Справа № 813/4565/15
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015 року м. Львів № 813/4565/15

12 год. 49 хв.

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Клименко О.М., за участю секретаря судового засідання Рехліцької Ю.Р. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Білобрам Т.Б.;

відповідача: представник Гладій О.Б.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального Головного управління Міндоходів про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Львівобленерго» звернулось з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального Головного управління Міндоходів про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № /4358 від 25.03.2015 року.

Ухвалою суду до даної справи об'єднано позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального Головного управління Міндоходів про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № /4357 від 25.03.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято на підставі акта перевірки № 59/28-06-41-01/00131587 від 04.03.2015 року.

У вищенаведеному акті контролюючий орган вказав про те, що господарські операції між позивачем та його контрагентами ТОВ «Променергозбут», ТОВ «Ваік», ТОВ «Ітуно», ТОВ «Стела», ПП «Симетрія», Львівським обласним спеціалізованим ремонтно-будівельним підприємством протипожежних робіт добровільного пожежного товариства України та ТОВ «Євроазійський Енергетичний союз» не спричинили реального настання юридичних наслідків, є безтоварними, а господарські договори укладені без мети настання реальних наслідків та для отримання безпідставної податкової вигоди. Позивач з такими висновками не погоджується, зазначив про те, що відповідач не надав належної правової оцінки документам, які підтверджують факт реального здійснення господарських операцій позивача з названими контрагентами, а також доказам, які пов'язані із господарською діяльністю позивача. Долучені до матеріалів справи документи, на думку позивача, повністю спростовують висновки відповідача про порушення податкового законодавства щодо заниження податку на прибуток та завищення розміру податкового кредиту з податку на додану вартість за період, що перевірявся. Також зазначив про те, що попередньою плановою перевіркою досліджено питання дотримання позивачем вимог податкового законодавства по господарських операціях з контрагентами ТОВ «Стела», ПП «Симетрія», Львівським обласним спеціалізованим ремонтно-будівельним підприємством протипожежних робіт добровільного пожежного товариства України та ТОВ «Євроазійський Енергетичний союз» та жодних порушень податкового законодавства не встановлено. Вважає твердження податкового органу про відсутність усіх обов'язкових первинних документів безпідставними та необґрунтованими. А тому прийняті на основі таких висновків податкові повідомлення-рішення є протиправними і підлягають скасуванню. Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити.

Відповідач позов заперечив повністю з підстав, викладених в письмових запереченнях на позовну заяву, зміст яких зводиться до такого. Оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято на підставі висновків акта № 59/28-06-41-01/00131587 від 04.03.2015 року, складеного за наслідками документальної позапланової виїзної перевірки ПАТ «Львівобленерго» () з питань проведення взаєморозрахунків із ТОВ «Променергозбут» за липень-серпень 2014 року, ТОВ «Ваік» за липень 2014 року, ТОВ «Ітуно» за липень 2014 року, ТОВ «Теплокомінвест» за серпень 2014 року, ТОВ «ЗахідЕнергоСпецМонтаж» за жовтень 2014 року, ТОВ «Стела» за січень-лютий 2012 року, ПП «Симетрія» за січень 2012 року, Львівським обласним спеціалізованим ремонтно-будівельним підприємством протипожежних робіт добровільного пожежного товариства України за січень 2012 року та ТОВ «Євроазійський Енергетичний союз» за березень 2012 року.

Відповідач зазначає, що позивачем не надано до перевірки необхідних первинних документів на підтвердження реальності здійснення господарських операцій із контрагентами ТОВ «Променергозбут», ТОВ «Ваік», ТОВ «Ітуно», ТОВ «Стела», ПП «Симетрія», Львівським обласним спеціалізованим ремонтно-будівельним підприємством протипожежних робіт добровільного пожежного товариства України та ТОВ «Євроазійський Енергетичний союз», не підтверджено реальність здійснення операцій з урахуванням часу, місця надання послуг, наявності необхідних умов для досягнення результатів економічної діяльності. З огляду на наведене вважає, що формальне дотримання позивачем вимог законодавства не є підставою для визнання податкової вигоди обґрунтованою.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Суд заслухав пояснення представників сторін, з'ясував обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідив письмові докази, якими такі обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини справи.

ПАТ «Львівобленерго» зареєстроване як юридична особа 12.11.1999 року, перебуває на податковому обліку в Спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального Головного управління Міндоходів.

У період з 16.01.2015 року по 18.02.2015 року Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального Головного управління Міндоходів проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ «Львівобленерго» () з питань проведення взаєморозрахунків із ТОВ «Променергозбут» за липень-серпень 2014 року, ТОВ «Ваік» за липень 2014 року, ТОВ «Ітуно» за липень 2014 року, ТОВ «Теплокомінвест» за серпень 2014 року, ТОВ «ЗахідЕнергоСпецМонтаж» за жовтень 2014 року, ТОВ «Стела» за січень-лютий 2012 року, ПП «Симетрія» за січень 2012 року, Львівським обласним спеціалізованим ремонтно-будівельним підприємством протипожежних робіт добровільного пожежного товариства України за січень 2012 року та ТОВ «Євроазійський Енергетичний союз» за березень 2012 року, за наслідками якої складено акт № 59/28-06-41-01/00131587 від 04.03.2015 року.

У висновках акта перевірки відповідач зазначив про порушення ПАТ «Львівобленерго» п. п. 138.1.1. п. 138.1., п. 138.2., п. 138.6. ст. 138, п. п. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток у ІІ кварталі 2012 року всього на суму 6012,00 грн., а також про порушення п. п. 14.1.181. п. 14.1. ст. 14, п. 185.1. ст. 185, п. 187.1. ст. 187, п. 188.1. ст. 188, п. 198.2., п.198.3, п.198.6 ст. 198, п. 201.1., п. 201.4., п. 201.7., п. 201.10. ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість всього на суму 179119,00 грн.

На основі таких висновків було прийнято податкові повідомлення-рішення № /4358 та № /4357 від 25.03.2015 року.

Позивач із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями не погодився, оскаржив їх в адміністративному порядку. За наслідками адміністративного оскарження скаргу позивача залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін.

Дослідивши долучені до справи письмові докази суд встановив наступні обставини.

На підтвердження виконання договірних зобов'язань з контрагентом ТОВ «Променергозбут» та оплати придбаних товарів позивач долучив:

- податкові накладні (т. 1, а. с. 29-36);

- видаткові накладні, рахунки-фактури, прибуткові ордери (т. 1, а. с. 80-104);

- реєстр виданих та отриманих податкових накладних;

- платіжні доручення про оплату товарів (т. 2, а. с. 157-163).

На підтвердження виконання договірних зобов'язань з контрагентом ТОВ «Ваік» та оплати придбаних товарів позивач долучив:

- податкові накладні (т. 1, а. с. 37-39);

- видаткові накладні, рахунки-фактури, прибуткові ордери (т. 1, а. с. 105-113);

- реєстр виданих та отриманих податкових накладних;

- платіжні доручення про оплату товарів (т. 2, а. с. 164-167).

На підтвердження виконання договірних зобов'язань з контрагентом ТОВ «Ітуно» та оплати придбаних послуг позивач долучив:

- податкову накладну (т. 1, а. с. 40);

- акт здачі-прийняття робіт (надання послуг), рахунок-фактуру (т. 1, а. с. 114-115);

- реєстр виданих та отриманих податкових накладних;

- платіжне доручення про оплату послуг (т. 2, а. с. 168).

На підтвердження виконання договірних зобов'язань з контрагентом ТОВ «Євроазійський Енергетичний союз» та оплати придбаних товарів позивач долучив:

- податкову накладну (т. 1, а. с. 116);

- видаткову накладну (т. 1, а. с. 117);

- прибутковий ордер, товарно-транспортну накладну (т. 1, а. с. 118-119);

- реєстр виданих та отриманих податкових накладних;

- платіжні доручення про оплату товарів (т. 2, а. с. 169-170).

Суми ПДВ по взаємовідносинах з ТОВ «Променергозбут», ТОВ «Ваік», ТОВ «Ітуно» та ТОВ «Євроазійський Енергетичний союз» відображено в податковій звітності ПАТ «Львівобленерго», про що свідчать копії додатку № 5 до податкової декларацій з ПДВ за відповідний період.

Вирішуючи спір, суд керується наступними положеннями чинного законодавства:

Податковий кодекс України містить наступні нормативні положення щодо порядку формування податкового кредиту та сплати зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість.

Згідно з п. п. 14.1.179. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України податкове зобов'язання для цілей розділу V цього Кодексу - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді.

Згідно з п. п. 14.1.181. п. 14.1. ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 44.1. ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п. п. 54.3.2. п. 54.3. ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно з п. 57.3. ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно з п. п. 135.4.1. п. 135.4. ст. 135 ПК України дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань, та включає дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо).

Згідно з п. п. 138.1.1. п. 138.1. ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно з п. 138.2. ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.4. ст. 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з п. п. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з п. 185.1. ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно з п. 188.1. ст. 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів, крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів, і збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Беручи до уваги наведені вище норми закону, необхідною умовою для формування валових витрат та віднесення платником ПДВ до податкового кредиту звітного періоду сум ПДВ, включених в ціну придбаних товарів (послуг), є факт придбання таких товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника. Закон не ставить у залежність необхідність попередньої сплати ПДВ до бюджету кінцевим споживачем чи первісним постачальником як умову для формування податкового кредиту платника податку. Аналіз господарської діяльності платника податку повинен здійснюватися на підставі даних його податкового, бухгалтерського обліку та відповідності їх дійсному економічному змісту операцій.

Податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Так, статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства. Із положень ч. 1, 2, 3 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складенні на їх підставі зведених облікових документів, систематизація інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Норми аналогічного змісту містить Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704.

Стосовно господарських операцій із контрагентами ТОВ «Променергозбут», ТОВ «Ваік», ТОВ «Ітуно» та ТОВ «Євроазійський Енергетичний союз» суд відмічає, що надані позивачем первинні документи містять всі необхідні реквізити, передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а відтак, є належними первинними документами які фіксують факт здійснення господарських операцій.

Факт поставки товарів та надання послуг контрагентами ТОВ «Променергозбут», ТОВ «Ваік», ТОВ «Ітуно» та ТОВ «Євроазійський Енергетичний союз» підтверджується первинними документами встановленої форми. Долучені позивачем документи мають усі необхідні реквізити та відомості, у повній мірі відображають зміст господарських операцій, і в суду немає підстав ставити під сумнів їх достовірність. Податкові накладні, які засвідчують факт придбання товарів та надання послуг, також належно оформлені. Отже, реальність господарських операцій ТОВ «Променергозбут», ТОВ «Ваік», ТОВ «Ітуно» та ТОВ «Євроазійський Енергетичний союз» по виконанню підтверджується долученими до справи письмовими доказами та не викликає сумнівів.

Також, на підтвердження використання товарів та послуг у своїй господарській діяльності, отриманих від контрагентів ТОВ «Променергозбут», ТОВ «Ваік», ТОВ «Ітуно» та ТОВ «Євроазійський Енергетичний союз», позивач долучив: акти виконання робіт господарським способом, вимоги, накладні на внутрішнє переміщення матеріалів, накладні на відпуск на філію, обігові відомості, та ін. (т. 2, а. с. 6-146).

В свою чергу, податковий орган формально підійшов до встановлення правомірності формування позивачем податкового кредиту, а викладені в акті перевірки від 04.03.2015 року висновки не ґрунтуються на дослідженні договорів позивача із контрагентами ТОВ «Променергозбут», ТОВ «Ваік», ТОВ «Ітуно» та ТОВ «Євроазійський Енергетичний союз», тому, висновки про відсутність реальності здійснення господарських операцій ґрунтуються виключно на припущеннях, не підтверджених жодними доказами.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наведені у сукупності обставини та досліджені документальні докази, суд вважає достатніми для висновку про те, що господарські операції з поставки товарів та надання послуг мали реальний характер, факти отримання позивачем відповідних товарів та послуг оформлені документально та спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені укладеними договорами.

