Справа № 826/13412/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., вирішив у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

до

Ковельської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (Шацьке відділення)

про

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 09.04.2015 р. № 000100321,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Ковельської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (Шацьке відділення) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 09.04.2015 р. № 000100321.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Ковельською ОДПІ на підставі необґрунтованих висновків акту камеральної перевірки від 24.03.2015 р. № 19/15/00135390 щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства прийнято податкове повідомлення-рішення від 09.04.2015 р. № 000100321, яким позивачу визначено грошове зобов’язання з акцизного податку з реалізації суб’єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів на загальну суму 16 004,19 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що при реалізації ПАТ «Укрнафта» підакцизних товарів (нафтопродуктів) через власну мережу автозаправних станцій юридичним особам шляхом відвантаження (передачі) відповідної кількості пального особам (представникам), які діють від імені та в інтересах саме цих юридичних осіб реалізації у роздріб, у розумінні пп. 14.1.212 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, не відбувалося, оскільки нафтопродукти не придбаваються з метою їх використання громадянином або іншим кінцевим споживачем в особистих некомерційних цілях, а придбаваються з метою їх використання саме у комерційній діяльності юридичної особи.

Представник відповідача в судове засідання не з’явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Про причини неявки в судове засідання не повідомив. Згідно наданих письмових заперечень проти позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Обґрунтовуючи заперечення на позовні вимоги зазначає, що через мережу АЗС здійснюється роздрібний продаж нафтопродуктів кінцевому споживачеві, такі операції є об’єктом оподаткування акцизним податком відповідно до чинного законодавства.

Враховуючи неявку в судове засідання представника відповідача, а також відсутність потреби заслухати свідка або експерта, суд приходить до висновку про можливість подальшого розгляду справи в порядку ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Ковельською ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області проведено камеральну перевірку податкової звітності з акцизного податку за січень 2015 року ПАТ «Укрнафта».

За результатами перевірки складено акт від 24.03.2015 р. № 19/15/00135390, висновками якого встановлено порушення ст. 213, ст. 214, пп. 215.3.4 ст. 215, ст. 216 Податкового кодексу України, що призвело до заниження акцизного податку, який підлягає сплаті до бюджету за січень 2015 року в сумі 12 803,35 грн.

За результатами проведеної перевірки винесене податкове повідомлення-рішення від 09.04.2015 р. № 000100321, яким позивачу збільшено суму грошового зобов’язання з акцизного податку з реалізації суб’єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів на загальну суму 16 004,19 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 12 803,35 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями – 3200,84 грн.

За результатами первинного адміністративного оскарження, Головним управлінням ДФС у Волинській області прийнято рішення від 12.05.2015 р. № 2797/10/03-20-10-02-06, яким податкове повідомлення-рішення від 09.04.2015 р. № 000100321 залишено без змін, а скаргу – без задоволення.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Положеннями ст. 76 Податкового кодексу України визначено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова. Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

За результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу (ст. 86 Податкового кодексу України).

Виходячи з аналізу вищенаведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що чинне законодавство не визначає чіткі строки проведення камеральних перевірок, а тому суд вважає, що порушення відповідачем строків проведення камеральної перевірки, передбачених п. 2.5 Примірного порядку проведення камеральних перевірок, здійснення контролю за справлянням акцизного податку та збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 07.06.2011 N 333, не може бути підставою для визнання висновків акту, складеного за результатами її проведення, нікчемними.

Крім того, суд звертає увагу, що вказаний порядок не стосується організації проведення перевірок нафтопродуктів.

Положеннями пп. 14.1.4 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).

Відповідно до пп. 212.1.11 п. 212.1 ст. 212 Податкового кодексу України платником акцизного податку є особа - суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів.

За приписами п. 215.1 ст. 215 Податкового кодексу України до підакцизних товарів належать: спирт етиловий та інші спиртові дистиляти, алкогольні напої, пиво; тютюнові вироби, тютюн та промислові замінники тютюну; нафтопродукти, скраплений газ, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, паливо моторне альтернативне; автомобілі легкові, кузови до них, причепи та напівпричепи, мотоцикли, транспортні засоби, призначені для перевезення 10 осіб і більше, транспортні засоби для перевезення вантажів; електрична енергія.

Згідно з пп. 213.1.9 п. 213.1 ст. 213 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування акцизним податком є операції з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Положеннями абз.2 пп.14.1.212. п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначено, що реалізацією суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів - є продаж пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, товарів, зазначених у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу, безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування.

Аналіз наведених законодавчих приписів дозволяє дійти висновку, що операція з реалізації суб'єктом господарювання підакцизних товарів є об'єктом оподаткування акцизним збором в розумінні пп.213.1.9 п.213.1 ст.213 ПКУ, якщо суб'єктом здійснюється продаж підакцизних товарів безпосередньо громадянам або іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання.

Зокрема із наведеного вбачається висновок, що при наявності договорів поставок з суб’єктами господарювання з оплатою постачання в безготівковому порядку або у готівковому порядку через касу підприємства та подальшим отриманням пального на АЗС з використанням спеціальних жетонів, чеків тощо, законодавчо обґрунтованих підстав для оподаткування таких продажів акцизним податком у роздрібній торгівельній мережі не виникає.

З наведеними положеннями узгоджуються приписи Порядку заповнення та подання декларації акцизного податку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 23.01.15 №14, відповідно до якого Додаток 6 «Розрахунок суми акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів» до декларації акцизного податку заповнюється в такому порядку:

графа 3 - загальна вартість (з податком на додану вартість) реалізованих підакцизних товарів у роздрібній торговельній мережі та у мережі громадського харчування споживачам незалежно від форми розрахунків;

графа 4 - вартість (з податком на додану вартість) реалізованих підакцизних товарів у роздрібній торговельній мережі споживачам незалежно від форми розрахунків для їх комерційного використання, тобто для подальшої реалізації кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання;

у графі 5 Вартість підакцизних товарів до оподаткування, грн. (гр. 3 - гр. 4) вказується різниця між графами 3 та 4 цього розрахунку.

Отже, законодавець окремою графою виділив вартість підакцизних товарів, реалізованих в роздрібній торговельній мережі (а відтак через АЗС), але для комерційного використання, які не входять до бази оподаткування акцизним податком.

Порядок здійснення господарської комерційної діяльності (підприємництва) регламентується главою 4 Господарського кодексу України.

Відповідно до положень ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

З наведеного у сукупності вбачається, що під комерційним використанням слід розуміти не тільки придбання певною особою підакцизних товарів (за переліком пп. 215.3.4 ПК України) з метою подальшої реалізації, тобто з комерційною метою отримання прибутку, але й придбання для використання у власній господарській діяльності господарського товариства з метою, крім іншого, отримання прибутку, що є загальною метою підприємництва (господарської комерційної діяльності).

Суд зазначає про помилковість доводів відповідача про те, що за Правилами роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 р. № 1442 через мережу АЗС здійснюється лише роздрібний продаж нафтопродуктів кінцевому споживачу.

Так, зазначеними Правилами визначено порядок приймання та роздрібної торгівлі бензином, дизельним паливом, скрапленим вуглеводневим газом, гасом, маслами, мастилами (далі - нафтопродукти), розфасованими нафтопродуктами, а також регламентують вимоги стосовно дотримання прав споживачів щодо належної якості нафтопродуктів, безпеки для життя та здоров'я споживачів, навколишнього природного середовища і рівня торговельного обслуговування.

Крім того, суд зважає на той факт, що названі Правила роздрібної торгівлі розроблені на виконання ст. 20 Закону України «Про захист прав споживачів», який під споживачем розуміє фізичну особу, яка придбаває продукцію для особистих потреб, не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (п. 22 ст. 1 Закону).

Посилання відповідача в обґрунтування своєї позиції на визначення «роздрібна торгівля», наведене в ДСТУ 4303:2004 «Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять», також не заслуговують на увагу. Вказаний ДСТУ пояснює як термін «роздрібна торгівля», так і термін «оптова торгівля». Так, оптовою торгівлею є купівля-продаж товарів за договорами постачання партіями для їх наступного продажу кінцевому споживачу через роздрібну торгівлю або для виробничого використання (п. 4.5). Зазначаючи про здійснення позивачем операцій з реалізації підакцизних товарів саме з роздрібної торгівлі, контролюючим органом не спростований належним та допустимим доказами факт постачання позивачем таких підакцизних товарів покупцям для комерційного використання.

Окремо суд зазначає, що відповідно до п.5.3 ст. 5 Податкового кодексу України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами, а ДСТУ 4303:2004 "Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять" законом не є.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було заповнено «Розрахунок суми акцизного податку з реалізації суб’єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, який є Додатком 6 до Декларації акцизного податку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 23.01.2015 р. № 14.

Декларацією з акцизного податку за січень 2015 року було подано позивачем 21.02.2015 р.

ПАТ «Укрнафта» відповідно до вищезгаданого Порядку заповнило рядок 6 до декларації, вказавши у графі 3 загальну вартість (з податком на додану вартість) реалізованих підакцизних товарів у роздрібній торгівельній мережі та у мережі громадського харчування споживачам незалежно від форми розрахунків, а у графі 4 – вартість (з податком на додану вартість) реалізованих підакцизних товарів у роздрібній торгівельній мережі споживачам незалежно від форми розрахунків для їх комерційного використання.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що при реалізації ПАТ «Укрнафта» підакцизних товарів (нафтопродуктів) через власну мережу автозаправних станцій юридичним особам шляхом відвантаження (передачі) відповідної кількості пального особам (представникам), які діють від імені та в інтересах саме цих юридичних осіб реалізації у роздріб, в розумінні пп. 14.1.212 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, не відбувається. Під час продажу підакцизних товарів розрахункові документи та податкова накладна надаються представнику покупця, тобто фізичній особі, яка здійснює комерційне представництво або представництво за довіреністю в інтересах юридичної особи – покупця підакцизного товару.

Таким чином, на думку позивача, при реалізації нафтопродуктів через мережу АЗС юридичним особам в межах укладених як усних договорів так і тих, що укладені в письмовій формі, крім договорів роздрібної купівлі-продажу, відбувається відвантаження (продаж) нафтопродуктів представникам юридичних осіб (фізичним особам) для подальшого використання таких нафтопродуктів для комерційної діяльності юридичних осіб (покупців).

На підтвердження вищенаведеного позивачем надано суду копію договору поставки нафтопродуктів від 01.11.2004 р. № 26/1341в-АЗС, укладений між ПАТ «Укрнафта» (постачальник)та ТОВ ВТФ «Авіас» (покупець). На підставі вказаного договору ПАТ «Укрнафта» поставляє (відвантажує) нафтопродукти ТОВ ВТФ «Авіас» на умовах EXW – автозаправні станції ПАТ «Укрнафта».

Як вбачається з п. 3.1.1 договору поставки № 26/1341в-АЗС від 01.10.2004 р. ПАТ «Укрнафта» зобов’язаний здійснювати відпуск товару через мережу АЗС по довірчим документам покупця - ТОВ ВТФ «Авіас» та вести звітність виданого товару та довірчих документів покупця.

Відповідно до п. 2.3 Додаткової угоди № 11 до договору поставки № 26/1341в-АЗС від 01.10.2014 р. товар видається на підставі довірчих документів покупця, якими є: паливні карти, скетч-карти.

Порядок відпуску нафтопродуктів на АЗС врегульовано Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв’язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 р. № 281/171/578/155 (далі – Інструкція № 281).

Відповідно до пункту 10.3 даної Інструкції відпуск нафтопродуктів здійснюється: 1) за готівку; 2) за відомостями; 3) за талонами; 4) за платіжними картками.

Пунктом 216.9 статті 216 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення податкових зобов’язань щодо реалізації суб’єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є дата здійснення розрахункової операції відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 р. № 265/95-ВР (далі – Закон № 265), а у разі реалізації товарів фізичними особами - підприємцями, які сплачують єдиний податок, - є дата надходження оплати за проданий товар.

Відповідно до статті 2 Закону № 265 розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Як вбачається з матеріалів справи, передача нафтопродуктів здійснювалася ТОВ ВТФ «Авіас» шляхом оплати платіжними картками, що підтверджується наявними в матеріалах справи чеками та актами приймання-передачі товару № 3 від 31.01.2015 р., № 2 від 31.01.2015 р. Передача товару здійснювалася уповноваженим представникам покупців, на підтвердження чого виписувалися податкові накладні.

Таким чином, при реалізації нафтопродуктів через мережу АЗС юридичним особам в межах укладених як усних так і письмових договорів, крім договорів роздрібної купівлі-продажу відбувається відвантаження (продаж) нафтопродуктів представникам юридичних осіб (фізичним) особам для подальшого використання таких нафтопродуктів для комерційної діяльності юридичних осіб (покупців).

За таких обставин реалізація підакцизних товарів у роздріб в розумінні приписів пп. 14.1.212 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України не відбувається, оскільки нафтопродукти не придбавалися позивачем з метою їх використання громадянами або іншими кінцевими споживачами в особистих некомерційних цілях, а придбавалися з метою їх використання у комерційній діяльності юридичної особи.

З урахуванням наведеного вище, висновки, викладені в акті перевірки щодо заниження позивачем акцизного податку суд вважає помилковими, а позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги ПАТ «Укрнафта» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають відшкодуванню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Ковельської об’єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС України у Волинській області (Шацьке відділення) від 09.04.2015 р. № 000100321.

3. Судові витрати в сумі 182,70 грн. присудити на користь Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» за рахунок асигнувань Ковельської об’єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС України у Волинській області (Шацьке відділення).

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук