Справа № 806/2916/15
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2015-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року м.Житомир справа № 806/2916/15

категорія 12.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шимоновича Р.М.,

секретар судового засідання Бойко Т.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Житомирській області, голови комісії з реорганізації Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Житомирській області про визнання незаконним та скасування п.1 наказу №24-о від 16.07.2015, визнання дій протиправними,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить:

- визнати незаконним та скасувати пункт 1 наказу № 24-о від 16.07.2015, виданий головою комісії з реорганізації Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Житомирській області в частині попередження про наступне вивільнення, у звязку з реорганізацією через два місяці після попередження наступних працівників обєднаних державних податкових інспекцій Головного управління Міндоходів, відповідно до пункту 6 статті 36 КЗпП України: ОСОБА_1, начальника Новоград-Волинської обєднаної державної податкової інспекції;

- визнати протиправними дії голови комісії з реорганізації Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Житомирській області ОСОБА_4 з приводу попередження його як начальника Новоград-Волинської обєднаної державної податкової інспекції про переведення на іншу посаду, у звязку з реорганізацією Новоград-Волинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області або наступне вивільнення із займаної посади згідно з пунктом 6 статті 36 КЗпП України, а також дії щодо пропонування йому вакантних посад начальника Андрушівської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області, ГДІ Баранівського відділення Новоград-Волинської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області, тимчасову вакантну посаду (на період відпустки по догляду за дитиною), СДРІ відділу податкового аудиту окремих платників податкового аудиту Новоград-Волинської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в силу положень частини 4 статті 36 Кодексу законів про працю України, у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40). Зважаючи на те, що посада начальника інспекції не скорочується, жодних істотних змін умов праці не відбувається, позивач вважає, що дія його трудового договору повинна бути продовжена.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти позову та просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Вислухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, з огляду на наступне.

Встановлено, що наказом Міністерства доходів та зборів України № 675-о від 24.05.2013 ОСОБА_1 призначено у порядку переведення на посаду начальника Новоград-Волинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області (а.с. 8).

16.07.2015, з метою реалізації постанови КМУ від 06.08.2014 №311 "Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України", керуючись Порядком здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 №1074, наказів Міністерства доходів і зборів України від 30.10.2014 № 22 "Про реорганізацію головних управлінь Міндоходів в окремих областях", від 25.09.2014 № 2113-о "Про уповноваження голів комісій", Державної фіскальної служби України від 12.09.2014 № 129 "Про затвердження типових структур територіальних органів ДФС" (зі змінами та доповненнями), від 25.09.2014 № 619-о "Про надання повноважень", від 05.11.2014 № 245 "Про затвердження чисельності працівників окремих державних податкових інспекцій головних управлінь ДФС" та у звязку із постійними штатними розписами об'єднаних державних податкових інспекцій Головного управління ДФС у Житомирській області, затвердженими Головним управлінням ДФС у Житомирській області від 15.07.2015, головою комісії з реорганізації Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Житомирській області ОСОБА_4 прийнято наказ № 24-о "Про попередження про наступне звільнення".

Пунктом 1 указаного наказу ОСОБА_1, начальника Новоград-Волинської обєднаної державної податкової інспекції, попереджено про наступне звільнення у звязку з реорганізацією обєднаних державних податкових інспекцій Головного управління Міндоходів у Житомирській області.

23.07.2015 позивач ознайомився із попередженням про наступне вивільнення (а.с. 9).

В указаному попередженні відповідачем було запропоновано позивачеві переведення на наступні вакантні посади:

- начальника Андрушівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області;

- головного державного податкового інспектора Баранівського відділення Новоград-Волинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області;

- тимчасово вакантну посаду (на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника) старшого державного ревізора- інспектора відділу аудиту окремих платників управління податкового аудиту Новоград-Волинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області.

Не погодившись із наказом та діями відповідачів щодо попередження про наступне вивільнення, пропозиції вакантних посад, ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відповідно до частин 1, 4 статті 36 Кодексу законів про працю України, підставами припинення трудового договору є: 1) угода сторін; 2) закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; 3) призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу; 4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45); 5) переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду; 6) відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці; 7) набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи; 7-1) укладення трудового договору (контракту), всупереч вимогам Закону України "Про запобігання корупції", встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення; 7-2) з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади"; 8) підстави, передбачені контрактом.

У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Згідно зі статтею 32 Кодексу законів про працю України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.

У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1-2 статті 49-2 Кодексу законів про працю України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що розірвання трудового договору з працівником має супроводжуватися наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених КЗпП, а також дотриманням установлених вимог при вивільненні працівника (попередження за 2 місяці про наступне вивільнення, врахування переважного права на залишення на роботі, наявність скорочення чисельності або штату працівників, змін в організації виробництва і праці тощо).

Ці норми кореспондуються з конституційним правом громадянина на захист від незаконного звільнення (стаття 43 Конституції України).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачами дотримано процедуру вивільнення в частині попередження позивача та пропонування йому вакантних посад, що свідчить на користь висновку про дотримання останніми вимог трудового законодавства.

Зі змісту викладеного випливає, що оспорювані наказ та дії контролюючого органу не створюють будь-яких правових наслідків. Попередження позивача про наступне вивільнення та пропонування йому вакантних посад є лише процедурним заходом при реорганізації установи у рамках діючого трудового законодавства.

Як випливає зі змісту статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України - до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Таким чином, у контексті наведених приписів до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, позаяк підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак, обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Оскільки прийняття наказу № 24-о від 16.07.2015 "Про попередження про наступне звільнення", попередження позивача про наступне вивільнення та пропонування вакантних посад, не створюють для платника жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та не породжують для нього будь-яких обов'язків, та враховуючи, що порядок звільнення та призначення на посади керівників територіальних органів державної фіскальної служби чітко визначений законодавством, суд вважає безпідставними вимоги позивача.

Також, суд зауважує, що станом на день розгляду справи у звязку з реорганізацією Новоград-Волинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області позивача, відповідачами не прийнято остаточного рішення про переведення або звільнення позивача.

У відповідності до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачами доведено факт дотримання трудового законодавства при прийнятті оспорюваного рішення та вчинення спірних дій.

Водночас, докази подані позивачем, не підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог та були спростовані доводами відповідача.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими, а його вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Р.М.Шимонович

Повний текст постанови виготовлено: 16 вересня 2015 р.