Справа № 806/4847/15
Суддя: Сичова Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року м.Житомир справа № 806/4847/15

час прийняття: 16 год. 15 хв. категорія 8.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сичової О.П.,

секретар судового засідання Мазур О.О.,

за участю: представника позивача та представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Андрушівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № від 14.08.2015 р., вимоги №Ф- від 12.06.2015 р., рішення № від 01.09.2015 р., визнання протиправною відмови №1663/1701/423 від 25.06.2015 р.,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з вказаним позовом в якому просить:

- скасувати податкове повідомлення- рішення від 14.08.2015 р. № про збільшення суми грошового зобов"язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 15377,54 грн. в тому числі 12302,03- основний платіж та 3075,51- штрафна (фінансова) санкція (штраф);

-визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 12.06.2015 р. про збільшення суми грошового зобов"язання з єдиного внеску в сумі 36126,80 грн.;

-визнати протиправним та скасувати рішення № від 01.09.2015 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіксальним органом або платником своєчасного не нарахування єдиного внеску, яким застосовано штрафну санкцію в сумі 4489,13 грн;

- визнати протиправною відмову Андрушівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області №1663/1701/423 від 25.06.2015 р. у розгляді заперечень до акту перевірки.

В обгрунтування позову зазначає, що висновки відповідача за актом документальної планової виїзної перевірки № 101/06-01-17/НОМЕР_1 від 12.06.2015 року про порушення позивачем вимог податкового законодавства, на підставі якого було прийнято оскаржувані рішення та вимога, є необґрунтованими та спростовуються нормами податкового законодавства.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав викладених у письмових запереченнях.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, встановив наступне.

З 15.05.2015 року по 05.06.2015 року посадовими особами Андрушівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області було проведено документальну планову виїзну перевірку суб"єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2014 р., дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2014 р.

Перевіркою встановлені порушення:

- п.177.2 п.177.4 ст. 177 "ж" п.138.10.6 ст.138 п.п. 139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ зі змінами і доповненнями, а саме заниження в період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 104111,73 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до державного бюджету, в сумі 14317,20 грн.;

- "а" п.176.1 ст.176, п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ зі змінами і доповненнями, за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року книга обліку доходів і витрат відсутня;

- п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ зі змінами і доповненнями та вимог "ж" п.138.10.6 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ зі змінами і доповненнями в результаті чого за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року завищено витрати на загальну суму 104111,73 грн.

-п. ч.2 ст.6, п. 1, п.2 ч.1 ст.7. ч.2 ст.9 Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010р. №2464-VІ (змінами та - доповненнями), в результаті чого заниженно суми єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу, у розмірі 34,7% на суму 36126,80 гри., в т.ч. по періодам: з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. на 25092,84 грн., з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. на 3470,00 грн., з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. на 7563,96 грн.

п.198.1, п..198.2, п.198.3, п.198.4, абз. "г" п.198.5, п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200, п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010р. №2755- VI (зі змінами та доповненнями), у результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за період з 01.01.2012р. по 31.12.2014р. на загальну суму 375 грн

в тому числі по періодах: травень 2013р.- 155,0 грн.; лютий 2014 р.- 155,0 грн.; березень 2014 р. - 65,0 грн.

- пп. "т" п.176.2 ст. 176, п.178.8 ст. 178 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р.

№2755-VI (зі змінами та доповненнями), пп.3.2, пп.3.3, пп.3.4, пп.3.5, пп.3.6 п.3 Порядку

заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу,

нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку затвердженого Наказом ДПА України від 24.12.2010 року №1020 зі змінами та доповненнями, а саме перевіркою встановлено не відображення в формі №1ДФ відомостей про виплачені доходи фізичним особам підприємцям виплати, які відповідають даним

первинних облікових документів за II-IV квартал 2014 року.

-п. 177.10 ст. 177, п.44.3 та п.44.5 ст. 44, п.85.2 ст. 85 Податкового кодексу України

від 02.12.2010 року № 2755VI зі змінами і доповненнями платником для проведення перевірки не було надано первинних документів на придбання ТМЦ, які рахуються в залишку станом на 01.01.2012 року на суму 62313,56 грн., які підтверджували б здійснення даним платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено

правилами ведення бухгалтерського.

