Справа № 2а-1633/11/0970
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2011-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2011 р. Справа № 2a-1633/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Скільського І.І.

при секретарі Бурді М.Р.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: Калуської об'єднаної державної податкової інспекції

до відповідача: Дочірнє підприємство "Модерн-К" колективного підприємства будівельно-монтажної фірми "Будінвест-Карпати"

про стягнення заборгованості в сумі 69603,85 грн,-

ВСТАНОВИВ:

18 травня 2011 року Калуська об'єднана державна податкова інспекція (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Дочірнього підприємства "Модерн-К" колективного підприємства будівельно-монтажної фірми "Будінвест-Карпати" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 69603,85 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідача як юридичну особу 23.12.2008 року зареєстровано виконавчим комітетом Калуської міської ради Івано-Франківської області. За відповідачем рахується податковий борг з податку на додану вартість в розмірі 69603,85 грн., в т.ч. пеня, що обліковується по особовому рахунку на суму 4312,85 грн., який виник внаслідок несплати самостійно задекларованих сум податкових зобовязань з податку на додану вартість за 8-12 місяців 2010 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з мотивів, наведених у позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених у письмовому запереченні, що міститься у матеріалах справи та пояснив суду, що підприємство справно сплачувало всі поточні податкові зобовязання по податку на додану вартість, що підтверджується довідкою із сплати ПДВ за період серпень 2010 року по грудень 2010 року та копіями платіжних доручень №163 від 27.09.2010 р., №182 від12.11.2010 р., №190/202 від 29.11.2010 р., №203 від 07.12.2010 р., №1 від 05.01.2011 р., №15 від 18.01.2011 р., в яких зазначено призначення платежу податок на додану вартість згідно декларації за визначений період часу. Однак, позивач в супереч діючому законодавству незаконно та безпідставно змінив призначення платежів і нарахував податковий борг та штрафні санкції. Крім того зазначив, що згідно вимог пункту 1.7,п.3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою правління Національного банку України за № 22 від 21.01.2004 року, платник податків сам визначає призначення платежу і це призначення без його відома ніхто не вправі змінювати. Просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши подані суду письмові докази та інші матеріали справи, судом встановлено наступне.

30.04.2002 року дочірнє підприємство "Модерн-К" колективного підприємства будівельно-монтажної фірми "Будінвест-Карпати" зареєстроване виконавчим комітетом Калуської міської ради як юридична особа, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію серії АОО № 045584, зареєстровано у Калуській ОДПІ платником податку на додану вартість.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем до податкового органу 17.09.2010 року подано декларацію з податку на додану вартість за серпень 2010 року, 20.10.2010 року подано декларацію з податку на додану вартість за вересень 2010 року, 20.11.2010 року подано декларацію з податку на додану вартість за жовтень 2010 року, 07.12.2010 року подано декларацію з податку на додану вартість за листопад 2010 року, 15.01.2011 року подано декларацію з податку на додану вартість за грудень 2010 року, відповідно до яких позивач зобовязаний в терміни, визначені законом, сплатити до бюджету суми податку в розмірі 65291,00 грн.

Відповідачем, відповідно до платіжних доручень № 163 від 27.09.2010 р. на суму 22497,00 грн., № 182 від 12.11.2010 р. 2034,00 грн., № 190/202 від 29.11.2010 р. 3000,00 грн., № 203 від 07.12.2010 р. 15203,00 грн., №1 від 05.01.2011р. 15380,00 грн., № 15 від 18.01.2011 р. 7177,00 грн., сплачено до бюджету податок на додану вартість в розмірі 65291,00 грн., за період 8-12 місяці 2010 року, згідно задекларованих сум в повному обсязі, що підтверджено копіями платіжних доручень. При цьому, платником податку в платіжних документах вказувалося призначення платежу податок на додану вартість за відповідний звітний період.

Судом установлено, що протягом вказаного вище періоду податковим органом платежі позивача зі сплати ПДВ зараховувалися лише в рахунок погашення боргу минулих років, незважаючи на те, що в платіжних дорученнях в графі «Призначення платежу» було вказано про зарахування до бюджету поточних платежів з цього виду податку, що не заперечувалось представником позивача в судовому засіданні.

Своєчасна сплата податку на додану вартість відповідачем за серпень грудень 2010 року підтверджується також перевіреними в судовому засіданні письмовими доказами: зворотнім боком облікової картки платника податку на додану вартість за вказаний період.

Відповідно до вимог частини 1 стаття 67 Конституції України кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Виходячи із встановлених статтею 161 Кодексу адміністративного судочинства України кола питань, що підлягають вирішенню судом, суд вважає за необхідне зазначити, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону України «Про податок на додану вартість», Закону України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами, Закону України „Про систему оподаткування, які були чинними на момент їх виникнення.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року № 168/97-ВР (далі- Закон) платником податку є будь-яка особа, яка здійснює або планує здійснювати господарську діяльність та реєструється за своїм добровільним рішенням як платник цього податку або підлягає обовязковій реєстрації як платник цього податку.

Статтею 3 Закону встановлено, що обєктом оподаткування є операції платників податку, в тому числі, з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України, в тому числі операції з передачі права власності на обєкти застави позичальнику (кредитору) для погашення заборгованості заставодавця, а також з передачі обєкта фінансового лізингу у користування лізингоотримувачу (орендарю).

Згідно підпункту 7.8.1 пункту 7.8 статті 7 вказаного Закону податковим періодом є один календарний місяць.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про систему оподаткування» від 25.06.1991 року № 1251-XII платники податків і зборів (обов'язкових платежів) зобов'язані сплачувати належні суми податків і зборів (обов'язкових платежів) у встановлені законами терміни.

Закон України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 року № 2181-III (далі Закон № 2181) установлює порядок погашення зобовязань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обовязкових платежів).

Відповідно до вимог підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону № 2181 платник податків зобовязаний самостійно сплатити суму податкового зобовязання, зазначену у поданій ним податкові декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання відповідно декларації.

Підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону № 2181 встановлено, що активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду. В інших випадках платники податків самостійно визначають черговість та форми задоволення претензій кредиторів за рахунок активів, вільних від заставних зобовязань забезпечення боргу.

Згідно підпункту «а» 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону № 2181 податкові декларації подаються за базовий (звітний) період, що дорівнює календарному місяцю (в тому числі при сплаті місячних авансових внесків), - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Відповідно до пункту 7.7 статті 7 вказаного Закону податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобовязань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обовязковими платежами) у рівних пропорціях.

Підпунктом 16.5.2 пункту 16.5 статті 16 Закону № 2181 встановлено, що днем подання до установ банків платіжного доручення за всіма видами податкових платежів вважається день його реєстрації у цих установах.

Відповідно до пункту 6 статті 7 Закону України «Про Національний банк України»від 20.05.1999 року № 679-XIV, із змінами та доповненнями, Національний банк України визначає систему, порядок і форми платежів.

Пунктом 1.7 Постанови Національного банку України від 21.01.2004 року № 22 «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за № 377/8976, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції.

Реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками (пункт 3.8 Інструкції).

Із наведеного випливає, що право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику. Тому, суми податкових зобовязань або податкового боргу урахуванням підпункту 16.5.2 пункту 16.5 статті 16 Закону № 2181 слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобовязань або податкового боргу, визначених платником податків.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України № 2181, який є спеціальним законом з питань оподатковування і установлює порядок погашення зобовязань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обовязкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначено вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу. Серед таких заходів немає зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків. У разі недотримання платником податків порядку погашення податкового боргу та виконання податкових зобовязань, передбаченого пунктом 7.7 статті 7 Закону № 2181, податковий орган не наділений правом чи обовязком змінювати призначення платежу, визначене платником податків.

Таким чином, аналізуючи вказані норми законодавства слід прийти до висновку про те, що самостійне зарахування податковим органом сплачених платником податку сум у рахунок податкового боргу або податкових зобовязань, які не вказані в графі «Призначення платежу» платіжної вимоги під час перерахування коштів до бюджету, є неправомірним.

Аналогічна позиція з даного питання зазначена в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 17.03.2009 року за № 358/13/13-09.

Позивачем у судовому засіданні не спростовані доводи відповідача про своєчасну та повну сплату податку на додану вартість за серпень грудень 2010 року.

Враховуючи наведене, на підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_3

Постанова складена в повному обсязі 08.11.2011 року.