Справа № 814/1197/15
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2015-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/1197/15

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Князєв В.С.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Скрипченка В.О.,

ОСОБА_1,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Реєстраційної служби Чигиринського районного управління юстиції на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 травня 2015 року по справі за адміністративним позовом Реєстраційної служби Чигиринського районного управління юстиції до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Нібулон», про визнання дій протиправними та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Реєстраційна служба Чигиринського районного управління юстиції звернулась до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Нібулон», з урахуванням ухвали Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 травня 2015 року про часткове залишення заявлених позовних вимог без розгляду, що набрала законної сили, про визнання протиправними дій державного виконавця відповідача щодо винесення постанови про накладення штрафу та скасування постанови про накладення штрафу в сумі 1360 грн., винесену 03.03.2015 року при виконанні виконавчого провадження з виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду № 2а-4126/11/1470 від 08.07.2011 року про зобовязання відділу Держкомзему в Чигиринському районі Черкаської області скасувати державну реєстрацію договорів оренди, вказаних в додатку № 1 та зобовязання відділу Держкомзему в Чигиринському районі Черкаської області здійснити державну реєстрацію договорів оренди землі, що вказані в додатку № 2.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 травня 2015 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені вимоги, наголошуючи, зокрема, на порушенні судом першої інстанції норм матеріального права, неповне зясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, 30.09.2011 року відповідачем було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2а-4126/11/1470, виданим 08.07.2011 року Миколаївським окружним адміністративним судом про зобовязання відділу Держкомзему в Чигиринському районі Черкаської області скасувати державну реєстрацію договорів оренди, вказаних в додатку № 1, та зобовязання відділу Держкомзему в Чигиринському районі Черкаської області здійснити державну реєстрацію договорів оренди землі, що вказані в додатку № 2.

В ході вказаного виконавчого провадження 25.11.2014 року, на підставі ухвали Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.11.2014 року, відповідачем було винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження, а саме боржника - Відділ Держкомзему в Чигиринському районі Черкаської області на Реєстраційну службу Чигиринського районного управління юстиції.

16.02.2015 року у звязку з невиконанням боржником рішення суду відповідачем був накладений на останнього штраф у розмірі 680 грн.

Постановою від 03.03.2015 року у звязку з повторним невиконанням рішення суду відповідачем на позивача був накладний штраф у розмірі 1360 грн.

Не погодившись із вказаною постановою про накладення на позивача штрафу за повторне невиконання рішення суду останній звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції прийшов до висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови державний виконавець діяв у межах повноважень та у спосіб передбачений Законом України «Про виконавче провадження», а тому заявлені позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими, та такими, що не відповідають приписам чинного законодавства України.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Так, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 названого Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.ч. 1 та 3 ст. 5 вказаного Закону вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Частинами 1 та 3 статті 6 зазначеного Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною 2 статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

З наведеного вбачається, що право державного виконавця накласти на боржника штраф за невиконання рішення суду повязується зі сплином строку, визначеного Законом для добровільного його виконання, що дорівнює сім днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а за повторне невиконання зі сплином пятиденного строку з дня накладення первісного штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач вступив у виконавче провадження в якості правонаступника боржника на підставі ухвали Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.11.2014 року та постанови державного виконавця від 25.11.2014 року.

За правилами ч. 5 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Проте, станом на 16.02.2015 року, тобто зі сплином строку, який Закон України «Про виконавче провадження» надає боржнику для добровільного виконання рішення суду, з моменту вступу позивача у виконавче провадження в якості правонаступника, останнім не було виконано постанову від 06.06.2011 року у справі № 2а-4126/11/1470, у звязку із чим державним виконавцем було накладено на позивача штраф у розмірі 680 грн.

Зазначена постанова державного виконавця була отримана позивачем 19.02.2015 року.

Водночас, станом на 03.03.2015 року зі сплином пятиденного строку з моменту накладення на позивача первісного штрафу за невиконання рішення суду, позивачем постанова суду у справі № 2а-4126/11/1470 виконана так і не була.

Вказані обставини щодо невиконання позивачем рішення суду у справі № 2а-4126/11/1470 підтверджуються відповідними актами державного виконавця від 16.02.2015 року та від 03.03.2015 року і не заперечуються позивачем.

Будь-яких поважних причин невиконання зазначеного рішення суду у заявленому позові позивачем не наведено.

Посилання позивача на те, що він був не обізнаний про вступ до даного виконавчого провадження в якості боржника, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки копія ухвали Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.11.2014 року про заміну сторони у виконавчому провадженні була отримана позивачем 18.11.2014 року.

Тобто, станом на 18.11.2014 року позивачу було достеменно відомо про його вступ у виконавче провадження № 2а-4126/11/1470 в якості боржника та відповідно про обовязок, визначений Законом України «Про виконавче провадження», виконати рішення суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови про накладення на позивача штрафу на повторне невиконання рішення суду державний виконавець діяв у межах повноважень та у спосіб передбачений Законом України «Про виконавче провадження», а тому заявлені позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції, та вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки висновки суду першої інстанції обґрунтовані та відповідають чинному законодавству, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують, колегія суддів, на підставі ст. 200 КАС України, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Реєстраційної служби Чигиринського районного управління юстиції на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 травня 2015 року залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 травня 2015 року по справі за адміністративним позовом Реєстраційної служби Чигиринського районного управління юстиції до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Нібулон», про визнання дій протиправними та скасування постанови залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через 5 днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів після набрання законної сили безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: В.О. Скрипченко

Суддя: Л.П. Шеметенко