Справа № 810/2409/15
Суддя: Мамчур Я.С
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2409/15 Головуючий у 1-й інстанції: Брагіна О.Є. Суддя-доповідач: Мамчур Я.С
У Х В А Л А

Іменем України

26 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Мамчура Я.С,

суддів: Шостака О.О., Желтобрюх І.Л.

при секретарі: Гімарі Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «Парком Транс» на постанову Київського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Парком Транс» до Київської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Київської митниці Державної фіскальної служби, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення від 28.05.2015р. № 125000011/2015/000157/2 про коригування митної вартості товарів.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2015 року у задоволені позову відмовлено.

На вказану постанову позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги. Посилаючись на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення з'явившихся учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Згідно з п. 1, ч.1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з невиконанням вимог митного органу щодо підтвердження вартості ввезеного товару митним органом було прийнято рішення про коригування його митної вартості № 125000011/2015/000157/2 від 28.05.2015 р., яким визначено митну вартість товару за резервним методом згідно вимог ст. 64 МКУ та визначено митну вартість товару у розмірі 0, 9000 доларів США за одиницю товару із застосуванням методу № 6 та з урахуванням наявної у митного органу інформації щодо раніше визначеного рівня митної вартості за митним договором від 30.03.2015 р. № 902050000/2015/1920. На підставі оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, відповідачем було оформлено картку відмови у митному оформленні товарів від 05.06.2015 № 125110011/2015/00095.

Розглядаючи апеляційну скаргу, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до положень ст. 54 МКУ контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Статтею 58 Кодексу передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Згідно з ч. 4-5 ст. 54 МКУ митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 МКУ митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. 2-4 ст. 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз ч. 3 ст. 53 МКУ, ч. 1-2, 5 ст. 54, ст. 58 МКУ дає підстави для висновку, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного кодексу України.

З метою усунення розбіжностей в документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з'ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в ч. 2 ст. 53 МКУ. Крім того, підпунктами 16, 17 пункту 3 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур встановлено стандартне правило, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства. У випадках, коли окремі підтверджуючі документи не можуть бути представлені разом з декларацією на товари з причин, які визнані митною службою обґрунтованими, вона дозволяє подачу таких документів протягом визначеного періоду часу.

Згідно ч. 3 ст. 54 МКУ за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Таким чином, у випадку виникнення сумніву щодо правильності відомостей щодо ціни товару, митний орган може витребувати, а декларант зобов'язаний надати додаткові докази, які б їх спростовували. Доводи митного органу повинні бути мотивовані, зокрема, доказами про наявні розбіжності у наданих для митного оформлення документах; заявлені данні не піддаються обчисленню та не підтверджують ціну товару, тощо. Якщо подані документи не усунуть такі неточності, митний орган має право відмовити в митному оформленні товару за першим методом та самостійно визначити митну вартість товару, використовуючи послідовно шість методів, передбачених Митним кодексом України.

Отже, як вірно було встановлено судом першої інстанції, що позивачем на вимогу митного органу не були надані наступні документи: каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини. Разом з тим, керуючись п. 3 ч. 2 ст. 52 МКУ, декларант або уповноважена ним особа зобов'язані нести всі додаткові витрати, пов'язані з наданням митниці додаткової інформації. Однак, у спірному випадку ТОВ «ПАРКОМ ТРАНС» не підтвердив заявлену ним митну вартість, її числового розрахунку та обраного методу.

Крім того, на підставі опрацювання наданих посередницьких контрактів, в тому числі у їх сукупності з обов'язковими документами, встановлено, що вони не тільки не підтверджують заявлену митну вартість та не містять повних відомостей щодо складових митної вартості та митної вартості в цілому, але й створюють додаткові сумніви у повноті та об'єктивності заявленої до митного оформлення митної вартості.

Враховуючи, що наданими позивачем документами не підтверджено заявлену митну вартість та не містяться повні відомості щодо складових митної вартості та митної вартості в цілому, суд приходить до висновку, що відповідачем обґрунтовано було витребувано від позивача додаткові документи на підтвердження митної вартості товару.

На підставі аналізу наданого контракту від 23.03.2015 р. № 34-С, укладеного між ТОВ «Торговий дім «Лісохімік» (Республіка Білорусь) та Компанією «Golden Gate International Holdings Limited» (Гонконг, Китай) встановлено, що п. 2.4 передбачено 100 % передоплату товару на умовах поставки DAP. Однак, відповідно до п. 2.3 ціна товару може бути змінена протягом строку дії цього контракту. Додатком № 1 від 23.03.2015 р., який є невід'ємною частиною контракту від 23.03.2015 р. № 34-С, визначено строк оплати березень 2015, а ціна складає 520 дол. США/тн.

Щодо контракту від 27.11.2014 р. № NG-GG 101, укладеного між компаніями «Golden Gate International Holdings Limited» та «New Globe Corporation Limited», обидві сторони знаходяться за однією й тією ж адресою: #604, Tower A, New Trade Plaza, 6 On Ping Street, Shatin, N.T., Hong Kong. Даним контрактом узгоджуються всі фактори, які впливають на формування ціни. Зокрема, п. 4.3 передбачено, що розрахунок остаточної ціни за поставлений товар здійснюється після поставки товару та закінчення періоду котирування, що визначається Додатковою угодою, та оформлюється Додатком до відповідної додаткової угоди, що підписується сторонами цього контракту. Таким чином, даним пунктом чітко передбачено, що визначена ціна товару не є остаточною, вона залежить від біржових цін, що склалися, однак позивач фактично відмовив митниці у наданні біржової інформації.

Відповідно до п. 5.2 контракту від 27.11.2014 р. № NG-GG 101 вартість партії товару, умови та строк оплати узгоджуються в Додатковій угоді. Разом з тим, аналізуючи зміст наданої додаткової угоди № 20 від 23.03.2015 р. до цього контракту, встановлено, що у ній відсутні умови та строк оплати.

У випадку збільшення ціна на товар, що постачається при розрахунку остаточної ціни, компаніям «Golden Gate International Holdings Limited», відповідно до п. 5.3 вказаного контракту, не пізніше 60 календарних днів від дати відвантаження товару з заводу-виробника, виставляє рахунок на доплату. При цьому, п. 5.12 контракту від 27.11.2014 р. № NG-GG 101 передбачено, що за угодою сторін оплата за товар, що постачається за цим контрактом, може бути здійснена третьою особою. Враховуючи, що сертифікатами походження товару, митними деклараціями країни відправлення та рахунками-фактурами виробника товару фактичне постачання здійснюється компанією «Golden Gate International Holdings Limited», враховуючи наявність п. 5.12 контракту від 27.11.2014 р. № NG-GG 101, митний орган дійшов обгрунтованого висновку, що існує ризик несення позивачем додаткових витрат, що містяться в інвойсі на доплату, та відомості про які ТОВ «ПАРКОМ ТРАНС» намагається приховати.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 МКУ, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна з складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні, метод визначення митної вартості за ціною договору не застосовується.

Крім того, у спірному випадку позивачем декларуються умови поставки DAP ст. Словечно (кордон з Республікою Білорусь), однак у наданому до суду інвойсі № 20 від 23.03.2015 р. до додаткової угоди від 23.05.2015 р. № 20 визначено умови поставки СРТ ст. Суземка (кордон з Російською Федерацією), що не спростовує виявлених у документах неточностей та розбіжностей, але й створює додаткові підстави вважати, що позивачем заявлено до митного оформлення необ'єктивну, недостовірну та неповну інформацію про дійсну митну вартість товару.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що декларантом надано неповну та недостовірну інформацію щодо заявленої митної вартості, не доведено, яка ж фактично ціна підлягає сплаті за товар, а також не виконано обов'язку щодо надання додаткових документів, передбаченого ст. 53 МКУ, оскільки до митного оформлення не було надано: виписку з бухгалтерської документації; рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних з виконанням умов договору; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини; за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

При цьому, декларантом позивача не повідомлено митний орган про причини неподання таких документів.

Отже, колегія суддів вважає, що позивачем неповно надано обов'язкові та додаткові документи, а надані документи не є неналежними документами, оскільки не підтверджують усі числові складові заявленої митної вартості товарів.

Крім того, є обґрунтованими висновки митного органу за наслідками вивчення додаткових документів, які на його вимогу надав декларант під час митного оформлення та контролю для підтвердження митної вартості товару, що в свою чергу, дає підстави погодитися з тим, що в даному випадку не було підстав для застосування основного (першого) методу для визначення митної вартості товару.

Між тим, позивач скористався правом, наданим пунктом 7 статті 55 Митного Кодексу України та у день звернення з тимчасовими митними деклараціями (31.03.2015 р.) звернувся до митного органу із заявою про випуск товарів у вільний обіг під гарантійні зобов'язання і самостійно подав до митного оформлення товар з урахуванням коригувань відповідача, що дає право стверджувати: за умови ненадання позивачем належних документів на підтвердження митної вартості товару, наявних даних автоматизованої системи аналізу та управління ризиками рівня митної вартості ідентичних товарів, основний метод визначення митної вартості товарів правомірно не був застосований відповідачем.

Щодо підстав застосування відповідачем резервного методу, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями МК України, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. Для підтвердження митної вартості відповідачем проведено консультацію з декларантом, з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості.

З рішення про коригування митної вартості товару вбачається, що відповідачем застосовано резервний метод визначення вартості товарів. Одночасно в рішенні відповідно до вимог ст. 58 МКУ зазначено обґрунтування неможливості застосування 1 методу визначення митної вартості товару.

Таким чином, відповідачем розраховано митну вартість товару на підставі митної вартості щодо подібних товарів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції.

Так, відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «Парком Транс»- залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий - суддя: Я.С. Мамчур

Судді: І.Л. Желтобрюх

О.О. Шостак

Ухвалу складено у повному обсязі 27.11.2015.

.

Головуючий суддя Мамчур Я.С

Судді: Шостак О.О.

Желтобрюх І.Л.