Справа № 806/1155/15
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2015-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2015 року Житомир справа № 806/1155/15

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шимоновича Р.М., суддів: Капинос О.В., Романченка Є.Ю.,

секретарі судового засідання Коваль О.В., Бойко Т.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною відмову у внесенні змін до наказу та зобов'язання внести зміни,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України, датовану 03.03.2015 № 6-6-П-2347, у внесенні змін до наказу управління Міністерства внутрішніх справ України у Житомирській області № 619 від 24.07.2013 та зобовязати вказане управління внести зміни до цього наказу, а саме: виключити з нього речення про грубе ігнорування ним наказів МВС № 157-227, № 81-2007, № 90-2010 щодо зміцнення транспортної дисципліни, керування ним транспортним засобом у стані алкогольного спяніння.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем проігноровано його звернення про внесення змін до наказу про звільнення, не надано належної оцінки обставинам, викладеним у його заяві. Указав, що згідно статей 20, 21 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, має право оскаржити наказ до Міністра внутрішніх справ України чи безпосередньо до суду, оскільки частина інформації, викладена у наказі про звільнення є недостовірною, а саме те, що він керував автомобілем у стані алкогольного спяніння.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, з огляду на наступне.

Встановлено, що 03.02.2015 ОСОБА_1 звернувся до Міністра внутрішніх справ України зі скаргою, в якій просив внести зміни до наказу № 619 від 24.07.2013, а саме: виключити з нього речення про грубе ігнорування ним наказів МВС №157-2007, № 81-2007, №90-2010 щодо зміцнення транспортної дисципліни, керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння (а.с. 27).

Листом від 03.03.2015 № 6/6-П-237 відповідач відмовив у перегляді наказу № 619 від 24.07.2013. Крім того, зазначив, що ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2015 його апеляційну скаргу з даного приводу залишено без задоволення (а.с. 28).

Не погодившись із відмовою відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Під час судового розгляду справи зясовано, що 24 липня 2013 р. тимчасово виконуючий обов'язки начальника управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області ОСОБА_3 видав наказ №619 про грубе порушення позивачем ПДР України та транспортної дисципліни та звільнення з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни за п. 64 "є" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

16 серпня 2013 р. тимчасово виконуючим обов'язки начальника управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області ОСОБА_3 видано наказ №257 по особовому складу про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ у запас (з поставленням на військовий облік) за п. 64 "є" (порушення дисципліни) на підставі наказу УМВС від 24.07.2013 № 619.

Указані накази були оскаржені ОСОБА_1 до Житомирського окружного адміністративного суду

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 01.04.2014 по справі № 806/1492/14, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2014, позовну заяву ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, третя особа: ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, зобов'язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, - залишено без розгляду.

Згодом, ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просив визнати протиправною відмову управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, датовану 12.08.2014, у внесенні змін до наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області № 619 від 24.07.2013 та зобов'язати управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області внести зміни до цього наказу, а саме: виключити з нього речення про грубе ігнорування ним наказів МВС № 157-227, № 81-207, № 90-2010 щодо зміцнення транспортної дисципліни, керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 03.12.2014 у справі № 806/4573/14, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2015, позовну заяву ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про визнання протиправною відмову від 12.08.2014 та зобов'язання вчинити дії, - залишено без розгляду.

Зважаючи на те, що постановою Баранівського районного суду Житомирської області від 08.02.2014, зміненої в описово-мотивувальній частині постановою Апеляційного суду Житомирської області від 19.03.2014, закрито провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП у звязку з недоведеністю його вини і відсутністю в його діях складу даного правопорушення. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та закрито провадження у справі у звязку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

На переконання позивача, указана обставина є безумовною підставою для внесення змін до наказу про звільнення в частині зазначення про керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

Однак, доводи позивача спростовуються наступним.

За змістом статті 7 Закону України "Про міліцію", міліція є єдиною системою органів, яка входить до структури Міністерства внутрішніх справ України, виконує адміністративну, профілактичну, оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну, виконавчу та охоронну (на договірних засадах) функції. Міністр внутрішніх справ України здійснює керівництво всією міліцією України.

Згідно зі частиною 1 статті 18 Закону України "Про міліцію", порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України від 22.02.2006 N 3460-IV.

Згідно зі статтею 3 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, начальник - особа начальницького складу, яка має право віддавати накази та розпорядження, застосовувати заохочення і накладати дисциплінарні стягнення або порушувати клопотання про це перед старшим прямим начальником. Начальники в межах наданих їм повноважень можуть видавати накази, які є обов'язковими для виконання.

Відповідно до статті 4 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, наказ є формою реалізації службових повноважень особи начальницького складу, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа, якій належить його виконати. Накази можуть даватись як в усній, так і в письмовій формі. У разі одержання наказу від старшого прямого начальника підлеглий зобов'язаний виконати його та повідомити про це свого безпосереднього начальника. Скасувати наказ має право тільки начальник, який видав відповідний наказ, або старший прямий начальник. Накази повинні бути законними, зрозумілими і виконуватися беззаперечно, точно та у визначений строк. У разі одержання наказу, який суперечить закону, підлеглий не повинен виконувати його, про що повинен негайно поінформувати начальника, який віддав наказ, а в разі підтвердження цього наказу - письмово поінформувати старшого прямого начальника. Віддання і виконання наказу, який суперечить закону, або невиконання правомірного наказу тягне відповідальність, передбачену цим Статутом та іншими законодавчими актами.

За змістом статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

При цьому, статтею 13 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачено, що старший прямий начальник має право протягом одного місяця з дня оголошення особі рядового або начальницького складу наказу про накладення дисциплінарного стягнення посилити, а протягом року - пом'якшити чи скасувати дисциплінарне стягнення, накладене підлеглим йому начальником, якщо встановлено, що воно не відповідає тяжкості вчиненого проступку.

Тобто, чинним законодавством визначено конкретний строк (1 рік), упродовж якого особа, на яку накладено дисциплінарне стягнення має право звернутись до старшого прямого начальника - Міністра внутрішніх справ України із проханням помякшити чи скасувати дисциплінарне стягнення. При цьому, пом'якшення чи скасування дисциплінарного стягнення є правом старшого прямого начальника, а не обовязком.

Із наведеного слідує, що з 16 серпня 2013 р. по 16 серпня 2014 р. ОСОБА_1 мав гарантоване законом право звернутись до Міністра внутрішніх справ України із проханням помякшити чи скасувати дисциплінарне стягнення.

Із матеріалів справи слідує, що 14.07.2014 позивач звертався до Міністра внутрішніх справ з проханням внести зміни до наказу управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області № 619 від 24.07.2013, а саме: виключити з нього речення про грубе ігнорування ним наказів МВС № 157-227, № 81-207, № 90-2010 щодо зміцнення транспортної дисципліни, керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння (а.с. 19-22).

Указане звернення було скероване Міністерством внутрішніх справ України до управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, і 12.08.2014 Управління відмовило у задоволенні заяви ОСОБА_1

За результатами судового оскарження вказаної відмови, ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 03.12.2014 у справі № 806/4573/14, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2015, позовну заяву ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про визнання протиправною відмову від 12.08.2014 та зобов'язання вчинити дії, - залишено без розгляду.

Усі перелічені обставини повторно були досліджені відповідачем при розгляді заяви ОСОБА_1 від 03.02.2015, матеріали перевірки по якій долучено до матеріалів справи (а.с. 64-85).

На переконання суду, відповідач, під час розгляду заяви ОСОБА_1 від 03.03.2015 діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України та Законом України "Про міліцію".

Зважаючи на те, що дії відповідача щодо направлення скарги до Управління від 14.07.2014 не оскаржені, відмова управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 12.08.2014 - не скасована у судовому порядку, суд вважає, що у Міністерства внутрішніх справ України станом на 2015 рік не було підстав для внесення змін до наказу про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ.

Щодо посилань позивача на статті 20, 21 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Так, згідно зі статтею 20 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, особа рядового або начальницького складу має право усно чи письмово послідовно звернутися зі скаргою щодо накладення на неї дисциплінарного стягнення до старшого прямого начальника - аж до міністра внутрішніх справ України або до суду. Якщо вирішення питань, порушених у скарзі, не належить до повноважень начальника, який її отримав, скарга не пізніше ніж протягом п'яти днів надсилається за належністю, про що повідомляється заявникові. Забороняється пересилати скарги на розгляд тих начальників, дії чи рішення яких оскаржуються.

Відповідно до статті 21 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, дисциплінарне стягнення може бути оскаржено протягом трьох місяців з дня ознайомлення з наказом особи, на яку воно накладено. Пропущений строк для подання скарги може бути поновлено старшим прямим начальником, який має право накладати дисциплінарні стягнення. Старший прямий начальник у разі надходження заяви про поновлення пропущеного строку подання скарги повинен всебічно та об'єктивно розглянути її і прийняти відповідне рішення не пізніше 10 днів після надходження заяви. Про результати розгляду заяви про поновлення пропущеного строку повідомляються особа рядового або начальницького складу, яка її подала, та начальник, який наклав на неї дисциплінарне стягнення.

Так, наведеними нормами чітко регламентовано порядок, строки подання скарг та поновлення пропущених строків для подання таких скарг.

Однак, у жодній із численних скарг позивача, у тому числі до МВС України, позивачем не порушувалось питання поновлення строку для подачі відповідної скарги, так як дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення накладено у 2013 році.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів належними та допустимими доказами правомірність своїх дій при розгляді заяви позивача.

Водночас, докази подані позивачем, не підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог та були спростовані доводами відповідача.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими, а його вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Р.М.Шимонович

Судді О.В. Капинос,

ОСОБА_4

Повний текст постанови виготовлено: 14 вересня 2015 р.