Справа № 805/1435/15-а
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2015-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

05 жовтня 2015 р. Справа №805/1435/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.

при секретарі судового Карпенко А.В.

за участю

позивача - ОСОБА_2 - особисто

представника відповідача 1 - не з'явився,

представника відповідача 2 - не з'явився,

представника відповідача 3 - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Харцизького міського відділу ГУМВС України в Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на службі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

17 квітня 2015 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 (далі - позивач), датований 17 квітня 2015 року, до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - відповідач 1 або ГУМВС в області), в якому позивач просив:

1. визнати незаконним та скасувати наказ ГУМВС в області від 12 вересня 2014 року № 1621 в частині накладення на ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ;

2. визнати незаконним та скасувати наказ ГУМВС в області від 07 жовтня 2014 року № 363о/с про звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ;

3. поновити ОСОБА_2 на посаді в органах внутрішніх справ з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу;

4. стягнути з ГУМВС в області 10 000 грн. завданої моральної шкоди;

5. зобов'язати ГУМВС в області виплатити заборгованість по заробітній платі за липень 2014 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що на час виникнення спірних правовідносин він проходив службу в органах внутрішніх справ та займав посаду дільничного інспектора Харцизького міського відділу ГУМВС України в Донецькій області (далі - Харцизький МВ).

З приводу фактичних обставин, які в подальшому слугували підставою для звільнення, позивач вказав наступне.

У липні 2014 року у зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької області більшість особового складу Харцизького МВ була передислокована до с. ЩуровоКраснолиманського району. Особовий склад був розміщений на території однієї з баз відпочинку.

Частині особового складу, до якої входив і позивач, був відданий усний наказ залишитись на території м. Харцизька для забезпечення охорони громадського порядку в місті.

В серпні 2014 року співробітникам, які залишалися нести службу в м. Харцизьку, керівництвом Харцизького МВ відданий усний наказ передислокуватися до основної частини особового складу до с. ЩуровоКраснолиманського району.

У зв'язку з цим 08 серпня 2014 року позивач прибув до с. Щурово.

Позивач стверджував, що з серпня 2014 року ніс службу по охороні громадського порядку в складі блоку міліції громадської безпеки на території с. Щурово. Однак під час несення служби в цей період співробітники Харцизького МВ у жодних документах (наказах, нарядах тощо) не розписувалися, а накази чи листи про відрядження особовому складу не видавалися.

Позивач доводив, що в першій декаді жовтня 2014 року з усного дозволу керівництва Харцизького МВ він виїхав до м. Харцизька, де він мешкав, з метою взяти особисті речі для подальшого проживання на території дислокації.

Через кілька днів після цього, перебуваючи на території м. Харцизька, від колег по службі він дізнався, що його звільнено з органів внутрішніх справ, а співробітники Харцизького МВ переведені до інших підрозділів, при цьому всі залишили базу відпочинку у с. Щурово.

Позивач наголошував, що про необхідність (можливість) переведення до іншого підрозділу його ніхто не повідомляв; його спроби зв'язатися з керівництвом Харцизького МВ залишились безрезультатними; а куди їхати для з'ясування умов переведення він не знав.

10 грудня 2014 року позивач прибув до м. Маріуполя і звернувся до управління кадрового забезпечення та інспекції з особового складу ГУМВС в області для отримання роз'яснень щодо можливості подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ.

Позивач стверджував, що з наказом про звільнення його не ознайомили, витягу з наказу, трудову книжку та військовий квиток не видали.

Цього ж дня позивач надіслав до Міністерства внутрішніх справ України листа з проханням роз'яснити причини його звільнення.

На цей лист від ГУМВС в області позивач отримав відповідь від 29 грудня 2014 року, в якій йшлося про те, що на підставі дисциплінарного наказу ГУМВС в області від 12 вересня 2014 року № 1621 та наказу ГУМВС в області від 07 жовтня 2014 року № 363о/с його звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) у запас згідно з Положенням про порядок проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Разом з листом ГУМВС в області від 29 грудня 2014 року позивач отримав витяг з наказу ГУМВС в області від 07 жовтня 2014 року № 363о/с.

Позивач стверджував, що після ознайомлення з цим листом у нього погіршилось самопочуття, почався головний біль, виникли сильні душевні переживання. Він зрозумів, що тепер не зможе себе самостійно забезпечувати. Після отримання цієї звістки він перебував у сильному депресивному стані, який з часом посилювався.

