Справа № 826/11068/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 листопада 2015 року № 826/11068/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ІРВІ Груп» до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві про скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «ІРВІ Груп»» (далі - позивач, ТОВ «ІРВІ Груп») до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить:

скасувати рішення ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві про розірвання договору;

зобов'язати ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві прийняти податкову звітність подану засобами електронного зв'язку 25.05.2015, а саме податкову декларацію з податку на додану вартість з Додатком 5 за квітень 2015 року ТОВ «ІРВІ Груп» датою її подання;

зобов'язати ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві прийняти податкову звітність подану засобами електронного зв'язку 25.05.2015, а саме Уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок з Додатком 5 за січень 2015 року ТОВ «ІРВІ Груп» датою її подання;

зобов'язати ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві прийняти податкову звітність подану засобами електронного зв'язку 03.06.2015, а саме податкову декларацію з податку на додану вартість з Додатком 5 за травень 2015 року ТОВ «ІРВІ Груп» датою її подання;

зобов'язати ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві приймати податкову звітність від ТОВ «ІРВІ Груп» засобами електронного зв'язку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає протиправним рішення відповідача про розірвання в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів.

Також, позивач вважає помилковими і необґрунтованими посилання відповідача на відсутність позивача за місцезнаходженням, що стало підставою для неприйняття податкової звітності, оскільки на момент укладання договору позивач не змінював свого місцезнаходження, що підтверджується установчими документами та даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, в обґрунтування яких зазначив про те, що згідно відомостей, одержаних від СУ ФР ДПІ у Святошинському районі, встановлено відсутність ТОВ «ІРВІ Груп» за податковою адресою, тобто платником податків у звітності, поданій до ДПІ в електронному вигляді, надано недостовірну інформацію щодо свого місцезнаходження (податкової адреси), що є прямим порушенням договірних зобов'язань платника та стало підставою для розірвання договору.

Також відповідач зазначив, що оскільки інформаційний канал зв'язку, призначений для подання звітності в електронному вигляді, був припинений у зв'язку з розірванням договору, податкові декларації позивача з ПДВ за квітень, травень 2015 року до ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві взагалі не надходили.

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ТОВ «ІРВІ Груп» зареєстроване 25.10.2012 за №0028108, як платник податків перебуває на податкового обліку у ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Місцезнаходженням позивача згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців: 03164, м. Київ, Святошинський район, вул. Підлісна, буд. 6, кв.267.

Між позивачем та відповідачем укладено договір про визнання електронних документів №3 від 14.03.2015, предметом якого є визнання електронних податкових документів (податкової звітності, реєстрів отриманих та виданих податкових накладних з податку на додану вартість та інших звітних податкових документів), поданих платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органу державної податкової служби засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях, як оригіналу.

Позивачем 25.05.2015 подано засобами електронного зв'язку податкову декларацію з податку на додану вартість за квітень 2015 року з Додатком 5.

Контролюючим органом, відповідно до квитанції № 1, у прийнятті податкової декларації відмовлено у зв'язку з можливою відсутністю договору з ДФСУ.

Також, 25.05.2015 позивачем направлено Уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок з Додатком 5 за січень 2015 року.

Однак, відповідачем згідно квитанції № 1 не прийнято податкову звітність у зв'язку з можливою відсутністю договору з ДФСУ.

Надалі, 29.05.2015 позивач намагався укласти з ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві новий договір про визнання електронних документів №4, на що було отримано квитанцію № 2 про неприйняття документу.

В подальшому, позивачем подано 03.06.2015 засобами телекомунікаційного зв'язку податкову декларацію з податку на додану вартість за травень 2015 року з Додатком 5.

Однак, відповідачем згідно квитанції № 1 податкову звітність не прийнято у зв'язку з можливою відсутністю договору з ДФСУ.

Як вбачається з листа ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві від 17.04.2015 №5074/10/26-57-10-11, за ініціативою контролюючого органу розірвано договір про визнання електронних документів №3 від 14.03.2015 у зв'язку з істотним порушенням позивачем умов цього договору, зокрема, платником податків у поданій звітності в електронному вигляді надано недостовірну інформацію щодо свого місцезнаходження (податкової адреси).

Позивач, вважаючи такі дії щодо розірвання відповідачем в односторонньому порядку договору та неприйняття податкової звітності протиправними, звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 14, 15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства України або на підставі договорів, що визначають взаємовідносини суб'єктів електронного документообігу. Суб'єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, та встановлюють для них систему (способи) захисту.

Статтею 651 Цивільного кодексу України врегульовано підстави для зміни або розірвання договору.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Таким чином, адміністративний договір може бути розірвано або за згодою сторін, або за рішенням суду, або у випадках, встановлених у самому договорі.

Обставини справи свідчать, що договір про визнання електронних документів розірвано відповідачем в односторонньому порядку, відповідно, в даному випадку слід керуватись нормами договору про можливість його розірвання.

Так, відповідно до пункту 4 розділу 6 договору про визнання електронних документів передбачено, що орган державної податкової служби має право розірвати договір в односторонньому порядку у випадку ненадання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни платником податків місця реєстрації.

Виходячи з умов договору про визнання електронних документів відповідач має право розірвати договір в односторонньому порядку виключно у двох випадках: 1) не надання позивачем нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих; 2) зміна позивачем місця реєстрації.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували, що ТОВ «ІРВІ Груп» не надало нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або змінило місце реєстрації, тобто не надав доказів існування підстав для розірвання договору в односторонньому порядку.

Неприйнятими є також доводи про вжиття заходів, передбачених пунктом 12.5 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588.

Так, відповідно до п. 12.5 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588, якщо за результатами заходів щодо встановлення фактичного місцезнаходження юридичної особи підрозділами податкової міліції буде підтверджено відсутність такої особи за місцезнаходженням або встановлено, що фактичне місцезнаходження юридичної особи не відповідає зареєстрованому місцезнаходженню, керівник (заступник керівника) контролюючого органу протягом трьох робочих днів приймає рішення про направлення до відповідного державного реєстратора повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням за формою №18-ОПП (додаток 24) для вжиття заходів, передбачених частиною дванадцятою статті 19 Закону.

Повідомлення за формою № 18-ОПП надсилається державному реєстратору поштовим відправленням або в електронному вигляді у порядку взаємного обміну інформацією з реєстрів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, та Центрального контролюючого органу.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, працівниками ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві проведені відповідні заходи щодо встановлення місцезнаходження позивача, за результатами яких встановлено відсутність юридичної особи за місцезнаходженням, про що складено довідку від 17.04.2015 №5947.

Також, відповідачем надано до заперечень складене повідомлення про відсутність ТОВ «ІРВІ Груп» за місцезнаходженням за формою № 18-ОПП, при цьому, доказів направлення вказаного повідомлення державному реєстратору не надав.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» відомості про юридичну особу включаються до ЄДР шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України.

При цьому, згідно ч. 11 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», юридична особа зобов'язана подавати (надсилати) щороку протягом місяця, що настає за датою державної реєстрації, починаючи з наступного року, державному реєстратору для підтвердження відомості про юридичну особу реєстраційну картку про підтвердження відомостей про юридичну особу.

Пунктом 12 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» встановлено, що у разі ненадходження в установлений частиною одинадцятою цієї статті строк реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу державний реєстратор зобов'язаний надіслати поштовим відправленням протягом п'яти робочих днів з дати, встановленої для подання реєстраційної картки, юридичній особі повідомлення щодо необхідності подання державному реєстратору зазначеної реєстраційної картки.

У разі неподання юридичною особою протягом місяця з дати надходження їй відповідного повідомлення реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу державний реєстратор повинен внести до Єдиного державного реєстру запис про відсутність підтвердження зазначених відомостей датою, яка встановлена для чергового подання реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу (п. 14 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців»).

Позивач, на спростування тверджень, викладених у листі відповідача від 17.04.2015 №5074/10/26-57-10-11, надав суду докази щодо підтвердження відомостей про юридичну особу підприємства, про що внесені відповідні записи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Так, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців відомостей про відсутність позивача за місцезнаходженням не було внесено. Водночас, внесено записи щодо «підтвердження відомостей про юридичну особу» від 09.02.2015, від 26.02.2015, від 12.03.2015, від 23.04.2015, від 06.05.2015 та від 04.06.2015, статус відомостей про таку юридичну особу «підтверджено».

Вищезазначене вказує на те, що не спростовано відповідачем, на момент укладання договору, подання податкової звітності засобами електронного зв'язку за квітень, травень 2015 року та уточнюючого розрахунку, відомості про ТОВ «ІРВІ Груп» були підтверджені, що підтверджується, зокрема, записом від 23.04.2015 №6028108.

Відповідно, заперечення відповідача про відсутність ТОВ «ІРВІ Груп» за своїм місцезнаходженням не беруться судом до уваги, оскільки дана обставина не свідчить про зміну юридичною особою свого місця реєстрації.

Натомість, належним доказом зміни юридичною особою офіційного місцезнаходження можуть бути лише дані з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, яких відповідач до суду не надав.

З цих же мотивів, суд не приймає надані відповідачем повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням та довідку про встановлення місцезнаходження платника податків, оскільки зазначені документи є лише підставою для подання таких даних державному реєстратору, який в установленому ч. 12 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» № 755-IV від 15.05.2003 р. порядку вживає подальших заходів щодо підтвердження юридичною особою офіційних відомостей.

При цьому суд також зазначає, що встановлення відсутності юридичної особи за результатами здійснення заходів щодо встановлення фактичного її місцезнаходження не є підставою для розірвання договору в односторонньому порядку.

В даному випадку, дії податкового органу порушують не тільки встановлене законом право на подання податкової звітності в електронному вигляді але і умови договору, що є звуженням прав платника податків, встановивши визнання звітності як постійно триваючий для підприємства процес, що може бути свавільно перерваний суб'єктом владних повноважень.

Враховуючи те, що станом на час розірвання договору (лист ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві від 17.04.2015 №5074/10/26-57-10-11) підприємство знаходилось за своїм місцезнаходженням, то розірвання договору №3 від 14.03.2015 про визнання електронних документів контролюючим органом в односторонньому порядку є протиправним.

Водночас, щодо визначеного позивачем способу захисту порушеного права шляхом скасування рішення ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві про розірвання договору, суд зазначає про наступне.

Матеріали даної справи окремо не містять письмово оформленого рішення контролюючого органу про розірвання договору про визнання електронних документів з позивачем, а безпосередньо зі змісту письмового листа 17.04.2015 №5074/10/26-57-10-11 не вбачається, що останній має обов'язковий характер і встановлює для ТОВ «ІРВІ Груп» права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Разом з тим, правила ст. 105 КАС України, стосовно зазначення позивачем у позовній заяві способу захисту судом порушених прав, не виключають можливості обрання іншого способу захисту самим судом. Зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права (постанова Верховного Суду України від 20.04.2010 №21-2230во09).

В той же час, відповідно до ч. 2 ст. 162 КАС України, суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, для належного захисту порушених прав позивача суд дійшов висновку про визнання протиправними дій ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо розірвання в односторонньому порядку Договору про визнання електронних документів від 14.03.2015 №3.

Окрім того, відповідно до п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з п.49.8 ст. 49 Податкового кодексу України, прийняття податкової декларації є обов'язком органу державної податкової служби. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

З огляду на наведене вбачається, що обов'язок платника податків подати декларацію з ПДВ узгоджується з обов'язком податкового органу прийняти таку декларацію та, при відсутності зауважень до її оформлення, відобразити показники цієї декларації у відповідних базах податкової звітності.

Водночас п. 49.11 ст. 49 Податкового кодексу України передбачено, що у разі подання платником податків до органу державної податкової служби податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий орган державної податкової служби зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

Відповідно до п. 49.13 ст. 49 Податкового кодексу України у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

Крім того, з платниками податків, які подають звітність в електронній формі, листування з контролюючими органами може здійснюватися засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням вимог закону щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису (пункт 42.4 ст. 42 Податкового кодексу України).

Інструкцією з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженою наказом Державної податкової адміністрації України від 10.04.2008 № 233, яка визначає загальні принципи організації інформаційного обміну під час подання платниками податків податкової звітності до органів державної податкової служби України в електронній формі із використанням електронного цифрового підпису.

Додатком 1 до Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затверджено примірний договір про визнання електронних документів, згідно п. 6.4 якого орган ДПС має право розірвати Договір в односторонньому порядку у випадку ненадання Платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни Платником місця реєстрації.

З аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що законодавчо обґрунтованими підставами для розірвання договору про визнання електронних документів органом ДПС в односторонньому порядку є 1) ненадання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих; або 2) зміна платником податків місця реєстрації.

Судом встановлено, що підставою для відмови у прийнятті податкової звітності є виявлення помилки: «для платника податків заборонено прийом звітності по електронній пошті, можливо відсутній договір з ДФСУ».

