Справа № П/811/613/15
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

03 листопада 2015 рокусправа № П/811/613/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Шелеповій Ю.О.

за участю представників:

позивача: - не з'явився

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд »

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2015 року

у справі № П/811/613/15

за позовом Долинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області

до Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд»

про стягнення коштів за податковим боргом ,-

ВСТАНОВИВ:

Долинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Кіровоградській області звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд», в якому просила стягнути з відповідача за рахунок коштів у рахунок погашення податкового боргу в розмірі 814897,68 грн., що знаходяться на розрахункових рахунках відповідача в обслуговуючих банках на користь держави в особі волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не сплатив у встановлений Податковим кодексом України строк суму узгоджених грошових зобов'язань, як нарахованих контролюючим органом за наслідками перевірок платника податків, так і нарахованих відповідачем самостійно у податкових деклараціях, які набули статусу податкового боргу.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.04.2015 адміністративний позов задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату» на користь держави в особі Долинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області податковий борг в розмірі 814897,68 грн.

Постанову суду мотивовано доведеністю матеріалами справи наявності у відповідача податкового боргу, який виник після порушення справи про банкрутство, у зв'язку з чим на вказані вимоги не поширюється мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою закрити провадження у справі. Відповідач зазначає, що суд першої інстанції не врахував приписів ч.2 ст.25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, що діяла до 18.01.2013), згідно якої вимоги за зобов'язаннями боржника, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтись в межах ліквідаційної процедури, тобто грошові вимоги кредитора до боржника, які виникли після порушення справи про банкрутство в процедурі санації, можуть бути пред'явленні в межах ліквідаційної процедури та будуть задовольнятись згідно з реєстром вимог кредиторів у встановленому законом порядку. Крім того, позовні вимоги стосовно стягнення боргу з податку на додану вартість підлягають поверненню до вирішення Вищим адміністративним судом спору по суті у справі № 1170/2а-881/12, предметом спору в якій є скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 11.10.2011.

Позивач проти задоволення позову заперечує, просить залишити без змін постанову суду першої інстанції та відмовити в задоволенні апеляційної скарги, зазначає, що судом розглядались поточні вимоги в розумінні Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», які виникли за період 30.11.2014 по 30.01.2015, отже суд виніс правильне рішення на підставі норм чинного законодавства. Крім того, рішення у справі № 1170/2а-881/12 набрало законної сили та підлягає обов'язковому виконанню відповідно до ст.255 КАС України, тим більш, що Вищим адміністративним судом України не приймалось рішення у цій справі щодо зупинення виконавчих дій.

Представники сторін у судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання сторони повідомлені судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, за розрахунком податкового органу станом на день звернення до суду першої інстанції відповідач має податковий борг в загальному розмірі 814 897,68 грн., а саме:

- з плати за землю - 521263,12 грн. (а. с.7), який виник у зв'язку з несплатою у встановлені строки грошових зобов'язань, самостійно визначених в деклараціях з плати за землю (земельний податок):

в податковій декларації по Маловодянській сільській раді за 2014 рік (а. с.12, 13) у сумі 508525,85 грн. за період з 30.11.2014 по 30.01.2015 (включно) ;

в податковій декларації по Богданівській сільській раді за 2014 рік (а. с.14, 15) у сум 7432,71 грн. за січень 2015 року (а. с.14, 15);

в податковій декларації по міській раді за 2014 рік у сумі 12695,04 грн. за жовтень 2014 року, утворилась заборгованість (а. с.16, 17). У зв'язку з частковою сплатою сума боргу становить 5304,52 грн., що підтверджується долученою до справи обліковою карткою платника податків (а. с.19).

- з податку на додану вартість, який виник у зв'язку з несплатою узгоджених грошових зобов'язань, визначених податковим органом у податкових повідомленнях-рішеннях, - 293634,56 грн.

