Справа № 815/4851/15
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2015-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4851/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2015 року м.Одеса

15год.00хв.

Зала судових засідань №19

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Аракелян М.М.

Розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІПГ "Майстер" до Одеської митниці Державної фіскальної служби про визнання неправомірними дії,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла адміністративна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ІПГ "Майстер", в якій позивач просить суд визнати неправомірними дії Одеської митниці Державної фіскальної служби з митного оформлення та визначення митної вартості товарів за МД №500060804/2015/000820 від 15.06.2015 року, визначеної за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15.06.15 ним подано електронну митну декларацію за № 500060804/2015/000820 з метою митного оформлення вантажу (мішки паперові з плівкою виробництва SC CARTNORD SRL, Молдова). Митна вартість товару у ЕМД визначена не за основним методом (за ціною контракту), а за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів). До МД надана Декларація митної вартості (далі - ДМВ), згідно пп.7 та 8 якої в обґрунтування обраного методу визначення митної вартості товару зазначена МД № 500060804/2015/000772 від 05.06.15. Жодних невідповідностей та зауважень до документів, помилок у МД митницею не виявлено, митне оформлення завершено, про що направлено електронне повідомлення митниці від 15.06.15, товар випущений у вільний обіг. Однак, позивач вважає, що митницею неправомірно прийнята задекларована позивачем вартість за ціною договорів щодо ідентичних товарів, оскільки є скоригованою без правових підстав для такого коригування, адже п. 3 ст. 53 та ст. 55 МКУ чітко встановлюють суб'єкт права коригування митної вартості - виключно митниця; ст. 55, 59 МКУ містить спеціальні норми права з питань коригування митної вартості, зокрема виключні підстави для коригування митної вартості, однак ці підстави відсутні; ст. 266 МКУ, закріплені права та обов'язки декларанта - відповідно право декларанта на коригування митної вартості не передбачено, крім того не базується на прийнятій митницею вартості ідентичних товарів за ціною контракту - згідно розділу III Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Мінфіну України № 599 від 24.05.12, у графі 7 «Скорочено наводиться обґрунтування причин, з яких не застосовано метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Графа заповнюється у разі визначення митної вартості товарів другорядними методами.»: розмитнення відбувалось за ціною, визначеною за прийнятою митницею вартості товару по МД № 500060804/2015/000772 від 05.06.15, яка визначена за ціною щодо ідентичних товарів, тобто не може братись за основу під час визначення ціни митної вартості товару за МД № 500060804/2015/000820 від 15.06.15. Митна декларація відповідачем прийнята без належної перевірки відповідності умовам «найменшої такої вартості» ідентичних товарів, не відповідає виключній умові застосування другорядних методів - не можливість визначення її за основним методом (п. 8 ст. 53, п. 2 ст. 57 МКУ та пп. а) п. 1 ст. II Угоди) та не створює обов'язок для митниці за відсутності нормативно закріпленого права декларанта на застосування цього методу за ст. II Угоди та ст. 266 МКУ.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав до суду письмові заперечення в яких просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що Згідно з фактичними обставинами справи декларантом позивача 15.06.2015 для здійснення митного оформлення товару "Мішки паперові з плівкою" до Одеської митниці ДФС подано електронну митну декларацію (МД) № 500060804/2015/000820.

Митну вартість товару у вказаній МД позивачем визначено самостійно за другорядним методом визначення митної вартості - за ціню договору щодо ідентичних товарів з рівнем митної вартості товару № 1 - 2,05 дол. США за кг. нетто № 2 - 1.97 дол. США за кг нетто. Відповідно до вказаної МД позивачем сплачено до Державного бюджету України відповідні митні платежі. Означена декларація прийнята митницею та за нею здійснено митне оформлення товару позивача, товари випущено у вільний обіг. Зазначена декларація не змінювалась та не визнавалась недійсною. Будь - яких рішень про коригування митної вартості товару, заявленого цією декларацією, митницею не здійснювалося, а відтак відсутні правові підстави вважати, що митницею допущено будь-які порушення прав позивача. З огляду на викладене, оскільки декларантом самостійно застосовано у наданій до митного органу митній декларації митну вартість товару, відповідач вважає позовні вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву від 28.10.2015 року про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч.6 ст.128 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Клопотання позивача про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі Одеського окружного адміністративного суду №815/4849/15 судом відхиляється, оскільки позивачем не обґрунтована та не доведена неможливість розгляду даної справи до вирішення відповідного спору у справі №815/4849/15.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 15.06.2015р. Товариством з обмеженою відповідальністю "ІПГ Майстер" подано до Одеської митниці ДФС електронну митну декларацію за №500060804/2015/000820 з метою митного оформлення вантажу (мішки паперові з плівкою виробництва SC CARTNORD SRL, Молдова). Митну вартість товару у вказаній декларації визначено самостійно декларантом за другорядним методом визначення митної вартості товару - за ціною договору щодо ідентичних товарів.

В обґрунтування обраного методу визначеної митної вартості товару (за ціною договору щодо ідентичних товарів), позивачем було надано Митниці митну декларацію 500060804/2015/000772 від 05.06.15.

Митне оформлення було здійснено Одеською митницею ДФС за ціною договору щодо ідентичних товарів, митне оформлення завершено, товар випущено у вільний обіг.

Разом із тим, посилаючись на те, що саме на митницю покладено обов'язок щодо здійснення митного оформлення та митного контролю, під час цього перевіряється правильність визначення обраного декларантом методу визначення митної вартості товарів, позивач вважає, що під час митного оформлення МД №500060804/2015/000820 від 15 червня 2015 року та митного контролю відповідачем протиправно прийнято задекларовану ТОВ "ІПГ "Майстер" вартість товару - за ціною договору щодо ідентичних товарів, без належної перевірки можливості застосування основного методу (за ціною договору) або другорядних методів, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Вважаючи неправомірними дії відповідача з митного оформлення та визнання митної вартості товарів за МД №500060804/2015/000820 від 15 червня 2015 року, визначеної за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів), позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд не вбачає підстав для висновку про обґрунтованість та відповідність законодавству позовних вимог виходячи з такого.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Статтею 50 Митного кодексу України передбачено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Частинами ст.52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.

Відповідно до частин 1-3 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з ч.ч.6,7 ст.54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначені статтею 57 МК України.

Згідно з частиною 1 вказаної статті, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Разом з чим, частинами 2, 3, 6 ст. 57 МК України, передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 57 МК України, застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Судом встановлено, що позивачем 15.06.2015р. подано до Одеської митниці ДФС електронну митну декларацію за № 500060804/2015/000820 з метою митного оформлення вантажу (мішки паперові з плівкою виробництва SC CARTNORD SRL, Молдова). Митну вартість товару у вказаній декларації визначено декларантом самостійно без консультацій з митним органом за другорядним методом визначення митної вартості товару - за ціною договору щодо ідентичних товарів.

Отже позивач в даному випадку зазначивши метод визначення митної вартості товару «за ціною договору щодо ідентичних товарів» визнав неможливість станом на 15.06.2015р. визначення митної вартості шляхом застосування попереднього методу (за ціною договору).

При цьому Митниця згідно ст.57 МК України при зазначенні самим декларантом методу визначення митної вартості «за ціною договору щодо ідентичних товарів» не мала підстав застосувати метод визначення митної вартості «за ціною договору» (основний метод), оскільки ст.57 МК України встановлює можливість застосування наступного, а не попереднього стосовно застосованого декларантом методу визначення митної вартості.

Позивач помилково вважає, що саме декларант скоригував митну вартість, застосувавши другорядний, а не основний метод визначення митної вартості, адже митна вартість декларантом заявляється, а коригування митної вартості є повноваженням Митниці.

Тобто митним органом самостійно не приймалося рішення про визначення митної вартості товару та митниця погодилася з митною вартістю, визначеною ТОВ "ІПГ "Майстер", та методом її визначення, який застосував декларант, а саме за ціною договору щодо ідентичних товарів.

З огляду на зазначене, не має підстав вважати дії митного органу такими, що вчинені всупереч вимогам Митного кодексу України.

Частиною 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

При вирішенні даного спору суд враховує правову позицію Верховного Суду України (постанови від 25.04.2014р. у справі № 21-29а14, від 25.11.2014 у справі №21-338а14), відповідно до якої зазначено, що за змістом статті 260 Митного кодексу України, митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень цього Кодексу, яким також встановлюються методи визначення митної вартості зазначених товарів та умови їх застосування.

Згідно зі статтею 262 Митного кодексу України, митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості.

Статтею 249 Митного кодексу України передбачено, що митні органи самостійно визначають митну вартість на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари лише за відсутності підтверджувальних документів, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо достовірності відомостей стосовно заявленої вартості.

Згідно з частиною восьмою статті 264 Митного кодексу України, декларант має право оскаржити рішення митного органу щодо визначення митної вартості оцінюваних товарів до митного органу вищого рівня та/або до суду.

Аналізуючи зазначені норми права, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла правового висновку, який полягає в тому, що декларант має право оскаржити до митного органу вищого рівня та/або до суду рішення митного органу щодо визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України. Якщо ж митний орган самостійно не приймав рішення про визначення митної вартості товарів і погодився з митною вартістю, визначеною декларантом, та методом її визначення, який застосував декларант, немає підстав вважати дії митного органу такими, що вчинені всупереч вимогам Митного кодексу України.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була наведена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 07.07.2015р. по справі № 21-324а14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Алпеко" до Південної митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльності.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилався позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, а також за відсутності підстав для визнання неправомірними дій відповідача з митного оформлення та визнання митної вартості товарів за МД № 500060804/2015/000820 від 15 червня 2015 року, самостійно визначеної позивачем за другорядним методом - ціною договору щодо ідентичних товарів, у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Цей процесуальний обов'язок дотриманий Південною митницею.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ІПГ «Майстер» задоволенню не підлягають у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Керуючись ч.6 ст.128, ст.ст.158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ІПГ "Майстер" до Одеської митниці Державної фіскальної служби про визнання неправомірними дій відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя М.М. Аракелян