Користуючись правом, передбаченим ст. 20 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, 18 лютого 2015 року позивач звернувся до Міністерства внутрішніх справ України та ГУМВС в області з метою оскарження наказів ГУМВС в області від 12 вересня 2014 року № 1621 та від 07 жовтня 2014 року № 363о/с.

Звертаючись до Міністерства внутрішніх справ України та ГУМВС в області, позивач наголошував, що на момент винесення дисциплінарного наказу від 12 вересня 2014 року № 1621, а саме з 08 серпня 2014 року по 04 жовтня 2014 року він знаходився і проходив службу на місці дислокації у с. Щурово, що можуть підтвердити всі співробітники, які там знаходились. Зазначав, що станом на лютий 2015 року йому не виплачене грошове забезпечення за липень 2014 року, хоча перебуваючи у с. Щурово він двічі отримував грошове забезпечення. Крім того, позивач наголошував, що більшості працівників, які переведені з Харцизького МВ до інших підрозділів, грошове забезпечення за липень 2014 року було виплачене.

За результатами розгляду скарги позивача ГУМВС в області надало відповідь від 20 березня 2015 року, в якій йшлося про те, що підстав для перегляду статті звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ не встановлено; також було повідомлено, що відповідно до п. 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей видатки з державного бюджету будуть здійснюватися після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

28 квітня 2015 року через відділ діловодства та документообігу суду позивач надав клопотання про поновлення строку для звернення до адміністративного суду із цим позовом, в якому просив визнати поважними причини пропуску цього строку, оскільки ним використаний досудовий порядок врегулювання спору, передбачений Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України (том 1 а.с. 17-18).

20 травня та 06 червня 2015 року відповідач 1 - ГУМВС в області надав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з пропуском позивачем строку для звернення до суду (том 1 а.с. 41-42, 49-51)

Вирішуючи вказані клопотання по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч.3 ст.99 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

При цьому публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п.15 ч.1 ст.3 КАС України).

Спірні правовідносини виникли з приводу звільнення позивача з органів внутрішніх справ, тобто з публічної служби, отже строк звернення до адміністративного суду становить один місяць.

За загальним правилом, яке міститься у ст.99 КАС України, початок перебігу строку для звернення до адміністративного суду законодавець пов'язав з днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Винятки з цього правила мають були передбачені законом.

Правові наслідки пропуску строку на звернення до адміністративного суду передбачені ст.100 КАС України, відповідно до ч.1 якої адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ (далі - Закон № 565) порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114).

Загальні підстави звільнення зі служби осіб рядового і начальницького складу в запас (з постановкою на військовий обік) визначені п.п.63, 64 Положення № 114, до таких підстав крім іншого належить звільнення за порушення дисципліни (пп. «є» п.63 та пп. «є» п.64 цього Положення).

Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України (далі - Дисциплінарний статут) затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV і визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Ч.1 ст.20 Дисциплінарного статуту встановлено, що особа рядового або начальницького складу має право усно чи письмово послідовно звернутися зі скаргою щодо накладення на неї дисциплінарного стягнення до старшого прямого начальника - аж до міністра внутрішніх справ України або до суду.

Ч.1 ст.21 Дисциплінарного статуту передбачають, що дисциплінарне стягнення може бути оскаржено протягом трьох місяців з дня ознайомлення з наказом особи, на яку воно накладено.

Враховуючи, що позивач скористався правом на оскарження свого звільнення у позасудовому порядку, про результати розгляду його скарги дізнався у березні 2015 року, а з позовною заявою звернувся до суду 17 квітня 2015 року, суд дійшов висновку, що адміністративний позов подано в межах строку звернення до адміністративного суду, визначеного ст. 99 КАС України.

Як наслідок, правові та фактичні підстави для поновлення причин пропуску цього строку, визнання їх поважними відсутні, рівно як відсутні підстави для залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду.

Керуючись ст.ст. 20-21 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, п.15 ч.1 ст.3, ст.8, ст.49, ст.51, ч.ч.1, 3 ст.99, ст.160, ст.165, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, -

ухвалив:

1. У задоволені клопотання позивача ОСОБА_2 про поновлення строку для звернення до адміністративного суду та визнання поважними причин його пропуску - відмовити.

2. У задоволенні клопотання відповідача 1 - Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Харцизького міського відділу ГУМВС України в Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на службі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди - відмовити.

3. Ухвала постановлена у нарадчій кімнаті, її вступна та резолютивна частина проголошені у попередньому судовому засіданні.

4. Повний текст ухвали виготовлений впродовж п'яти днів з дня її постановлення.

5. Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її постановлення.

Суддя Кравченко Т.О.