Так, з матеріалів справи вбачається, що податкові повідомлення-рішення № від 11.10.2011 на загальну суму 726008 грн., у т. ч. основного платежу - 653844 грн., штрафних (фінансових) санкцій - 72 164 грн. та № від 11.10.2011 про зменшення суми бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 1639900 грн. були оскаржені підприємством до суду.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.09.2012 у справі № 1170/2а-881/12 у задоволенні адміністративного позову ДП "Дирекція КГЗКОР" до Долинської ОДПІ відмовлено (а. с.66-69).

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2014, вищевказану постанову суду першої інстанції у справі № 1170/2а-881/12 залишено без змін (а. с.25).

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про задоволення пощовних вимог.

Підпунктом 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) передбачено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п.54.1. ст.54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (п.57.1 ст.57 ПК України).

Відповідно до пп.14.1.72 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

За правилами п.285.1 ст. 285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік

Пунктом 286.2 статті 286 ПК України встановлено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Відповідно до п. 287.3 ст. 287 ПК України податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Відповідно до п.57.3 ст.57 ПК України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 ст. 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити розраховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення - рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

За приписами п.56.1 ст.56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У відповідності до абз.1, 4 п.56.18 ст.56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання є податковим боргом (пп. 14.1.175 п. 14.1 ПК України).

Зважаючи на той факт, що відповідачем самостійно визначено у поданих податкових деклараціях з плати за землю податкові зобов'язання з земельного податку, заборгованість відповідача за визначений позивачем період у розмірі 521263,12 грн. є узгодженою.

Стосовно грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 293634,56 грн. апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною 5 статті 254 КАС України визначено, що постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

У відповідності до ч.1 ст.255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

З огляду на приписи ч.5 ст.254 КАС України ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2014 у справі № 1170/2а-881/12 набрала законної сили, а тому є обов'язковою для виконання сторін даної справи, зокрема, для відповідача в частині обов'язку сплати грошового зобов'язання, визначені у вищевказаних податкових повідомленнях-рішеннях, які є узгодженими відповідно до абз.1, 4 п.56.18 ст.56 ПК України.

Отже колегією суддів не приймаються до уваги, як такі що не впливають на спірні відносини, посилання відповідача на те, що судові рішення першої й апеляційної інстанції у справі № 1170/2а-881/12 оскаржені в касаційному порядку і на даний час справа знаходиться на розгляді у Вищому адміністративному суді України (а. с.65).

Таким чином, у зв'язку з несплатою відповідачем у законодавчо встановлені строки грошових зобов'язань з плати за землю та податку на додану вартість в загальному розмірі 814 897,68 грн. означена сума в розумінні Податкового кодексу України є податковим боргом.

За правилами п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

За визначенням в пп.14.1.153 п.14.1 ст.14 ПК України податкова вимога - письмова вимога органу державної податкової служби до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Відповідно до п.59.3 ст.59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

Пунктом 59.4. ст.59 Податкового кодексу України передбачено, що податкова вимога надсилається також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Як встановлено вище, оскільки податковий борг у підприємства по платежам до бюджету виник ще під час дії Закону України «Про порядок погашення зобов'язань перед бюджетами та державними цільовими фондами», податковим органом в порядку, передбаченому з пп.6.2.2, 6.2.3 п.6.2 ст.6 вказаного Закону на адресу відповідача надіслано першу податкову вимогу № 1/10 від 15.01.2008, другу податкову вимогу № 2/23 від 18.02.2009 (а. с.18).

На момент звернення податкового органу до суду з даним позовом, відповідачем сума податкового боргу не погашена.

За умови, якщо сума податкового боргу, зазначена в податкових вимогах, добровільно не погашена, інші законодавчо встановлені підстави для відкликання податкових вимог відсутні, у податкового органу відповідно до приписів ст.6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань перед бюджетами та державними цільовими фондами», ст.59 Податкового кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2011, відсутні правові підстави для формування та надсилання платнику податку окремої податкової вимоги на суму нового податкового боргу.

Відповідно до п.59.5 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.

Відповідно до п.п.88.1, 88.2 ст.88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення. Право податкової застави виникає, зокрема, у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку (пп.89.1.1 п.89.1 ст.89 ПК України).

Відповідно до абз.2 пп.14.1.155 п.14.1 ст.14 ПК України у разі невиконання платником податків грошового зобов'язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.

Стаття 87 ПК України визначає джерела сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків, а саме: джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, зокрема, п.87.3 ст.87 ПК України, а також іншими законодавчими актами (п.87.2 ст.87 ПК України).

У відповідності до пп. 95.1 та 95.2 ст. 95 Податкового кодексу України, орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

Згідно з п. 95.3 ст. 95 Податкового кодексу України, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги в повній мірі узгоджуються з наведеними приписами Податкового кодексу України.

Посилання відповідача на необхідність застосування до спірних правовідносин приписи ч.2 ст.25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, що діяла до 18.01.2013), згідно якої вимоги за зобов'язаннями боржника, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтись в межах ліквідаційної процедури, тобто грошові вимоги кредитора до боржника, які виникли після порушення справи про банкрутство в процедурі санації, можуть бути пред'явленні в межах ліквідаційної процедури та будуть задовольнятись згідно з реєстром вимог кредиторів у встановленому законом порядку, колегія суддів вважає помилковим з огляду на наступне.

З матеріалів справ вбачається, що 25.04.2008 господарським судом Кіровоградської області винесено ухвалу у справі № 05-01/184/6-12а/10, якою поновлено провадження у справі № 05-01/184/6-12а/10 про банкрутство ДП «Дирекція КГЗКОР», порушеного Дніпропетровським арбітражним судом 04.06.98, та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів ДП «Дирекція КГЗКОР» відповідно до ст.12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (а. с.43-47).

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 16.06.2009 введено процедуру санації боржника - ДП «Дирекція КГЗКОР», призначено керуючим санацією боржника арбітражного керуючого Барановського О. М.

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 11.11.2014 строк процедури санації боржника ДП «Дирекція КГЗКОР» продовжено на 6 місяців (а. с.48, 49).

Згідно з пунктом 87.10 статті 87 ПК України з моменту винесення судом ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство платника податків порядок погашення грошових зобов'язань, які включені до конкурсних кредиторських вимог контролюючих органів до такого боржника, визначається згідно із Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» без застосування норм цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Відповідно до діючої редакції п.7 ч.1 ст.12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Вказану статтю 12 ГПК доповнено пунктом 7 згідно п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції Закону України від 22.12.2011 №4212-VI «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Законом України від 22.12.2011 №4212-VI «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який набрав чинності 19 січня 2013 року, вказаний Закон викладено в новій редакції.

Відповідно до Закону України від 02.10.2012 №5405-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов'язань» розділ X "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» доповнено п.1-1, яким визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом.

Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Отже для вирішення питання стосовно предметної підсудності справ у спорах з майновими вимогами до боржника, слід враховувати положення п.1-1 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», вимоги ст.17 КАС України, ст.12 ГПК і брати до уваги дату порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо таку ухвалу постановлено після 19 січня 2013 року.

З огляду на наведені правові норми, приймаючи до уваги, що провадження у справі про банкрутство відповідача порушено до дня введення в дію нової редакції Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», відповідач в установленому порядку не визнаний банкрутом, ліквідаційна процедура не відкрита, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про обґрунтованість заявлених адміністративному суду позовних вимог.

У відповідності до ч.5 ст.19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов'язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Отже, враховуючи те, що вищевказаний податковий борг в розумінні Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» є поточним зобов'язанням відповідача, на вказані вимоги не поширюється мораторій на задоволення вимог кредиторів, як вірно зазначено судом першої інстанції.

Також судом першої інстанції правильно встановлено, що до стягнення податкового боргу, який утворився після відкриття провадження про банкрутство та введення мораторію, підлягає застосуванню процедура, визначена приписами Податкового кодексу України.

Підпунктами 20.1.19, 20.1.34 пункту 20 статті 20 ПК України органам доходів та зборів, як контролюючим органам, надано право стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

З огляду на вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Передбачені ст.202 КАС України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.04.2015 у справі № П/811/613/15 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко