Справа № 2а/0470/2071/12
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2012-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2012 р. Справа № 2а/0470/2071/12

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Кальника В.В., розглянувши в письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Управління ОСОБА_1 фонду України в м. Павлограді Дніпропетровської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлограді про зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

06.02.2012 року Управління ОСОБА_1 фонду України в м. Павлограді Дніпропетровської області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлограді, в якому просить зобовязати відповідача включити до актів щомісячної звірки витрати на виплату і доставку пенсії пенсіонеру ОСОБА_2 за період з 01.10.2011р. по 31.12.2011 року на суму 450,00 грн., понесені управлінням ОСОБА_1 фонду України в м. Павлограді Дніпропетровської області; зобовязати відповідача починаючи з 01.01.2012р. включати пенсіонера ОСОБА_2 до акту щомісячної звірки відповідно до Порядку.

В обґрунтування позову УПФУ зазначило, що Законом України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" передбачено обовязок Фонду соціального страхування відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження здоровя або у разі його смерті при настанні страхового випадку. Відповідач всупереч вимогам діючого законодавства відмовляється включати до актів щомісячної звірки витрати на виплату і доставку пенсії пенсіонеру ОСОБА_2 за період з 01.01.2011р. по 31.12.2011р. на суму 450,00 грн., котрий отримав каліцтво на підприємстві колишнього СРСР.

Позивач в судове засідання не зявився, але надав до суду клопотання, в якому просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та розглянути справу без участі його представника.

Від відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника. До суду надав заперечення, в яких зазначив про невизнання позову з підстав невідповідності позовних вимог нормам чинного законодавства, а саме законодавством не передбачено порядок відшкодування виплачених пенсій потерпілим ОСОБА_1 фондом України за рахунок ФССНВУ.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Павлограді відмовляється включити до акту щомісячної звірки витрат, понесених позивачем у зв'язку з їх виплатою за період з 01.10.2011 р. по 31.12.2011 р. на суму 450,00 грн.

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ, в Україні залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування, страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, медичне страхування, страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, страхування на випадок безробіття.

Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Спори, що виникають із правовідносин за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, вирішуються в судовому порядку, якщо законом не встановлено досудовий порядок їх розгляду (стаття 12 Основ).

За пенсійним страхуванням згідно зі статтею 25 Основ надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: пенсії за віком, по інвалідності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсії у зв'язку з втратою годувальника, крім передбачених пунктом 4 цієї статті; медичні профілактично-реабілітаційні заходи; допомога на поховання пенсіонерів.

Відповідно пункту 4 цієї статі за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров'я та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

У частині 4 статті 26 Основ встановлено, що якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Враховуючи те, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком, тим, хто має надавати застрахованій особі матеріальну допомогу чи соціальні послуги, відповідно до статті 25 Основ, є Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

Пунктом 2 статті 7 (Прикінцеві положення) Закону України "Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", який набрав чинності з 1 квітня 2001 року, встановлено, що Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку.

Потерпілі, документи яких не передані до Фонду, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця, ОСОБА_1 фонду України та Фонду соціального страхування України. При цьому кошти, виплачені потерпілому страхувальником, зараховуються Фондом у рахунок його страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку па виробництві та професійного захворювання, а між страховиками з інших видів страхування і Фондом в подальшому відбуваються відповідні розрахунки.

Частиною 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" закріплене аналогічне правило - якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Сфера дії цього Закону поширюється на таку категорію інвалідів, щодо відшкодування витрат на виплату пенсій яким виник спір.

За змістом частини 2 статті 2 зазначеного Закону особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

При цьому право на таке забезпечення, яке встановлено в Україні, не залежить від того, у якій з колишніх республік СРСР стався нещасний випадок на виробництві з застрахованою особою або виникло професійне захворювання, пов'язане з виконанням нею трудових обов'язків.

Підпунктом "а" статті 27 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що громадянам України - переселенцям з інших держав, які не працювали в Україні, пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання призначаються незалежно від стажу роботи.

Відповідно до пункту 3 розділу XI (Прикінцеві положення) Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна реабілітація провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків також зазначеним у статті 8 цього Закону особам, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на зазначені страхові виплати і соціальні послуги.

Абзацом третім пункту 3 розділу XI встановлено, що уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної і моральної (немайнової) шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Отже, за змістом наведеної норми обов'язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати потерпілим на виробництві та членам їх сімей матеріальну і моральну (немайнову) шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я, не залежить від того, чи сплачували Фонду страхові платежі підприємства, що ліквідувалися та на яких було ушкоджено здоров'я потерпілого.

Як вбачається з абзацу 7 наведеного вище пункту, Фонд соціального страхування від нещасних випадків є правонаступником державного, галузевих та регіональних фондів охорони праці, передбачених статтею 21 Закону України "Про охорону праці", які ліквідуються.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі витрати, пов'язані зі здійсненням пенсійного забезпечення заданою Угодою, несе держава, яка надає забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні розрахунки між державами можуть проводитися лише на підставі двосторонніх договорів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності особі, яка стала інвалідом від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР, а в разі виплати такої органами ОСОБА_1 фонду України - відшкодувати останньому витрати, є Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

Разом з тим, обраний у цій справі спосіб захисту (відновлення) порушеного права суд вважає таким, що не відповідає змісту прав Управління ПФУ щодо відшкодування понесених ним витрат.

Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджений постановою Правління ОСОБА_1 фонду України та Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань від 4 березня 2003 р. № 5-4/4, не врегульовує спірних відносин, які виникли у даному випадку, оскільки встановлене ним правило підписання актів звірки розрахунків розраховано на відсутність спору.

Критерії суми пенсій по інвалідності в зв'язку з трудовим каліцтвом підлягають заліку при звірці між позивачем та відповідачем, наведено в п. 3 Порядку від 04.03.2003. № 5-4/4. ОСОБА_3 пенсії по інвалідності, в зв'язку з нещасним страховим випадком на виробництві застрахованим від нещасного випадку згідно з Законом, котрі (випадки) були розслідувані у відповідності до Положення про Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого Постановою КМУ від 21.08.2001 року № 1094.

Викладені підстави, за яких відповідач відмовився включати до акту звірки суми пенсій по інвалідності, в зв'язку з нещасним випадком на виробництві, які трапилися:

а) за кордонами України;

б) до появи Фонду відповідача - пояснюють правомірність незгоди відповідача при здійсненні звіряння, відповідність його позиції Закону.

Отже, згаданий Порядок визначає механізм відшкодування на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які призначені особам, що застраховані згідно із Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (крім осіб, зазначених у пункті 2 статті 8 цього Закону), у тому числі добровільно застраховані, та потерпілим особам, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків.

У разі незгоди на підписання актів з боку Фонду соціального страхування від нещасних випадків вимоги про стягнення мають вирішуватись у судовому порядку в судах адміністративної юрисдикції, а не шляхом пред'явлення вимог прийняття до заліку та включення актів звірки зазначених витрат.

Відповідач свою відмову у прийнятті до акту звірки обгрунтовує посиланням на ОСОБА_3 України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" № 1105-Х1У (далі ОСОБА_3). ОСОБА_3 діє в просторі - в межах України і в часі - з моменту вступу його в законну силу.

Таким чином, з часу набрання чинності Законом виплату пенсій по інвалідності та пенсій, у зв'язку з втратою годувальника повинен здійснювати страховик, тобто Відповідач.

При цьому страховик здійснює виплату таких пенсій застрахованим особам, тобто, фізичним особам, на користь яких здійснюється страхування. Такі особи вважаються застрахованими з моменту набрання чинності Законом (ст.10).

Ст.7 Закону України "Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" № 2271-ІП від 22.02.2001р. передбачено, що Фонд здійснює виплати з того часу, коли підприємства передали в установленому порядку документи, що підтверджують право працівників, (членів їх сімей), що потерпіли на виробництві до 01.04.2001 р. на такі страхові виплати та соціальні послуги.

Однак, діючим законодавством не передбачено права ОСОБА_1 фонду України передати Фонду документи для проведення соціальних виплат у формі виплати пенсій по інвалідності і пенсій, у зв'язку з втратою годувальника. Сплату таких пенсій на даний час здійснює ОСОБА_1 фонд України, згідно з Законом України „Про пенсійне забезпечення" та Законом України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Стосовно посилання позивача на ч.2 ст.2 Закону №1105, яка передбачає, що особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно з законодавством СРСР та законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку, відповідно до цього закону, суд зазначає, що вказана норма закону стосується лише осіб, яким заподіяно шкоду на території України за часів СРСР, оскільки ОСОБА_3 №1105 відноситься до національного законодавства і регулює питання загальнообов'язкового державного соціального страхування в просторі та часі на території України.

Потерпілий, який отримав каліцтво поза межами України - ОСОБА_2 і переїхав до України на постійне місце проживання, не є застрахованим в Україні і за нього не сплачувались страхові внески до Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України, а тому, у Фонду немає підстав відшкодовувати виплачені пенсії управлінню ОСОБА_1 фонду України.

Таке відшкодування діючим законодавством не передбачено. Жоден із нормативних актів не регулює відносини між Фондами щодо пенсій по інвалідності, право на отримання яких виникло до створення Фонду відповідача.

Враховуючи те, що на час завдання шкоди потерпілим діяло законодавство, яке передбачало право позивача звернутися з регресною вимогою до страхувальника (підприємства), міжнародна Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 р., не ратифікована, обов'язковість відшкодування відповідачем виплачених пенсій потерпілим, які отримали ушкодження здоров'я за межами України діючим законодавством не передбачено, тому відсутні підстави для спонукання відповідача до зобов'язання прийняти до відшкодування спірну суму, скласти акт звірки та подати його вищестоящий організації.

Щодо позовних вимог про зобовязання відповідача починаючи з 01.01.2012р. включати пенсіонера ОСОБА_2 до акту щомісячної звірки відповідно до Порядку, то у цій частині позову слід також відмовити, оскільки норми чинного законодавства України не передбачають захист прав та інтересів на майбутнє, захисту а адміністративному суді підлягає лише порушене право.

Таким чином, суд вважає, що Управлінням ОСОБА_1 фонду України в м. Павлограді, звертаючись до суду, невірно визначено спосіб захисту порушених прав, тому в задоволені позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 122, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_4