Справа № 805/4480/14
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" листопада 2015 р. м. Київ К/800/51157/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
СуддівМороз Л.Л.
Шведа Е.Ю.
провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до Горлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Донецької області (далі - Горлівська ОДПІ) про визнання протиправною та скасування вимоги за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2014 року

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_4 у Донецькому окружному адміністративному суді пред'явила позов до Горлівської ОДПІ про визнання протиправною та скасування вимоги.

В обґрунтування позовних вимог послалася на те, що вона зареєстрована як фізична особа-підприємець та є платником єдиного податку.

15 січня 2014 року відповідачем прийнято вимогу № Ф-11976-17 про сплату нею заборгованої суми недоїмки зі сплати єдиного внеску за період з серпня 2011 року по вересень 2013 року у розмірі 9519,62 грн.

Вважає, що вона звільнена від сплати єдиного внеску оскільки є пенсіонером за віком.

Просила визнати протиправною та скасувати вимогу Горлівської ОДПІ від 15 січня 2014 року № Ф-11976-17.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2014 року позов задоволено.

Скасовано вимогу Горлівської ОДПІ від 15 січня 2014 року № Ф-11976-17.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2014 року апеляційну скаргу Горлівської ОДПІ задоволено.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2014 року скасовано.

Прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Не погоджуючись з судовим рішенням суду апеляційної інстанції,

ОСОБА_4 подала касаційну скаргу. Посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його рішення та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області як одержувач пенсії за віком довічно, а з січня 2011 року переведена на пенсію із втрати годувальника.

ОСОБА_4 зареєстрована як фізична особа-підприємець та у період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року була платником єдиного податку.

Згідно з свідоцтвом платника єдиного податку серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 зареєстровано у якості платника єдиного податку з 01 січня 2012 року.

Із копії довідки відповідача від 26 травня 2014 року № 1229/1/05-05-17 вбачається, що позивач знаходиться на спрощеній системі оподаткування з 01 січня 2012 року, дія свідоцтва - безстрокова.

Відповідачем відносно ОСОБА_4 прийнята вимога про стягнення боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 15 січня 2014 року № Ф-11976-17 у сумі 9 519,62 грн. за період з серпня 2011 року по вересень 2013 року.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що позивач є пенсіонером за віком, отримує пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та перебуває на спрощеній системі оподаткування, та відповідно до пункту четвертого частини першої та частини четвертої статті 4 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464-VI) звільнена від сплати за себе єдиного внеску.

З цим не погодився суд апеляційної інстанції.

На думку колегії суддів, правова позиція суду першої інстанції є правильною й такою, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції дійшов не правильного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову і помилково скасував рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 384/2011 (далі - Положення) Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Пунктом 7 Положення встановлено, що Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Статтею 67 Конституції України встановлений обов'язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

У відповідності до преамбули до Закону № 2464-VI саме цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 4 зазначеного Закону платниками єдиного внеску є: фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Пунктом сьомим Розділу першого Закону України від 07 липня 2011 року

№ 3609-VI "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України" були внесені зміни до Закону № 2464-VI, за якими статтю 4 цього Закону доповнено частиною четвертою. У відповідності до нової норми особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 1 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 9 цього Закону також встановлено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач досягла пенсійного віку, отримує пенсію у зв'язку із втратою годувальника, та як платник єдиного податку перебуває на спрощеній системі оподаткування. Також, що ОСОБА_4 не укладався договір про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, а отже, вона звільнена від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Доводи відповідача про те, що до ОСОБА_4 не можуть бути застосовані положення частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI, оскільки позивач отримує пенсію у зв'язку із втратою годувальника, а тому, не звільнена від сплати єдиного внеску у зв'язку із недосягненням нею пенсійного віку, колегія суддів вважає безпідставними з наступних причин.

Статтею 26 Закону України Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", в редакції чинній до 01 жовтня 2011 року, встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п'яти років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Право позивача на пенсію за віком, що передбачене статтею 26 вказаного Закону у редакціях, чинних на час вчинення спірних відносин, пов'язується, зокрема, з досягненням нею 55 років.

Таким чином, у спірному періоді з серпня 2011 року по вересень 2013 року позивач була особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а тому вона не повинна сплачувати за себе єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення повинні бути законними і обґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції не виконав вказаних вимог процесуального законодавства й ухвалив у цій справі незаконне і не обґрунтоване рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що постанова апеляційного суду як така, що прийнята з порушенням норм матеріального права, підлягає скасуванню.

Водночас постанова Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2014 року є законною і обґрунтованою, а отже, судом апеляційної інстанції вона скасована помилково.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 222, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2014 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Горлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Донецької області про визнання протиправною та скасування вимоги скасувати, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2014 року у цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Судді Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Швед Е.Ю.