Справа № 814/386/15
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/386/15

Категорія: 9.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Кравця О.О.,

- Домусчі С.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Міндоходів у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 березня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

06 лютого 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ГУ Міндоходів у Миколаївській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про застосування фінансових санкцій № 000208/16-21 від 31.12.2014 року.

В обґрунтуванні позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що застосування до неї 27 000 грн. штрафних санкцій є неправомірним із-за відсутності подій цих порушень.

26 березня 2015 року постановою Миколаївського окружного адміністративного суду адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить зазначену постанову скасувати та прийняту нову, якою відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України у зв'язку із відсутністю клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі про слухання справи за їх участю, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 02.10.1996 року, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.(а.с. 15)

Згідно копії ліцензії Серії НОМЕР_2 на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, позивач здійснює свою діяльність в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», за адресою АДРЕСА_1

28 листопада 2014 року посадовими особами відповідача, згідно з направленнями № 1285 та №1286 від 25.11.2014 року, здійснено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_2 з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами.

За результатами перевірки складено акт № 35414-29-21-12/НОМЕР_1 від 28.11.2014 року, в якому зафіксовані порушення позивачем п.1 постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» № 957 від 30.10.2008 року, ст. 11 та ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» № 481/95-ВР від 19.12.1995 року.

31 грудня 2014 року відповідачем прийнято рішення про застосування до ФОП ОСОБА_2 фінансових санкцій за зазначені порушення, які відповідно до вимог ч.17 Закону № 481/95-ВР становлять в загальній сумі 27 000 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач застосовуючи до позивача фінансову відповідальність за податкове правопорушення у вигляді штрафу, не прийняв податкове повідомлення-рішення, яке передбачено Податковим кодексом України, а прийняв інше за формою рішення.

Судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Нормативно-правовим актом, який визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України є Закон України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі - Закон № 481/95-ВР).

Частиною четвертою ст.17 Закону № 481/95-ВР визначено компетенцію органів, уповноважених застосовувати штрафні санкції за порушення норм цього Закону, якими є органи доходів і зборів та/або орган, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та інші органи виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, воно прийнято на підставі порушень вимог ст.11 та ст.17 Закону № 481/95-ВР.

Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених Законом № 481/95-ВР, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 2 червня 2003 р. N 790 (далі Порядок № 790). Зокрема, додатком до цього Порядку визначено форму рішення про застосування фінансових санкцій, яке виноситься в разі виявлення порушення вимог законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Відповідно до пункту 10 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України (Перехідні положення) нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, Державної податкової адміністрації України та інших центральних органів виконавчої влади, прийняті до набрання чинності цим Кодексом на виконання законів з питань оподаткування, та нормативно-правові акти, які використовуються при застосуванні норм законів про оподаткування (в тому числі акти законодавства СРСР), застосовуються в частині, що не суперечить цьому Кодексу, до прийняття відповідних актів згідно з вимогами цього Кодексу.

Зважаючи на викладене, будь-які норми, що прийняті до набрання чинності Податковим кодексом України або одночасно з ним, можуть застосовуватися в частині, що не суперечить нормам цього Кодексу.

Статтею 113 Податкового кодексу України передбачено, що штрафні (фінансові) санкції застосовуються також і за порушення вимог іншого, крім податкового, законодавства, якщо контроль за дотриманням відповідних норм покладено на контролюючі органи.

Обов'язком контролюючих органів у розумінні Податкового кодексу України є визначення суми грошових зобов'язань у вигляді штрафних санкцій за порушення норм іншого, крім податкового, законодавства, якщо контроль за дотриманням відповідних норм покладений на контролюючі органи.

Зазначене поширюється також і на санкції за порушення норм законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, оскільки контроль за дотриманням відповідних норм покладено на органи доходів і зборів України.

При цьому відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

З наведеного визначення випливає, що поняття грошового зобов'язання охоплює всі суми коштів, які підлягають сплаті як штрафні санкції за порушення вимог законодавства, дотримання якого контролюють контролюючі органи. Не є винятком і штрафні санкції за порушення законодавства, яке регулює обіг спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Дійсно, з 1 січня 2011 року (з дня набрання чинності Податковим кодексом України) у контролюючих органів в розумінні Податкового кодексу України відсутні повноваження щодо прийняття інших рішень, крім податкових повідомлень-рішень, якими можуть бути визначені грошові зобов'язання.

Разом з тим, окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане судом правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

У такому разі рішення контролюючого органу про застосування фінансових санкцій за порушення вимог законодавства з регулювання обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, прийняте не за формою, передбаченою для податкових повідомлень-рішень, варто розцінювати як податкове повідомлення-рішення з окремими дефектами, які не змінюють суті спірного рішення.

В цьому випадку перевага надається змісту документу порівняно з його зовнішньою формою.

Оскаржуване рішення про застосування штрафних санкцій відповідає встановленій додатком до Порядку № 790 формі, тому висновок суду першої інстанції про те, що рішення про застосування фінансових санкцій не може прийматися в іншій формі, окрім як податкове повідомлення-рішення, є помилковим.

Пунктом 2 Порядку № 790 визначено, що фінансові санкції застосовуються за порушення, передбачені ч.2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР.

Як вбачається з акту про результати фактичної перевірки та оскаржуваного рішення, позивачу визначені штрафні санкції за порушення, відповідальність за які передбачена абзацами 13 та 15 зазначеної статті, за що і нараховані штрафні санкції.

Актом перевірки встановлений факт реалізації однієї пляшки коньяку «Шустов» 3 зірки, 0,5 л, 40% за ціною нижчою за мінімальну роздрібну ціну, а саме за 55 грн.

Як вбачається з пояснень продавця ОСОБА_3, доданих до акту перевірки (а.с.43), вона дійсно продала цю пляшку за зазначеною в акті ціною, що спростовує твердження позивача, щодо відсутності факту реалізації.

Постановою Кабінету Міністрів «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» № 957 від 30.10.2008 року визначено мінімальну роздрібну ціну коньяку, яка за цю пляшку становить 59 грн.

Враховуючи, доведеність факту продажу в магазині позивача пляшки алкогольного напою за ціною нижчою за мінімальну, визначену законодавством, відповідачем правомірно застосовано штрафні санкції, встановлені абз.13 ч.2 ст.17 Закону № 481/95-ВР у мінімальному розмірі 10 000 грн.

Твердження позивача про ненабрання чинності абзацу 13 ч.2 ст.17 Закону №481/95-ВР щодо мінімальної суми фінансових санкцій у розмірі 10 000 грн, під час проведення перевірки і застосування фінансових санкцій, є помилковим, оскільки зміни до вказаної норми внесені абзацом 7 підпунктом 9 п.2 розділу 1 Закону України від 12 серпня 2014 року № 1638-VII, який набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 04.09.2014 року., перевірка проведена після цієї дати - 28.11.2014р.

Щодо порушення позивачем п.15 ч.2 ст.17 Закону № 481/95-ВР колегія суддів зазначає наступне.

Цією нормою передбачені штрафні санкції за виробництво, зберігання, транспортування, реалізацію фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку.

Згідно зі ст.11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» алкогольні напої та тютюнові вироби, які реалізуються на території України повинні бути марковані.

Факт зберігання в магазині позивача алкогольного напою - вина "Портвейн 333" без марки акцизного податку встановлений актом перевірки. Позивачем не спростовано належними та допустимими доказами зазначеного порушення. Його посилання на те, що акцизна марка могла відклеїтись при транспортуванні, ґрунтується на припущеннях та не спростовує факту вчиненого порушення вимог закону.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає вірним розмір штрафних санкцій - 17 000 грн., визначених відповідачем за порушення п.15 ч.2 ст.17 Закону № 481/95-ВР.

Аналіз наведеного в сукупності дає підстав для висновку, що оскаржуване рішення про застосування штрафних санкцій є обґрунтованим та законним, що є наслідком для відмови у позові.

Суд першої інстанції на наведені обставини уваги не звернув, не надав правової оцінки наявності чи відсутності факту порушень вимог Закону № 481/95-ВР з боку позивача, не врахував наведені норми права, що призвело до ухвалення невірного судового рішення.

Відповідно до ст.202 КАС України, судова колегія скасовує постанову суду першої інстанції та ухвалює нову, якою відмовляє у позові.

Керуючись ст.ст.195,197,198,202,205,207,254 КАС України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Міндоходів у Миколаївській області - задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 березня 2015 року - скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою відмовити в задоволені адміністративного позову ОСОБА_2 до Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням апеляційної інстанції.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.О.Кравець

Суддя: С.Д.Домусчі