Щодо доводів відповідача, зазначених у акті перевірки від 04.03.2015 року про порушення податкового законодавства позивачем, які ґрунтуються на інформації Системи автоматизованого співставлення в розрізі контрагентів, стосовно порушення податкового законодавства ТОВ «Променергозбут», ТОВ «Ваік», ТОВ «Ітуно» та ТОВ «Євроазійський Енергетичний союз», суд вважає за необхідне вказати наступне.

Оцінюючи ці доводи, суд надає перевагу письмовим доказам (первинним документам) дослідженим під час розгляду адміністративної справи, а також враховує, що характер придбання товарів та послуг відповідає видам діяльності позивача та доказам щодо використання придбаних товарів та послуг у господарській діяльності позивача.

Відповідно до ст. ст. 46-49 Податкового кодексу України ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Якщо контрагент позивача в подальшому не дотримувався у своїй діяльності законодавчих норм, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо них. Зазначені обставини не є підставою для нарахування позивачу додаткових платежів у разі якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо формування валових витрат та щодо віднесення сплачених сум до податкового кредиту і має всі необхідні для цього документальні підтвердження.

Закон не ставить у залежність право платника податку на бюджетне відшкодування від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати податку до бюджету як його контрагентами, так і іншими учасниками (контрагентами) по всьому ланцюгу товарообігу. Чинне законодавство не передбачає за покупцем обов'язку сплачувати ПДВ повторно, якщо такий податок не буде сплачений продавцем або іншою особою, оскільки ПДВ, який включено до ціни товару (робіт, послуг), є податковим зобов'язання продавця товару і саме продавець несе обов'язок по сплаті цього податку до бюджету. Невиконання чи неналежне виконання контрагентом покупця свого обов'язку, а також наявність інших обставин, що можуть свідчити про недобросовісне ведення господарської діяльності таким контрагентом, не може створювати наслідки для самого покупця.

Доказів на підтвердження того, що позивач був обізнаний щодо неправомірної, на думку податкового органу, діяльності його контрагентів, прямої чи опосередкованої причетності до такої діяльності з метою отримання податкової вигоди не надано відповідачем. Відносини між учасниками попередніх ланок постачання товарів не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності вчиненої господарської операції між конкретними контрагентами. В разі наявності у органу державної податкової служби інформації щодо порушення окремим платником податків податкового законодавства, негативні наслідки повинні застосовуватись саме до цієї особи.

Суд погоджується з твердженнями позивача про недопустимість такого підходу відповідача до правової оцінки правовідносин щодо формування валових витрат та податкового кредиту. З цього приводу слід також зазначити, що висновки податкового органу прямо суперечать не лише нормам Податкового кодексу України, а й практиці Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується національними судами як джерело права. Так, Європейський Суд у рішенні від 22 січня 2009 року у справі «БУЛВЕС АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість другий раз, а також сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Податковим кодексом України визначено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме наявність у платника податку належно оформленої податкової накладної. Отже, єдиними факторами, які можуть впливати на формування податкового кредиту є наявність податкової накладної та наявність господарської операції.

Підставою ж для формування позивачем валових витрат та податкового кредиту були податкові накладні встановленої форми та змісту, виписані ТОВ «Променергозбут», ТОВ «Ваік», ТОВ «Ітуно» та ТОВ «Євроазійський Енергетичний союз» за наслідками операцій з постачання товарів та надання послуг. Зауважень щодо оформлення податкових накладних відповідач не зазначив. Виконання договірних зобов'язань підтверджується належно оформленими первинними документами, які в цілому у повній мірі відображають зміст господарських операцій та їх вартісні показники.

При цьому, право на зменшення об'єкта оподаткування податку на додану вартість на суму понесених витрат надається добросовісним платникам для компенсації витрат, понесених у процесі здійснення реальної економічної діяльності, за умови наявності належного документального підтвердження виконання господарської операції.

Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з ціллю отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Доводи ж контролюючого органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника на формування податкового кредиту, такі у матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, суд зазначає, що наявність або відсутність окремих документів, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. За відсутністю належних доказів, аргументи, якими відповідач доводить відсутність реального виконання господарських операцій, є безпідставними і не доводять правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №/4358 від 25.03.2015 р. щодо господарських операцій позивача з контрагентами ТОВ «Променергозбут», ТОВ «Ваік», ТОВ «Ітуно» та ТОВ «Євроазійський Енергетичний союз».

Стосовно встановлених відповідачем порушень податкового законодавства під час здійснення господарських операцій позивача із контрагентами ТОВ «Стела», ПП «Симетрія», Львівським обласним спеціалізованим ремонтно-будівельним підприємством протипожежних робіт добровільного пожежного товариства України та ТОВ «Євроазійський Енергетичний союз» судом встановлено, що відповідачем на підставі п. п. 78.1.1. п. 78.1. ст. 78 Податкового кодексу України у період з 31.05.2012 року по 18.07.2012 року проведено планову виїзну перевірку ПАТ «Львівобленерго» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2009 року по 31.03.2012 року, про що складено акт № 631/32-0/00131587. В ході проведення вказаної перевірки відповідачем досліджувались господарські операції позивача у тому числі із контрагентами ТОВ «Стела», ПП «Симетрія», Львівським обласним спеціалізованим ремонтно-будівельним підприємством протипожежних робіт добровільного пожежного товариства України та ТОВ «Євроазійський Енергетичний союз».

Суд зазначає, що відповідно до п. п. 78.1.1. п. 78.1. ст. 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється у випадку, якщо за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно з п. 78.2. ст. 78 Податкового кодексу України обмеження у підставах проведення перевірок платників податків, визначені цим Кодексом, не поширюються на перевірки, що проводяться на звернення такого платника податків, або перевірки, що проводяться у межах кримінального провадження.

Контролюючим органам забороняється проводити документальні позапланові перевірки, які передбачені підпунктами 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8, 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків.

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини та наведені норми Податкового кодексу України суд дійшов висновку, що відповідачем проведено повторну перевірку позивача з питань проведення взаєморозрахунків із ТОВ «Стела» за січень-лютий 2012 року, ПП «Симетрія» за січень 2012 року, Львівським обласним спеціалізованим ремонтно-будівельним підприємством протипожежних робіт добровільного пожежного товариства України за січень 2012 року та ТОВ «Євроазійський Енергетичний союз» за березень 2012 року, що не узгоджується із вимогами п.78.2 ст. 78 Податкового кодексу України, тобто контролюючий орган порушив пряму законодавчу заборону на проведення повторної перевірки платника податків з одних і тих же питань, оскільки рішення про проведення перевірки було прийнято за обставин, вказаних у п. п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України. Відтак, відповідач не мав права брати до уваги висновки акта за результатами такої перевірки про порушення позивачем вимог податкового законодавства під час проведення взаєморозрахунків із ТОВ «Стела» за січень-лютий 2012 року, ПП «Симетрія» за січень 2012 року, Львівським обласним спеціалізованим ремонтно-будівельним підприємством протипожежних робіт добровільного пожежного товариства України за січень 2012 року та ТОВ «Євроазійський Енергетичний союз» за березень 2012 року при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення №/4357 від 25.03.2015 р.

Вказана позиція суду відповідає позиції Вищого адміністративного суду України, висловленій в ухвалі від 08.10.2014 року у справі К/800/36916/15.

Проаналізувавши податкові повідомлення-рішення № /4358 та № /4357 від 25.03.2015 року на предмет відповідності критеріям, визначеним ч. 3 ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку, що такі прийняті необґрунтовано, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та непропорційно. В той же час позивач довів обґрунтованість позовних вимог належними та допустимими доказами. Виходячи з положень пункту 1 частини другої статті 162 КАС України суд приходить до висновку, що такі податкові повідомлення-рішення слід скасувати як протиправні.

Відповідно до вимог статті 94 КАС України понесені позивачем судові витрати (судовий збір) відшкодовуються йому за рахунок Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 17-19, 71, 94, 160-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального Головного управління Міндоходів №/4358 від 25.03.2015 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального Головного управління Міндоходів №/4357 від 25.03.2015 року.

Присудити із Державного бюджету на користь Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» (вул. Сяйво, 10, м. Львів, 79052, ) судовий збір у розмірі 702 (сімсот дві) грн. 88 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови складено та підписано 30.11.2015 року.

Суддя Клименко О.М.