Справа № 2а-3434/11
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2015 року м. Київ К/800/28481/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Шведа Е.Ю.,

розглянула у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.05.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дубівської селищної ради, Виконавчого комітету Дубівської селищної ради, третя особа: ОСОБА_2, про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог просив визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Дубівської селищної ради №37/1 від 18.04.2011 року «Про затвердження містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки на добудову з надбудовою 2-го поверху до кафе «Талісман» житлового приміщення в АДРЕСА_1».

Постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 15.11.2011 року позов задоволено: визнано протиправними та скасовано рішення виконавчого комітету Дубівської селищної ради №37/1 від 18.04.2011 року «Про затвердження містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки на добудову з надбудовою 2-го поверху до кафе «Талісман» житлового приміщення в АДРЕСА_1».

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.05.2014 року скасовано постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 15.11.2011 року, прийнято нову постанову, якою у позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням виконкому Дубівської селищної ради №37/1 від 18.04.2011 року були затверджені містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки на добудову з надбудовою 2-го поверху до кафе «Талісман» житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2, на підставі його заяви.

Відповідно до пункту 9 статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить надання відповідно до закону містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок.

Оскаржене рішення виконавчого комітету було прийнято на підставі заяви ОСОБА_2. про затвердження йому містобудівних умов і обмежень забудови його земельної ділянки і в межах компетенції селищної ради, передбаченої.

Виконавчим комітетом ради було взято до уваги протокол №15 засідання постійної депутатської комісії «З питань охорони навколишнього середовища, рекреації, раціонального використання земельних ресурсів та земельних відносин», яким погоджено проект рішення виконкому.

При прийнятті цього рішення Дубівською селищною радою не було порушено процедури його прийняття.

Проте, позивач вважає, що зазначене рішення виконкому прийнято всупереч законодавству, оскільки не враховано факт недотримання гр. ОСОБА_2 пункту 3.25 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень», тобто, не відступлення ним при зведенні фундаменту добудови 1,0 метра від межі суміжної земельної ділянки позивача та початок ним будівництва без відповідного дозволу (декларації) на початок ведення будівельних робіт.

Відповідно до змісту затверджених гр. ОСОБА_2 містобудівних умов і обмежень: «Мінімальні відступи будівлі (споруди) від меж земельної ділянки, метрів: Фронтальної - будівля на площі, бокових (прив'язка задньої стіни добудови (з сторони ОСОБА_1.) - 0,00 м., прив'язка фасадної стіни добудови 0,20 м - згідно протоколу №15 засідання депутатської комісії, до земель загального користування - 2,00 м.».

При поданні заяви на отримання містобудівних умов і обмежень гр. ОСОБА_2 вказував, що між ним та гр. ОСОБА_1. існує спір щодо відступу від межі при забудові суміжних земельних ділянок, оскільки позивач ОСОБА_1 самочинно здійснюючи забудову торгово-ресторанно-готельного комплексу «Фортуна» в порушення ч. 3 п. 3.25 діючого ДБН - 360- 92 «Містобудування. Планування та забудови міських та сільських поселень» не відступив від межі суміжної земельної ділянки ОСОБА_2 1 м, а тільки 0,20 м.

За таких обставин комісія прийняла рішення про те, що з метою справедливого вирішення спору і рівності сторін у правах зазначити в містобудівних умовах і обмеженнях гр. ОСОБА_2 при добудові кафе «Талісман» дозволено йому відступити від межі суміжної ділянки позивача ОСОБА_1. 0.20 м.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Згідно абз. 4 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про архітектурну діяльність» замовники та підрядники під час створення об'єкту архітектури зобов'язані не порушувати під час організації і виконання будівельних робіт законні права та інтереси користувачів прилеглих земельних ділянок, власників розташованих на них будинків і споруд.

Як встановлено, ОСОБА_1. при зведенні самочинного будівництва торгово-ресторанно-готельного комплексу «Фортуна», яке пізніше узаконене рішенням Тячівського районного суду від 30.03.2010 року, не відступив від межі суміжної земельної ділянки ОСОБА_2. 1 м. та захопив частину цієї земельної ділянки 0,36 кв. м., що підтверджується ухвалою Тячівського районного суду від 03.02.2011 року по справі №2-107/11, якою була затверджена мирова угода між ОСОБА_1. та ОСОБА_2., за умовами якої ОСОБА_1. брав на себе зобов'язання не перешкоджати ОСОБА_2 та його спадкоємцям проводити добудову.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_2 почав будівництво дещо раніше, ніж отримав рішення не свідчить про його протиправність, оскільки законодавство з питань затвердження містобудівних умов та обмежень не містить відповідної заборони.

Стосовно твердження ОСОБА_1., що виконком повинен був врахувати, що затверджуючи містобудівні умови та обмеження ОСОБА_2, він тим самим порушує вимоги ч. 3 п. 3.25 діючого ДБН - 360- 92, тобто відступлення від фундаменту його забудови повинно складати не менше 1 м, а не 0,20 м, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з такого.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Пунктом 8 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Приймаючи рішення суд виходить з критеріїв перевірки рішень суб'єктів владних повноважень, передбачених частиною 3 статті 2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виконком Дубівської селищної ради, приймаючи спірне рішення обґрунтовано зважив всі обставини, що склалися, зокрема: було враховано, що ОСОБА_1. перший почав самовільне будівництво, фундамент будови заклав в 0,20 м від межі сусіда, крім того, частково захопив і його територію. Пізніше рішенням Тячівського районного суду від 30.03.2010 року самочинне будівництво було узаконене.

З приводу даного будівництва між сусідами був конфлікт, який закінчився затвердженням мирової угоди Тячівським районним судом ухвалою від 03.02.2011 року по справі №2-107/11. Однією з умов мирової угоди було те, що позивач зобов'язувався не чинити перешкоди ОСОБА_2 у його будівництві.

З врахуванням таких обставин виконком Дубівської селищної ради і прийняв рішення. Як стверджують самі учасники процесу, земельні ділянки розташовані в гірській місцевості щільно прилягають одна до другої і не завжди вдавалося дотримуватися в повному об'ємі всіх будівельних норм і правил. Суд також прийняв до уваги ту обставину, що будова, розпочата ОСОБА_2., закінчена.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій відносно того, що виконком Дубівської селищної ради діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, неупереджено, добросовісно і розсудливо. Він також діяв пропорційно з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями на досягнення яких приймалось це рішення.

Касаційну скаргу слід відхилити, оскільки рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.05.2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: