Справа № П/811/3562/14
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" листопада 2015 р. м. Київ К/800/24955/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Костенка М.І., Пилипчук Н.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 (далі - позивач), звернувся до суду першої інстанції з позовом в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кіровоградської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області (далі - відповідач) від 31.07.2014 року № .

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2015 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що позивачем не задекларовано в річній декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік дохід у вигляді анульованої заборгованості за кредитним договором в сумі 60568,27 грн. та, відповідно не сплачено до бюджету податкове зобов'язання з зазначеного доходу в сумі 10067,21 грн., а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено відповідачем правомірно.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить про їх скасування, як таких, що ухвалені із порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог. У доводах касаційної скарги зазначає, що висновки відповідача щодо наявності порушення з його боку абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України (далі - ПК України) внаслідок неоподаткування отриманого доходу у вигляді додаткового блага є безпідставними, оскільки анулювання (прощення) банком заборгованості за кредитним договором не є тотожним отриманому додатковому благу, яке має бути оподатковано. До доходів та додаткових благ належать матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податків та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі. При цьому, пеня за кредитним договором та списана за рішенням банку, не є доходом платника податків у розумінні ПК України, який підлягає оподаткуванню в порядку абз «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 222 КАС України.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

Між ОСОБА_4 та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено Договір №009-О/000915 від 13.06.2008 року про відкриття відновлювальної кредитної лінії у формі овердрафту, умовами якого позивачеві (позичальнику) надано кредитні кошти у розмірі 10000,00 грн. строком до 09.04.2011 року з платністю 33,3 % річних (а.с.4). У квітні 2008 року у ОСОБА_4 виникли труднощі зі своєчасним виконанням зобов'язання, а тому Банком були застосовані до позивача фінансові санкції.

27.12.2013 року цими ж особами було укладено Додаткову угоду до вищезазначеного Договору, пунктом 1 якої сторони визнали наявність у ОСОБА_4 боргу за кредитним договором у сумі 75768,27 грн (а.с.15 ).

При цьому, за змістом пунктів 2.1 та 2.2 Додаткової угоди, повернення позивачем у строк до 27.12.2013 року частини боргу у сумі 15200 грн. було передумовою прощення ОСОБА_4 залишку боргу у сумі 60568,27 грн.

У зв'язку з виконанням ОСОБА_4 вимог зазначеної Додаткової угоди, 27.12.2013 року АТ «Банк «Фінанси та Кредит» здійснило прощення боргу позивача в сумі 60 568,27 грн. за кредитним договором №009-О/000915 від 13 червня 2008 року (а.с.16).

АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відобразило у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) за 4 квартал 2013 року нарахований та виплачений ОСОБА_4 дохід на суму 60568,27 грн. (а.с. 44,45).

15.07.2014 року посадовими особами відповідача була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи ОСОБА_4 з питань дотримання вимог податкового законодавства при оподаткуванні доходів, отриманих у вигляді списання заборгованості, за період з 01 січня по 31 грудня 2013 року.

За результатами перевірки податковим органом було складено акт документальної позапланової невиїзної перевірки від 21.07.2014 року №107/11-23-17-04/, згідно якого контролюючий орган дійшов висновку про порушення ОСОБА_4 пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано грошове зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб за період, що перевірявся, на загальну суму 10067,21 грн. (а.с.8-10), оскільки позивачем не задекларовано в річній декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік дохід у вигляді анульованої заборгованості за кредитним договором в сумі 60568,27 грн. та, відповідно не сплачено до бюджету податкове зобов'язання з зазначеного доходу в сумі 10067,21 грн.

На підставі висновків вказаного Акта перевірки податковим органом винесене податкове повідомлення-рішення № від 31.07.2014 року, яким позивачеві нараховано грошове зобов'язання на загальну суму 12584,01 грн. (із них за основним платежем - 10067,21 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 2516,80 грн.) (а.с.13).

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Згідно з підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу);

Згідно з абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні позову, виходили з того, що законодавством чітко передбачено: якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника про анулювання (прощеного) боргу, то такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Разом з тим, суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що вказані висновки судів не можна вважати такими, що зроблені на підставі повно та всебічно досліджених встановлених фактичних обставин справи.

Відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 159 КАС України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм адміністративного процесуального права, а обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

За змістом ч.ч. 4-5 ст. 11 КАС України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів до своєчасного їх подання.

В процесі розгляду даної справи судам попередніх інстанцій необхідно встановити правовий статус усієї суми прощеної заборгованості за кредитом, з огляду на те, що вказана сума може включати в себе тіло кредиту, відсотки та/або пеню, що, відповідно, зумовлює настання для позивача різних правових наслідків у межах спірних правовідносин.

Крім того, в матеріалах справи відсутній розрахунок штрафних санкцій за наслідками донарахувань податкових зобов'язань.

Отже, вказані вище обставини справи досліджені в неповному обсязі, тому для повного, об'єктивного та всебічного з'ясування обставин справи судам попередніх інстанції необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу, який міститься в матеріалах справи або витребовується, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

З огляду на це, колегія суддів Вищого адміністративного суду України прийшла до висновку, що суди попередніх інстанцій не встановили обставин, що мають визначальне значення для правильного вирішення спору по суті, допустили порушення норм процесуального права, а тому рішення судів ухваленні з порушенням положень статті 159 КАС України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий розгляд або для продовження розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанції і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ч. 2 ст. 227 КАС України.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати все вище викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення..

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 227, 230, 231 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2015 року у справі № П/811/3562/14 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає, може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер

М.І. Костенко

Н.Г. Пилипчук