Однак, під час розгляду справи, відповідачем, як особою на яку покладено обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, належних доказів розірвання та/або припинення вказаного договору від 14.03.2015 №3 на момент подання позивачем засобами електронного зв'язку податкової звітності з податку на додану вартість за квітень, травень 2015 року, Уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок з Додатком 5 за січень 2015 року не надано.

З огляду на викладене, з урахуванням встановленої, в даному провадженні, протиправності дій контролюючого органу щодо розірвання в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів, суд вважає, що контролюючим органом протиправно відмовлено позивачу у прийнятті та реєстрації податкової звітності за квітень, травень 2015 року, Уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок з Додатком 5 за січень 2015 року, які були направлені ТОВ «ІРВІ Груп» засобами електронного зв'язку.

Згідно інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 15.06.2012 №1503/12/13-12, резолютивна частина постанови адміністративного суду про задоволення позовних вимог у справі, предметом оскарження в якій є протиправність відмови податкового органу у прийнятті податкової декларації має містити висновок про визнання протиправною відмову податкового органу прийняти податкову декларацію, а податкової декларації такою, що подана платником податків у день її фактичного отримання органом державної податкової служби (із зазначенням дати).

Вимоги про зобов'язання податкового органу прийняти податкову декларацію, визнання протиправними рішення, дії, бездіяльності податкового органу, визнання поданої декларації податковою звітністю, визнання податкової декларації поданою варто розглядати як вимогу про визнання протиправною відмови у прийнятті податкової декларації, поданої платником податків на певну дату.

Вiдповiднi висновки суду можуть бути викладенi в мотивувальнiй частинi рiшення з посиланням на абзац десятий частини другої статтi 162 Кодексу адмiнiстративного судочинства України, яка надає право суду прийняти iншу постанову, яка б гарантувала дотримання i захист прав позивача. У резолютивнiй частинi вiдображається власне протиправнiсть вiдмови у прийняттi податкової декларацiї, поданої платником податкiв на певну дату. Суди повиннi розглянути питання щодо протиправностi вiдмови у прийняттi податкової декларацiї, незважаючи на те, в якiй словеснiй формi сформульованi позовнi вимоги позивача, якщо зi змiсту таких вимог вбачається, що вони спрямованi на вiдновлення прав платника податкiв, порушених внаслiдок такої вiдмови.

Таким чином, захист прав позивача має відбуватися шляхом пред'явлення позовних вимог про визнання протиправною відмови у прийнятті податкової звітності та подання платником податків у день її фактичного отримання органом державної податкової служби.

Враховуючи встановлену протиправність відмови у прийнятті та реєстрації податкової звітності, суд, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 162 КАС України, з метою відновлення порушених прав позивача, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зобов'язання вчинити дії підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною відмову контролюючого органу у прийнятті податкової звітності з податку на додану вартість з Додатком 5 за квітень, травень 2015 року, Уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок з Додатком 5 за січень 2015 року та зобов'язання відповідача прийняти податкову звітність подану засобами електронного зв'язку датою її подання.

Разом з тим, позовна вимога про зобов'язання ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві приймати податкову звітність від ТОВ «ІРВІ Груп» засобами електронного зв'язку не підлягає задоволенню, оскільки заявлена передчасно і є захистом прав та інтересів на майбутнє.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням доказів у справі в їх сукупності, враховуючи ту обставину, що органом державної податкової служби не доведено законність та обґрунтованість вчинення дій та прийнятті рішень, на підставі ч. 2 ст. 162 КАС України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України , якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ІРВІ Груп» задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо розірвання в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів від 14.03.2015 №3.

Визнати протиправною відмову Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві у прийнятті та реєстрації податкової звітності з податку на додану вартість з Додатком 5 за квітень, травень 2015 року, Уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок з Додатком 5 за січень 2015 року.

Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийняти податкову звітність подану засобами електронного зв'язку 25.05.2015, а саме податкову декларацію з податку на додану вартість з Додатком 5 за квітень 2015 року ТОВ «ІРВІ Груп» датою її подання.

Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийняти податкову звітність подану засобами електронного зв'язку 25.05.2015, а саме Уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок з Додатком 5 за січень 2015 року ТОВ «ІРВІ Груп» датою її подання.

Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийняти податкову звітність подану засобами електронного зв'язку 03.06.2015, а саме податкову декларацію з податку на додану вартість з Додатком 5 за травень 2015 року ТОВ «ІРВІ Груп» датою її подання.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ІРВІ Груп» () понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 73,08 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко