Справа № 813/3320/15
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2015 року Справа № 876/8933/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Колордрукпостач» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року в адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Колордрукпостач» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Колордрукпостач» (далі - ТОВ «Колордрукпостач») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ДПІ у Шевченківському районі м. Львова) про скасування податкового повідомлення-рішення № /6420 від 20 квітня 2015 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Із таким судовим рішенням не погодився позивач та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову - про задоволенні позову. ТОВ «Колордрукпостач», зокрема, зазначило в апеляційній скарзі, що підприємством у листопаді 2014 року було правомірно у відповідності до ст. 198 Податкового кодексу України сформовано податковий кредит в сумі 160247 грн. по торговим операціям з ТзОВ «Упіх ЮА», так як придбаний товар було отримано позивачем, оплачено і використано у господарській діяльності. Висновки податкового органу про відсутність реального виконання торгових операцій у зв'язку з відсутністю товарно-супровідних документів, а також неможливість провести зустрічну перевірку з контрагентом позивача, не базуються на вимогах чинного законодавства і суперечать правовій позиції Вищого адміністративного суду України.

У судовому засіданні представник апелянта Попадюк С.С. підтримав апеляційну скаргу та пояснив, що всі торгові операції щодо придбання товарів між позивачем та ТзОВ «Успіх ЮА» були реально виконані, адже товар переданий, а гроші сплачені, а тому підприємство правомірно сформувало податковий кредит з податку на додану вартість. Також представник апелянта зауважив, що відсутність товарно-транспортних накладних не свідчить про відсутність самої поставки, адже доставку згідно домовленості із постачальником здійснював контрагент. Подальше використання отриманого товару у господарській діяльності підтверджено наявними у матеріалах справи письмовими доказами. Тому вважає, що постанова суду є протиправною.

Представник відповідача заперечила щодо задоволення апеляційної скарги та пояснила, що постанова суду є законною і обгрунтованою, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Просила відхилити апеляційну скаргу, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи, Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі міста Львова було проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТзОВ «Колордрукпостач» з питань формування податкового зобов'язання за податковим кредитом по податку на додану вартість за листопад 2014 рокуз питань господарських відносин з ТзОВ «Успіх ЮА» та їх подальший вплв на правильність формування податкових зобов'язань та податкового кредиту.

За наслідками перевірки складено акт № 145-47 13-07-22-01-10/36501186, згідно якого встановлено порушення ТзОВ «Колордрукпостач» п. 44.1, п. 44.3, п. 44.6 ст. 44; п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, а саме ТзОВ «Колордрукпостач» завищило податковий кредит з податку на додану вартість в сумі 160247 грн., в тому числі за листопад 2014 року в сумі 160247 грн., що призвело до заниження податку на додану варість на вищевказану суму (а.с. 7-21).

20 квітня 2015 року ДПІ у Шевченківському районі м. Львова прийняла податкове повідомлення-рішення, яким донарахувала позивачу податкове зобов'ячання з податку на додану вартість в сумі 240370, 5 грн. , в тому числі 160247 грн. - за основним зобов'язанням, а 80123,5 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 22).

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції про законність цього рішення з таких підстав.

Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до п. 198.1, п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відтак, згідно вимог ПК України, який регулює, зокрема, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, підставою, що позбавляє платника податків права на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту, є не підтвердження його податковими накладними, або підтвердження податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 ПК України, проте, як в ході проведення перевірки, так і в ході судового розгляду справи, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження наявності таких обставин, так само як і не надано доказів на порушення позивачем вимог п. 198.6 ст. 198 ПК України.

Таким чином, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України).

Обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення таких операцій всіма необхідними документами первинного бухгалтерського обліку.

Як вбачається з акту перевірки, ТзОВ «Колордрукпостач» уклало договір з ТзОВ «Успіх ЮА» № 3006-2-14 від 30 червня 2014 року про поставку позивачу товару - витратних матеріалів для поліграфії. Копія цього договору приєднана до матеріалів справи (а.с. 23-25).

Відповідно до п. 1.3. цього договору право власності на товар переходить від Постачальника до покупця з моменту фактичної поставки товару останньому.

На підтвердження факту отримання товару від постачальника позивач надав копії видаткових накладних № РН-35/07 від 1 липня 2014 року, № РН-36/07 від 2 липня 2014 року, № РН-37/07 від 4 липня 2014 року, № РН -38/07 від 7 липня 2014 року, № РН-39/07 від 8 липня 2014 року, № РН-40/07 від 14 липня 2014 року, № РН-41/07 від 15 липня 2014 року, № РН-42/07 від 21 липня 2014 року, № РН-43/07 від 22 липня 2014 року, № РН-44/07 від 24 липня 2014 року, № РН-45/07 від 25 липня 2014 року, № РН-46/07 від 28 липня 2014 року,№ РН-47/07 від 31 липня 2014 року, № РН-271 /08 від 1 серпня 2014 року, № РН-272/08 від 4 серпня 2014 року, № РН-273/08 від 8 серпня 2014 року, № РН-274/08 від 12 серпня 2014 року, № РН-275/08 від 15 серпня 2014 року, № РН-276/08 від 18 серпня 2014 року, № РН-277/08 від 20 серпня 2014 року, № РН-278/08 від 22 серпня 2014 року,№ РН-279/08 від 25 серпня 2014 року, № РН-280/08 від 29 серпня 2014 року (а.с. 26-48).

На підтвердження передачі товару продавець ТзОВ «Успіх ЮА» виписало позивачу податкові накладні, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с. 49-71). Податкові накладні зареєстровані в Єдиному державному реєстрі податкових накладних постачальниками товарів, що підтверджено самим актом перевірки.

При цьому, як вбачається з акту перевірки, ТзОВ «Успіх ЮА» на час здійснення господарських операцій було зареєстровано як суб'єкт підприємницької діяльності і платник податку на додану вартість.

Під час перевірки позивачем було надано податковому органу регістри бухгалтерського обліку : картки рахунку 63 «Розрахунки з постачальниками та підрядниками» і згідно вказаних у них даних встановлено, що придбані у ТзОВ «Успіх ЮА» товарно-матеріальні цінності відображено у бухгалтерському обліку проведенням Дт 281 Кт 631 у сумі 870969, 36 грн. (без ПДВ), Дт 6442 Кт 631 у сумі 160247,07 грн.

На підтвердження реальності господарських операцій з придбання ТзОВ «Колордрукпостач» у ТзОВ «Успіх ЮА» товарів було надано прибуткові накладні, згідно яких отриманий товару було оприбутковано на склад в с. Чишки Пустомитівськоо району Львівської області (а.с. 102-111).

При цьому підтверджено повноваження особи, яка здійснювала прийом товарно-матеріальних цінностей (гр. ОСОБА_2), копією наказу від 1 вересня 2009 року (а.с. 88). Факт того, що вищевказана особа перебуває у трудових відносинах з ТзОВ «Колордрукпостач» підтверджено його трудовою книжкою (а.с. 89).

Також наявні докази оренди складу позивачем (а.с 90-98), а також забезпечення розвантажування товару (а.с. 99-101).

На підтвердження подальшого використання придбаних товарів у господарській діяльності позивач надав копії договору № 0-06/2009 від 1 червня 2009 року ТзОВ «Виробничо-торгова компанія «Еврика» про продаж товарів (а.с. 112-114), видаткові накладні № 8014 від 1 серпня 2014 року, № 7084 від 7 серпня 2014 року, № 8112 від 11 серпня 2014 року, № 8183 від 18 серпня 2014 року, №8191 від 19 серпня 2014 року, № 8212 від 21 серпня 2014 року, № 8262 від 26 серпня 2014 року, № 8292 від 29 серпня 2014 року (а.с. 115-122), причому вказаний товар у цих накладних співпадає з товаром, що був придбаний позивачем у ТзОВ «Успіх ЮА». Також, слід зазначити, що ціна за одиницю реалізованого позивачем товару є вищою ніж ціна придбання. Отже є підстави вважати, що дана діяльність була здійснена позивачем з метою отримання прибутку, що є кінцевою метою господарської діяльності підприємства.

Вищевказані первинні документи відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні».

Таким чином, первинними документами підтверджено рух активів у процесі здійснення господарських операцій позивача з контрагентом, а також встановлено наявність зв'язку між фактом придбання товарів (робіт) з понесенням інших витрат із господарською діяльністю платника податку та використання цих товарів у господарській діяльності.

Слід зазначити, що податкове законодавство не ставить в залежність наявність (відсутність) підстав для виникнення податкових зобов'язань платника податку від дій його контрагента, фактичної сплати ним податку до бюджету, законності ведення податкового обліку, перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Доводи відповідача щодо не підтвердження реального виконаня договору з причин відсутності товарно-супровідних документів є безпідставними , виходячи з такого.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до п. п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних Правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Разом з тим, вказані Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Вказані правила регулюють правовідносини між вантажовідправником та перевізником. Оскільки позивач не укладав договір на транспортування товару, у нього відсутній обов'язок зберігання вищевказаних документів.

З приводу доводів податкового органу щодо ненадання до перевірки сертифікатів якості товарів, то чинним законодавством не передбачено вимог стосовно обов'язкової сертифікації (оформлення сертифікатів відповідності) щодо придбаного товару за спірними договорами. Документи, які підтверджують якість товарів, за своїм змістом не можуть доводити або спростовувати факт поставки товарів, оскільки містять виключно інформацію стосовно відповідності товарів стандартам та технічним умовам.

Як зазначила колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у Постанові від 22 вересня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ампір СВ» до державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, що сама по собі наявність або відсутність окремих документів не може бути підставою для висновків про відсутність господарської операції та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства у зв'язку з його господарською діяльністю.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

У той же час, податковим органом під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, не надано доказів узгодженості дій позивача з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкової вигоди, як і не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи викладене, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним.

Відповідно до ст. 159 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 1 та 4 ч. 1 ст. 202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та приймає нову, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, апеляційну скаргу слід задовольнити та скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року, прийнявши нову про задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Колордрукпостач» задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року, скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № /6420 від 20 квітня 2015 року.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст виготовлено 13 листопада 2015 року.