.94, ч.3 ст.160, ст.162 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити повністю.

Податкове повідомлення-рішення за №/0 від 01.11.2010 визнати протиправним та скасувати.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Закритого акціонерного товариства «Солід» 3,40 грн. судових витрат.

Згідно ст.254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги, якщо таку заяву чи скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова в повному обсязі виготовлена 30.05.2011 року.

Суддя: Гундяк В.Д.