За результатами перевірки був складений акт №101/06-01-17/НОМЕР_1 від 12.06.2015 р. (а.с.19-55)

На підставі вказаного акту контролюючим органом були винесені податкове повідомлення-рішення від 25.06.15р. № про збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб всього в сумі 17896,50 грн., в тому числі основний платіж 14317,20 грн. та штрафна санкція 3579,30 грн.; вимога про сплату боргу (недоїмки) від 12.06.15р. №Ф- про збільшення суми грошового зобовязання з єдиного внеску в сумі 36126,80 грн.; рішення від 25.06.15р. № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 5200,84 грн..

Спірний акт перевірки позивачем був отриманий 12 червня 2015 року, останній аркуш акту свідчить про висловлену незгоду позивача із висновками за актом перевірки.

Скориставшись правом згідно п. 86.7 ст. 86 Податкового кодексу України, позивач 18.06.2015р. направив установою звязку - Курєрським сервісом «АЯ» (квитанція №525621), заперечення до Акту перевірки 101/06-01-17/НОМЕР_1 від 12.06.2015 року, в яких висловив клопотання у відповідності до абз.2 п.44.7 ст.44 Податкового кодексу України прийняти та врахувати документи, що підтверджують понесені у 2012-2014 роках понесені витрати та вилучити з акту перевірки висновок про безпідставне віднесення позивачем до інших витрат суми 30000,00 грн. (в т.ч. за 2012 рік 10000,00, 2013 рік 10000,00, 2014 рік 10000,00 грн.), так як вказані в акті перевірки витрати на придбання ліцензій в сумі 30000 грн. позивачем не враховувались при поданні декларацій. Позивач вказав, що перевіркою було безпідставно не враховано витрати на сплату податків (збір на розвиток виноградарства, ЄСВ), послуги з поставки електроенергії, охорони, звязку, обслуговування та ремонту РРО. Також позивач просив надати йому для ознайомлення додаток № 2 до акту перевірки (акт перевірки був наданий позивачу без додатку №2) для спростування фактів безпідставного включення до витрат придбаних товарів за наведеними в додатку накладними. (а.с.56-57)

Однак 03.07.2015 року позивач отримав лист Андрушівської обєднаної державної податкової інспекції (вих.№1663/1701/423 від 25.06.2015 року) про неприйняття до розгляду надісланого на акт перевірки заперечення у зв'язку з пропущенням строку для подання заперечень, встановленого ст.86.7 Податкового кодексу України. (а.с.61)

Вважаючи протиправною відмову від розгляду заперечень та врахування первинних документів, не погоджуючись із винесеними рішеннями за результатами перевірки, позивач звернувся із скаргою до Головного управління ДФС у Житомирській області.

За результатами оскарження вищевказаних рішень до Головного управління ДФС у Житомирській області, позивачем отримано:

- рішення від 31.07.2015р. №463/14/06-30-10-07-07 про результати розгляду первинної скарги, яким скасовано податкове повідомлення-рішення від 25.06.15р. № про збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в частині 2518,96 грн. (основний платіж 2015,17 грн.; фінансова санкція 503,79 грн.), а в іншій частині 15377,54 грн. (основний платіж 12302,93 грн.; фінансова санкція 3075,51 грн.) залишено без змін; (а.с.70-76)

- рішення від 31.07.2015р. №464/14/06-30-10-07-07 про результати розгляду первинної скарги, яким скасовано Рішення від 25.06.15р. № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в частині 711,71 грн., а в іншій частині 4489,13 грн. залишено без змін; (а.с.66-69)

- рішення від 23.07.2015р. №455/14/06-30-10-07-07 про залишення скарги без розгляду, згідно якого залишено без розгляду скаргу на вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.06.15р. №Ф- про збільшення суми грошового зобовязання з єдиного внеску в сумі 36126,80 грн. (а.с.77-78)

Відповідачем з урахуванням результатів розгляду первинної скарги були винесені:

- податкове повідомлення-рішення від 14.08.15р. № про збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на 15377,54 грн. (основний платіж 12302,93 грн.; фінансова санкція 3075,51 грн.); (а.с.18)

- рішення від 01.09.15р. № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 4489,13 грн. (а.с.14)

Не погодившись із вищенаведеними рішеннями, позивач звернувся до Державної фіскальної служби України із повторною скаргою, однак згідно рішення ДФС України від 31.08.2015р. №8253/К/99-99-10-01-03-14 про результати розгляду повторної скарги податковим органом вищого рівня залишені без змін винесені рішення, а повторна скарга ФОП ОСОБА_1 без змін.

Судом при перевірці юридичної та фактичної обґрунтованості обставин та мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірних рішень на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено.

Що стосується неправомірної відмови у прийнятті до розгляду заперечення позивача на акт перевірки та первинних документів до них слід зазначити на наступне.

Згідно п. 86.7 ст. 86 Податкового кодексу України у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податків протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта (довідки). Такі заперечення розглядаються контролюючим органом протягом п'яти робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв'язку з необхідністю з'ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень.

Положення Податкового кодексу України окремо не містять порядку та визначення початку перебігу та закінчення терміну, встановленого п. 86.7 ст. 86 Податкового кодексу України. При цьому, п.5.3. ст..5 Податкового кодексу України встановлено, що інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Таким чином, порядок початку перебігу терміну та порядок вчинення дій в останній день строку (процесуальні строки) повинен визначатись іншими діючими Законами України.

Так, ст. 253 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Статтею 255 Цивільного кодексу України встановлено, що у випадку коли строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції. Письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв'язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

Оскільки акт перевірки отримано 12.06.2015 року, перед закінченням робочого дня, то строк з урахуванням вихідних сплив 19.06.2015 року об 24 год. 00 хв., тоді як заперечення були направлені ДПІ до цього терміну 18.06.2015 року.

За таких обставин суд вважає, що твердження податкового органу про те, що останнім днем подання заперечень до ОДПІ є 18.06.2015 року є протиправні, відтак протиправною була і відмова у прийнятті заперечень до акту перевірки.

Як випливає зі змісту акту перевірки, Андрушівською ОДПІ було встановлено факт заниження позивачем показника чистого оподатковуваного доходу на 104111,73 грн., що і стало підставою для висновків про заниження суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб та з єдиного внеску, а також застосування штрафних санкцій згідно винесених спірних рішень.

Згідно результатів перевірки причинами вказаного заниження є завищення витрат на 104111,73 грн., (в тому числі за 2012 рік на 72313,56 грн., за 2013 рік на 10000,00 грн., за 2014 рік на 21798,17 грн.) через: відсутність первинних документів на придбання на суму 74111,73 грн., в т.ч. за: 2012 р. на суму 62313,56 грн. (в частині залишків товарів на 01.01.2012 р.); 2014 р. на суму 11798,17 грн. (витрати не підтверджені оплатою); врахування у складі витрат вартості ліцензій на суму 30000 грн., в т.ч.: 2012 р. на суму 10000 грн.; 2013 р. на суму 10000 грн.; 2014 р. на суму 10000 грн.

Суд погоджується із позивачем, що висновки про завищення витрат на 104111,73 грн. були сформовані відповідачем неправомірно з огляду на наступне.

Згідно із п. 177.2. ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування фізичних осіб - підприємців є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Отже, до витрат підприємця включаються лише оплачені ним витрати, причому в тих звітних періодах, в яких відбулась реалізація товарів та врахування такої реалізації в складі доходів.

Податковим органом встановлено, а позивачем не заперечується, що ним книга обліку доходів та витрат не велась.

У відповідності із п.п.54.3.2 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Пунктом 1.7 "Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами", затвердженого наказом Мінфіну України від 14.03.2013 року № 395 (далі - Порядок) встановлено, що факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів.

Згідно пп. 2.3.2.1 Порядку до акта (довідки) перевірки додаються відповідні аналітичні таблиці.

Пунктом 3.2. Порядку передбачено, що усі додатки, які містять інформацію про діяльність платника податку та відомості або таблиці, в яких згруповані факти однотипних порушень та порушень, які повторюються, підписуються посадовими (службовими) особами органу державної податкової служби, які здійснили перевірку, та платником податків або його законними представниками та додаються до двох примірників акта (довідки) перевірки.

Додаток №2 до акту перевірки, в якому наведений перелік накладних, які не підтверджені оплатою, позивачу не надавався. Наданий відповідачем до матеріалів справи додаток №2 до акту перевірки не містить підпису фізичної особи-підприємця, а також відсутні відмітки про відмову від підпису, чим підтверджуються доводи позивача про ненадання йому такого додатку.

Згідно пп. 2.3.2.2 Порядку у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Однак акт перевірки не містить аналітичних таблиць, розрахунків та посилань на первинні документи щодо підтвердження фактів порушень та здійснених донарахувань.

Отже, за відсутності книги обліку доходів та витрат у позивача, в силу приписів п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України та пунктів 1.7, 2.3.2.1, 3.2, 2.3.2.2 "Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами", відповідач, зокрема, зобовязаний був перевірити, обгрунтувати та довести із посиланням на документи факт отримання доходів від продажу товарів із конкретизацією найменувань із числа придбаних до 01.01.2012р. та наявних в залишку на 01.01.2012р., і лише після цього формувати висновки про підтвердження витрат щодо саме цих (реалізованих і врахованих в доходах) товарів.

Акт перевірки не містить доказів про те, що товари із числа залишків на 01.01.2012року були реалізовані протягом 2012 року.

При відсутності доказів про продаж протягом 2012 року, сама по собі відсутність первинних документів на підтвердження придбання товарів, що були у залишку на 01.01.2012року, не давала відповідачу підстав стверджувати про завищення на цю суму витрат 2012 року.

Це пояснюється тим, що залишки товарів, сформовані на 01.01.2012 р., не являлись тими залишками товарів, що підлягали продажу, а відтак і не були проданими.

Позивач пояснив, що згідно матеріалів інвентаризації, які надавались перевіряючим в ході перевірки, у підприємця на 01.01.2012р. на залишках рахувались ТМЦ у загальній сумі 62313,56 грн., з яких 31500 грн. були залишки матеріальних цінностей в експлуатації (стелажів, вітрин), які не були призначені для продажу, відповідно їх вартість не брала участі ні у формуванні доходів, ні у формуванні витрат.

Залишки товарів в сумі 30813,56 грн. не були реалізовані та рахувались на залишках і станом на 31.12.2014 р..

В січні 2015 року на вказані вище залишки товарів позивачем було нараховано умовний продаж, при цьому ці залишки не враховувались позивачем ні у доходах, ні у витратах.

Відтак неправомірними є висновки відповідача про відсутність первинних документів на придбання на суму 74111,73 грн., в т.ч. за 2012 р. на суму 62313,56 грн. (в частині залишків товарів на 01.01.2012 р.) та за 2014 р. на суму 11798,17 грн. (витрати не підтверджені оплатою).

Відповідно із п. 177.4. ст. 177 ПК України до переліку витрат фізичних осіб - підприємців, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу ("Податок на прибуток підприємств").

Норма п. 177.4. ст. 177 ПК України є відправною нормою, яка вказує на те, що витрати суб'єкта господарювання, який не є платником податку на прибуток, але надає звітність про доходи від заняття підприємницької діяльністю, формуються у тому ж порядку, як у платників податку на прибуток.

Згідно із п. 138.1. ст. 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пп. 138.4, 138.6 - 138.9, пп. 138.10.2 - 138.10.4 п. 138.10, п. 138.11 цієї статті.

Відповідно із пп.138.8.5 п.138.8, пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138 розділу ІІІ ПКУ до складу собівартості реалізованих послуг, загальновиробничих та адміністративних витрат включаються витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів та амортизація.

З наведених норм вбачається, що до складу витрат підприємця включаються витрати на поліпшення основних засобів.

Витрати на технічне обслуговування також відповідно до пп. 138.10.2. п. 138.10. ст. 138 ПК України відносяться до інших витрат.

Судом встановлено, що в порушення вищенаведених норм безпідставним є неврахування за перевіркою та за результатами розгляду первинної і повторної скарги витрат на електроенергію для роботи магазину в сумі 14696,73 грн., послуг за охорону магазину в сумі 8280,00 грн., послуг з обслуговування та ремонту РРО в сумі 2353,33 грн., послуг за користування стаціонарним телефонним номером в сумі 664,94 грн..

Судом встановлено, що при визначенні грошових зобовязань відповідачем не враховані у їх зменшення суми сплачених до бюджету авансових платежів з податку на доходи фізичних осіб протягом перевіряємого періоду, зокрема за 2012 рік 2040,48 грн., за 2013 рік 2130,72 грн., за 2014 рік 2160,40 грн.

Факт сплати авансових платежів з податку на доходи фізичних осіб у вказаних сумах підтверджується змістом абзацу 3 пункту 2.1.5 акту перевірки, а факт їх неврахування підтверджується змістом пункту 2.1.3 акту перевірки. Зокрема, відповідачем в абзаці 2 п.2.1.3 наведені розраховані відповідачем суми податку, в абзаці 4 суми сплаченого збору (торгового патенту), в абзаці 5 як різниця між значеннями абзацу 2 та абзацу 4 податок, що підлягає сплаті в сумі 14317,20грн., на які і винесено спірне рішення.

Наведеним алгоритмом розрахунку підтверджується, що при визначенні грошових зобовязань відповідачем не враховані у їх зменшення суми сплачених до бюджету авансових платежів з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 6331,60грн.

Порівнянням значень розбіжностей чистого доходу, наведених на стор.16 акту перевірки, із показником чистого доходу, використаного відповідачем для розрахунку донарахованої суми податку на стор.17 акту перевірки, судом встановлено, що донарахування відповідачем зобовязань із податку на доходи фізичних осіб здійснено не від суми розбіжностей показника чистого доходу, а від розрахованого відповідачем показника чистого доходу без його зменшення на суму задекларованого позивачем чистого доходу, що призвело до завищення донарахованої суми зобовязань на суму самостійно сплаченого позивачем податку на доходи фізичних осіб.

Таким чином, позивачем спростовано а відповідачем не доведено факт заниження позивачем показника чистого оподатковуваного доходу на 104111,73 грн., що є підставою для скасування податкового повідомлення-рішення від 14.08.15р. № про збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на 15377,54 грн. (основний платіж 12302,93 грн.; фінансова санкція 3075,51 грн.).

Суд також погоджується із позивачем, що здійснене відповідачем донарахування єдиного внеску є неправомірним, а вимога про сплату боргу (недоїмки) від 12.06.15р. №Ф- про збільшення суми грошового зобовязання з єдиного внеску в сумі 36126,80 грн. та рішення від 01.09.15р. № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 4489,13 грн. є такими, що підлягають скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" база нарахування єдиного внеску визначається для фізичних осіб-підприємців на загальній системі від суми доходу (прибутку), отриманого від діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Враховуючи вищенаведену безпідставність розрахованого відповідачем показника чистого оподатковуваного доходу при визначенні ним податку на доходи фізичних осіб, необґрунтованим є і донарахування грошового зобовязання з єдиного внеску в сумі 36126,80 грн. та штрафних санкцій в сумі 4489,13 грн..

Крім того, пунктом 4.5.1. Постанови Пенсійного фонду України від 27.09.2010р. № 21-5 "Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" встановлено, що обчислення сум єдиного внеску зазначеною категорією платників здійснюється на підставі даних річних податкових декларацій та отриманих від податкових органів відомостей про результати перевірок діяльності таких осіб, що призвели до збільшення або зменшення розміру доходу, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Згідно статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

В порушення вищенаведених норм, відповідачем не здійснено розрахунок доходів в розрізі окремих місяців із порівнянням з максимальною величиною бази нарахування, що унеможливлює взагалі визначення донарахування сум єдиного внеску.

Отже, відповідачем по суті не надано в порядку виконання обов'язку, передбаченого ч. 2 ст. 71 КАС України, будь-яких належних та допустимих доказів, не доведено наявності обставин та підстав, які б відповідно до вищезгаданих положень податкового законодавства вказували на порушення позивачем його положень за вищезгаданими операціями та не доведено непереборних обставин, які б унеможливлювали надання цих доказів під час розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (ч.1 ст.19 Конституції України).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в даному випадку, в порядку виконання обов'язку передбаченого ч. 2 ст. 71 КАС України, відповідачем не доведено законності та обґрунтованості спірних рішень, у зв'язку з чим та виходячи з положень п.1 ч. 2 ст. 162 та ч. 2 ст. 11 КАС України позов слід задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд,

постановив:

Позовні вимоги задоволити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 14.08.2015 р у відповідності з яким за платежем податок на доходи фізичних осіб ,що сплачений фізичними особами за результатами річного декларування визначено грошове зобов"язання в сумі 12302,03 грн. та застосовано штрафну санкцію в розмірі 3 075,51 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення № від 01.09.2015 р. яким застосовано штрафну санкцію в сумі 4489,13 грн..

Визнати протиправною та скасувати вимогу №Ф- від 12.06.2015 р. про збільшення суми грошового зобов"язання з єдиного внеску в сумі 36126,80 грн.

Визнати протиправною відмову Андрушівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області №1663/1701/423 від 25.06.2015 р. у розгляді заперечень до акту перевірки.

Відшкодувати ОСОБА_1 з державного бюджету 1777,93 грн. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Сичова

Повний текст постанови виготовлено: 01 грудня 2015 р.