Справа № 2-а-1/11
Суддя: Кудрявцева Т. О.
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2015 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі - Ханберовій Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Дніпропетровського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, зобов"язання поновити на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача. В обгрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнень, позивач посилався на те, що наказом заступника УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_2 № 179 о/с від 30.10.2001 року він був звільнений зі служби в органах внутрішніх справ з посади слідчого СВ Дніпропетровського РВ за порушення дисципліни на підставі підпункту "є" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року № 114 (далі - Положення). 28.11.2001 року він отримав трудову книжку, а 06.12.2011 року отримав копію вказаного наказу. 18.12.2001 року він в порядку ст. 248-1 ЦПК України 1963 року звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою на рішення заступника начальника УМВС України в Дніпропетровській області про звільнення його зі служби за порушення дисципліни, за якою судом було відкрито провадження, а ухвалою суду від 10.09.2002 року провадження у цивільній справі було зупинено до вирішення кримінальної справи за його звинуваченням за ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 368 та ч.1 ст. 366 КК України, яка на той час розслідувалася слідчим прокуратури Дніпропетровського району. Після відновлення Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська провадження у даній справі він уточнив свої позовні та зазначав, що його звільнення зі служби згідно вказаного наказу є незаконним, оскільки відсутні правові підстави для його звільнення за порушення дисципліни, крім того, при його звільненні було порушено встановлений законодавством процесуальний порядок звільнення. Ніяких порушень дисципліни він не допускав, а фактичною підставою для його звернення став факт порушення 27.10.2001 року прокуратурою Дніпропетровської області стосовно нього кримінальної справи за отримання хабара та вчинення інших службових злочинів. В той же час працівники міліції, яких притягнуто до кримінальної відповідальності, не підпадають під дію підпункту "є" пункту 64 Положення з тієї причини, що вказаний підпункт застосовується тільки до тих осіб, які порушили дисципліну, тобто вчинили виключно дисциплінарні проступки. До кримінальної відповідальності особа притягується не за вчинення дисциплінарних проступків, а за вчинення злочину, і саме тому в пункті 64 Положення існує підпункт "й", згідно якого самостійною підставою для звільнення осіб середнього начальницького складу являється набрання законної сили рішенням суду про притягнення їх до відповідальності за вчинення злочину. При цьому згідно пункту 67 Положення особи рядового або начальницького складу, засуджені за вчинення злочину, підлягають звільненню зі служби в органах внутрішніх справ у триденний строк з дня отримання органом внутрішніх справ копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили. Вказані норми Положення цілком узгоджуються із ст. 62 Конституції України, згідно якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, для осіб рядового та начальницького складу, які вчинили злочин, Положенням передбачена не тільки самостійна підстава звільнення (підпункт "й" пункту 64), а й окрема процедура їх звільнення (пункт 67), включаючи термін для звільнення (три дні) та момент, з якого цей термін відраховується (отримання копії чинного судового рішення). З цього витікає, що ні факт порушення стосовно працівника міліції кримінальної справи, ні факт притягнення його до кримінальної відповідальності, ні факт направлення до суду кримінальної справи стосовно працівника міліції не являються підставою для звільнення цього працівника міліції зі служби без його згоди.

Позивач посилається на те, що в його випадку керівництво ГУМВС України в Дніпропетровській області до сьогоднішнього дня не отримало обвинувального висновку стосовно нього, оскільки його просто не існує, але не зважаючи на це незаконно звільнило його зі служби. Відповідно до пункту 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Указом Президії Верховної Ради Української РСР 29.07.1991 року, дисципліна в органах внутрішніх справ полягає в дотриманні встановлених законодавством порядку і правил, а тому вчинення працівником міліції будь-якого злочину являється порушенням дисципліни, але не являється дисциплінарним проступком, за вчинення якого працівника міліції може бути звільнено зі служби на підставі підпункту "є" пункту 64 Положення.

Крім цього позивач зазначає, що його звільнення зі служби здійснено з рядом порушень положень Статуту та Положення, зважаючи на наступне. В порушення вимог пункту 28 Статуту, згідно якого дисциплінарне стягнення не може бути накладене під час хвороби особи, він був звільнений за порушення дисципліни саме під час хвороби. В матеріалах справи перебуває копія лікарняного листка № 581457, виданого Дніпропетровською центральною районною лікарнею, згідно якого він знаходився на стаціонарному лікуванні з 30 жовтня до 16 листопада 2001 року включно, в тому числі і з приводу забою та опущення правої нирки, які він отримав в процесі застосування до нього недозволених методів ведення слідства з ціллю отримання зізнання у вчиненні злочинів, яких він не вчиняв. Відповідно до п.15 Статуту звільнення з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни являється різновидом дисциплінарного стягнення, а тому не може застосовуватися під час хвороби особи, яка підлягає звільненню, оскільки пункт 28 Статуту, яким передбачено заборону накладення дисциплінарних стягнень під час хвороби, не містить ніяких виключень. На порушення вимог пункту 70 Положення, згідно якого особи середнього начальницького складу звільняються в запас і відставку тільки начальниками обласних управлінь внутрішніх справ і рівними їх начальниками, його звільнив заступник начальника обласного управління внутрішніх справ. Він, як старший лейтенант міліції відноситься до середнього начальницького складу, а тому звільнити його мав право тільки начальник обласного управління міліції, а не його заступник.

Також позивач зазначає, що справа тривалий час знаходилася на розгляду не з його вини, за період вимушеного прогулу він працював лише з 02.03.2005 до 26.12.2006 року спочатку в ТОВ БК "Славутич", а потім в ТОВ БК "Жилбудсервіс", де отримував практично мінімальну заробітну платуґ. а тому в разі поновлення його на службі середній заробіток слід виплатити за періоди вимушеного прогулу з 01.11.2001 по 28.02.2005 року та з 01.01.2007 року по 31.03.2014 року. Посилаючись на зазначене, позивач просить суд визнати неправомірним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області №179 о/с від 30.10.2001 року в частині звільнення його зі служби в органах внутрішніх справ за порушення дисципліни на підставі підпункту "є" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ; зобов"язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області поновити його на службі в органах внутрішніх справ на посаді слідчого слідчого відділення Дніпропетровського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області з 31.10.2001 року; стягнути з Дніпропетровського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за періоди з 01.11.2001 до 28.02.2005 року і з 01.01.2007 до 31.03.2014 року в сумі 97331 грн. 25 коп., а також в сумі мінімальної заробітної плати за кожний повний місяць судового розгляду справи судом першої інстанції після 31.03.2014 року.

В судовому засіданні позивач з представником позовні вимог з урахуванням уточнення підтримали.

В судовому засіданні представники відповідачів позовні вимоги не визнали? посилаючись на їх необгрунтованість та на те, що позивач був звільнений з дотриманням чинного на час його звільнення законодавства.

Вислухавши осіб, які з"явилися, дослідивши матеріали адміністративної справи, кримінальної справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

Як встановлено в судовому засіданні, наказом Управління МВС України в Дніпропетровській області від 20.08.1996 року № 76 о/с лейтенант міліції ОСОБА_1 був призначений слідчим слідчого відділення Дніпропетровського районного відділу УМВС України в Дніпропетровській області з 19.08.1996 року.

27.10.2001 року прокуратурою Дніпропетровського району відносно слідчого СВ Дніпропетровського РВ УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 була порушена кримінальна справа за ст. 364 ч.1, 366 ч.1, 368 ч.2 КК України в редакції 2001 року.

Як слідує з постанови про притягнення в якості обвинуваченого від 06.11.2001 року, ОСОБА_1 за хабар здійснив службовий подлог в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 21.08.2001 року на 146 кв. автодороги Полтава-Дніпропетровськ в районі с. Партизанське, що в свою чергу потягло незаконну відмову в порушенні кримінальної справи відносно водія ОСОБА_3

Наказом заступника начальника УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_2 № 179 о/с від 30.10.2001 року старший лейтенант міліції ОСОБА_1 слідчий відділення Дніпропетровського районного відділу УМВС України в Дніпропетровській області був звільнений в запас Збройних Сил по підпункту "є" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. 28.11.2001 року позивач отримав трудову книжку, а 06.12.2001 року отримав копію вказаного наказу.

Не погодившись із звільненням, 18.12.2001 року ОСОБА_1 в порядку ст. 248-1 ЦПК України 1963 року звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою на рішення заступника начальника УМВС України в Дніпропетровській області про звільнення його зі служби за порушення дисципліни, де просив визнати незаконним його звільнення та поновити на службі.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.04.2002 року, ухваленим у справі за його позовом, було визнано незаконним рішення заступника УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_2 про звільнення ОСОБА_1 (наказ № 179 о/с від 30.10.2001 року); зобов"язаний начальник УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_2 поновити ОСОБА_1 на службу на попередній посаді з 04.04.2002 року, стягнуто з УМВС України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу 2963,14 грн. та судові витрати.

Ухвалою колегії суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.06.2002 року вказане рішення районного суду було скасовано, і справа направлена на новий судовий розгляд.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.09.2002 року провадження у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 було зупинено до вирішення кримінальної справи за його звинуваченням за ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 368 та ч.1 ст. 366 КК України, яка на той час розслідувалася слідчим прокуратури Дніпропетровського району.

Суд вважає, що звільнення позивача є незаконним, зважаючи на наступне.

Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 р. № 114, яке діяло на час звільнення позивача, визначався порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки.

Відповідно до п.1, 2 Положення - до рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством. Особам, які перебувають на службі в органах внутрішніх справ, присвоювалися спеціальні звання, передбачені цим Положенням.

Відповідно до п.23 Положення особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством.

Відповідно до п.64 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): а) за віком - при досягненні віку, встановленого для них пунктом 7 цього Положення. Крім того, за віком можуть бути звільнені особи середнього начальницького складу, які мають вислугу 20 і більше років (у пільговому обчисленні), і яким до досягнення встановленого віку перебування на службі залишилося 3 роки і менше, а за їх бажанням при досягненні цього віку - незалежно від наявності вислуги років; б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії; в) через обмежений стан здоров'я - у разі визнання їх придатними до військової служби поза строєм у мирний час (у військовий час обмежено придатними 1-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії при неможливості використання їх на службі у зв'язку з відсутністю відповідних вакантних посад; г) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі; д) через службову невідповідність; є) за порушення дисципліни; ж) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків; з) у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства і відомства (організації); й) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п.69 Положення звільнення зі служби осіб рядового і молодшого начальницького складу провадиться начальниками, яким таке право надане Міністром внутрішніх справ.

Згідно до п.70 Положення звільнення осіб середнього начальницького складу в запас і відставку провадиться начальниками обласних управлінь внутрішніх справ і рівними їм начальниками.

Встановлено, що при звільненні позивача було порушено встановлений законодавством порядок звільнення, а тому його звільнення є протиправним.

Як вбачається з наказу заступника начальника УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_2 № 179 о/с від 30.10.2001 року про звільнення позивача, він звільнений зі служби на підставі підпункту "є" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, тобто за порушення дисципліни.

Разом з цим, встановлено, що позивач порушень дисципліни не допускав, а фактичною підставою для його звернення став факт порушення 27.10.2001 року прокуратурою Дніпропетровської області стосовно нього вищезгаданої кримінальної справи за отримання хабара та вчинення інших службових злочинів.

Проте, працівники міліції, яких притягнуто до кримінальної відповідальності, не мають підпадати під дію підпункту "є" пункту 64 Положення, оскільки вказаний підпункт застосовується тільки до тих осіб, які порушили дисципліну, тобто вчинили виключно дисциплінарні проступки. До кримінальної відповідальності особа притягується не за вчинення дисциплінарних проступків, а за вчинення злочину, і саме тому в пункті 64 Положення передбачений підпункт "й", згідно якого самостійною підставою для звільнення осіб середнього начальницького складу являється набрання законної сили рішенням суду про притягнення їх до відповідальності за вчинення злочину.

При цьому згідно пункту 67 Положення особи рядового або начальницького складу, засуджені за вчинення злочину, підлягають звільненню зі служби в органах внутрішніх справ у триденний строк з дня отримання органом внутрішніх справ копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили. Вказані норми Положення цілком узгоджуються із ст. 62 Конституції України, згідно якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Таким чином, для осіб рядового та начальницького складу, які вчинили злочин, Положенням передбачена не тільки самостійна підстава звільнення (підпункт "й" пункту 64), а й окрема процедура їх звільнення (пункт 67), включаючи термін для звільнення (три дні) та момент, з якого цей термін відраховується (отримання копії чинного судового рішення). З огляду на вказане, ні факт порушення стосовно працівника міліції кримінальної справи, ні факт притягнення його до кримінальної відповідальності, ні факт направлення до суду кримінальної справи стосовно працівника міліції не являються підставою для звільнення цього працівника міліції зі служби без його згоди.

Як вбачається з постанови слідчого прокуратури Дніпропетровського району про закриття кримінальної справи від 20.02.2006 року, кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_1 за ст.ст. 165 ч.1, 172 ч.1, 168 ч.3 КК України 1960 року, ст.ст. 364 ч.3, 366 ч.1, 368 ч.2 КК України 2001 року була закрита за недоведеністю його участі у скоєнні вказаних злочинів.

Відповідно до пункту 1 Дисциплінарного Статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Указом Президії Верховної Ради Української РСР 29.07.1991 року, дисципліна в органах внутрішніх справ полягає в дотриманні встановлених законодавством порядку і правил, а тому вчинення працівником міліції будь-якого злочину являється порушенням дисципліни, але не являється дисциплінарним проступком, за вчинення якого працівника міліції може бути звільнено зі служби на підставі підпункту "є" пункту 64 Положення.

Відповідно до п. 15 Статуту, на осіб рядового і начальницького складу можуть накладатися такі стягнення: зауваження; догана; сувора догана; затримка у присвоєнні чергового спеціального звання або поданні до його присвоєння на строк до одного року; попередження про неповну посадову відповідність; пониження в посаді; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до п. 28 Статуту дисциплінарне стягнення не може бути накладено у період перебування особи у відпустці чи під час її хвороби, або якщо з дня вчинення проступку минуло більше року. В цей строк не включається період проведення дізнання чи попереднього слідства по кримінальній справі, якщо в ході провадження по ній особою рядового або начальницького складу допущено порушення законності.

Разом з цим, в порушення вимог пункту 28 Статуту позивач був звільнений за порушення дисципліни саме під час хвороби. Як вбачається з матеріалів справи, в них перебуває копія лікарняного листка № 581457, виданого позивачеві ОСОБА_4 центральною районною лікарнею, згідно якого він знаходився на стаціонарному лікуванні з 30 жовтня до 16 листопада 2001 року включно, в тому числі і з приводу забою та опущення правої нирки. Звільнення позивача в період його хвороби також підтверджується іншими матеріалами справи, а саме: листом начальника медичної частини ДЦРЛ прокурору Дніпропетровського району № 297 від 10.11.2001 року, випискою з історії хвороби позивача № 5485, актом судово-медичного обстеження позивача в Дніпропетровському обласному бюро судово-медичних експертиз № 5402 від 19.11.2001 року.

Оскільки відповідно до п.15 Статуту звільнення з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни являється різновидом дисциплінарного стягнення, воно не може застосовуватися під час хвороби особи, яка підлягає звільненню, оскільки пункт 28 Статуту, яким передбачено заборону накладення дисциплінарних стягнень під час хвороби, не містить ніяких виключень.

Також, на порушення вимог пункту 70 Положення, згідно якого особи середнього начальницького складу звільняються в запас і відставку тільки начальниками обласних управлінь внутрішніх справ і рівними їх начальниками, позивача було звільнено заступником начальника обласного управління внутрішніх справ, що підтверджується наказом про звільнення. Разом з цим, позивач, як старший лейтенант міліції відноситься до середнього начальницького складу, а тому звільнити його мав право тільки начальник обласного управління міліції, а не його заступник.

В обгрунтування правомірності підписання наказу про звільнення заступником начальника обласного управління міліції, представники відповідача посилалися на те, що відповідно до наказу УМВС "Про затвердження переліків посад, які входять до номенклатури УМВС УКраїни в області, та розширення прав начальників органів внутрішніх справ в роботі з ообовим складом" від 15.11.2000 року № 641, заступник начальника полковник міліції ОСОБА_2 мав поноваження приймати рішення про звільнення з органів внутрішніх справ слідчого слідчого відділення Дніпропетровського РВ УМВС старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1

Разом з цим, пункт 70 Положення не містить ніяких виключень, а тому всі відомчі накази, які йому протирічать, не мають чинності з тієї причини, що затверджене Постановою Кабінету Міністрів України, має вищу юридичну силу, ніж будь-який відомчий наказ Міністерства внутрішніх справ України.

Пунктом 24 Положення передбачено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обовязків, але не більш як за один рік.

Відповідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надані; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи й цілями, на досягнення яких спрямовано це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому Пленум Вищого адміністративного суду України у Постанові від 6 березня 2008 року N 2 зауважив, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, суд виходить з того, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ст. 71 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що звільнення позивача відбулося з порушенням вимог діючих на час звільнення законодавчих актів. В наказі Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області №179 о/с від 30.10.2001 року в частині звільнення ОСОБА_1 не наведено в чому саме виявилося порушення ним дисципліни, за яке він був звільнений зі служби. При цьому належних доказів того, що свідчили б про необхідність застосування до ОСОБА_1 крайнього заходу дисциплінарного стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ суду відповідачами не надано.

Крім того, відповідно до п. 28 Дисциплінарного Статуту, дисциплінарне стягнення повинно бути накладено в строк до одного місяця з того дня, як про проступок стало відомо начальнику, а в разі проведення по цьому проступку службової перевірки чи порушення кримінальної справи - не пізніше одного місяця з дня закінчення службової перевірки чи провадження по кримінальній справі, не рахуючи часу хвороби винного або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення у зв'язку з клопотанням товариського суду повинно бути накладено не пізніше місячного строку з дня надходження рішення товариського суду.

Разом з цим, як встановлено судом, порушена відносно ОСОБА_1 вищевказана кримінальна справа була закрита 20.02.2006 року, а дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення було накладено на ОСОБА_1 відповідно до наказу № 179 о/с від 30.10.2001 року, що не відповідає положенням п. 28 Дисциплінарного Статуту.

З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області №179 о/с від 30.10.2001 року в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ за порушення дисципліни на підставі підпункту "є" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Суд вважає, що відповідачі, заперечуючи проти задоволення позовних вимог позивача, належних доказів на їх спростування суду не надали.

Задовольняючи вищевказані позовні вимоги позивача, суд вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ на посаді слідчого слідчого відділення Дніпропетровського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, з 31.10.2001 року.

Разом з цим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення з Дніпропетровського районного відділу ГУМВС України в Дніпропетровській області на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з посиланням на вимоги КЗпП України, зважаючи на наступне.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо). Відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про міліцію" працівники міліції отримують грошове утримання. Згідно з Указом Президента України від 04.10.1996 року № 926/96 "Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ" особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ отримують грошове забезпечення. Крім цього, згідно з вимогами п.12 Положення особи рядового і начальницького стану органів внутрішніх справ одержують грошове і речове забезпечення за нормами, встановленими законодавством.

Крім того, як зазначено вище, пунктом 24 Положення передбачено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обовязків, але не більш як за один рік.

Зважаючи на те, що нарахування та видача грошового і речового забезпечення на посаді, де працював позивач і на яку він був поновлений здійснюється Дніпропетровським районним відділом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, суд вважає за необхідне зобов"язати Дніпропетровський районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області видати ОСОБА_1 грошове і речове забезпечення за нормами, встановленими законодавством, за останній рік вимушеного прогулу, тобто з 21.01.2014 року. З наведених підстав позовні вимоги позивача про стягнення на його користь заробітної плати задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 71, 159, 161-163 КАСУ, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області №179 о/с від 30.10.2001 року в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ за порушення дисципліни на підставі підпункту "є" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Поновити ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ на посаді слідчого слідчого відділення Дніпропетровського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, з 31.10.2001 року.

Зобов"язати Дніпропетровський районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області видати ОСОБА_1 грошове і речове забезпечення за нормами, встановленими законодавством, за останній рік вимушеного прогулу, тобто з 21.01.2014 року.

В задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку - ОСОБА_1 відмовити.

Витрати по справі віднести за рахунок держави.

Постанова підлягає негайному виконанню в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ на посаді слідчого слідчого відділення Дніпропетровського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області та видачі грошового та речового забезпечення за один місяць за нормами, встановленими законодавством.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається Дніпропетровському апеляційному адміністративному суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська. Копія апеляційної скарги повинна бути одночасно направлена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Кудрявцева