Справа № 333/3102/15-а (2а/333/64/15)
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 листопада 2015 рокусправа № 333/3102/15-а (2а/333/64/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Шелеповій Ю.О.

за участю представників:

позивача: - ОСОБА_1

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2015 року

у справі № 333/3102/15-а (2а/333/64/15)

за позовом ОСОБА_1

до Сумської митниці Державної фіскальної служби України

про визнання дій протиправними,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сумської митниці Державної фіскальної служби України, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про порушення митних правил №0182/80508/15 від 29.04.2015, винесену заступником начальника Сумської митниці ДФС Міщенко Юрієм Анатолійовичем відносно ОСОБА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю вини ОСОБА_1 у порушенні митних правил з огляду на те, що строк, визначений для вивезення автомобіля з території України на територію Російської федерації, пропущений з поважних причин, незалежних від ОСОБА_1 При цьому, позивач визнає перевищення ним такого строку, але зазначає, що у зв'язку з безпідставним анулюванням в'їзду, він не був пущений до території України, коли намагався заїхати до України з метою вивезення тимчасово ввезеного транспортного засобу до території Російської Федерації.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.08.2015 адміністративний позов залишено без задоволення.

Постанову суду мотивовано тим, що тимчасово ввезений ОСОБА_1 транспортний засіб не вчасно перетнув митний кордон, оскільки водію ОСОБА_1 07.10.2014 було анульовано в'їзд, у зв'язку з чим його не було допущено для перетину кордону України. Крім того, під час складання протоколу про порушення митних правил, ОСОБА_1 не надав жодних документів на підтвердження протиправних дій третіх осіб або документів на підтвердження того, що він звертався до третіх осіб із відповідними запитами щодо їх дій. Також у суду відсутні відомості, чому ОСОБА_1 не повідомив про зазначені обставини митний орган і не скористався правом для продовження строку тимчасово ввезеного транспортного засобу особистого користування. Також позивачем не наведено обставин, за яких він не зміг вивезти зазначений автомобіль одразу після 18.12.2014, а вивіз лише березні 2015 року.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Позивач зазначає, що суд першої інстанції не приділив уваги тому, що з липня 2014 року до грудня 2014 року через протиправні дії прикордонної служби України позивач не мав можливість в'їхати на територію України. При цьому, відмова ОСОБА_1 у в'їзді двічі була усною, але це підтверджується відмітками у закордонному паспорті позивача. Позивач зауважує, що не був жодним чином повідомлений про причини заборони в'їзду на територію України, двічі в усній формі отримав роз'яснення, що перевищив 90-денний термін перебування на території України і вказаний термін рахується автоматично програмою, при цьому відповіді на письмові звернення позивач не отримував, у зв'язку з чим неодноразово приїздив до пункту пропуску і лише 18 грудня 2014 року, вкотре приїхавши, дізнався про те, що може в'їхати до України. Так, позивач зазначає, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.481 МК України, сталося внаслідок протиправних дій третіх осіб, у відповідача були всі підстави для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, оскільки останній не мав ні умислу, ні мети порушувати митні правила, а тому в його діях відсутні ознаки вчинення порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.481 МК України, тому у суду першої інстанції були всі підстави для задоволення адміністративного позову. Крім того, відмовляючи у задоволенні позову, суд зазначив, що вивести автомобіль з території України ОСОБА_1 мав би одразу після 18.12.2015, але на думку позивача, це не мало ніякого сенсу, оскільки станом на 18.12.2015 (коли позивач нарешті був допущений до в'їзду в Україну) у його діях формально вже був склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.481 МК України.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання відповідач повідомлений судом належним чином. Відповідно до поданих суду заперечень Сумська митниця проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржувану постанову суду першої інстанції обґрунтованою та правомірною, наполягає на правомірності застосування штрафних санкцій до позивача.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарга підлягає задоволенню внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 - громадянин Російської Федерації (а. с.9), 17.09.2014 зареєстровано його шлюб з громадянкою України ОСОБА_4 (що мешкає у місті Запоріжжі) (а. с.7, 8, 12).

12.10.2013 ОСОБА_1 ввіз належний йому автомобіль «Тойота», 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_1, з Російської Федерації через митний пост «Велика Писарівка» на територію України з метою особистого користування в режимі «Тимчасове ввезення до 1 року» (тобто до 12 жовтня 2014 року).

Згідно відміток у загранпаспорті ОСОБА_1 (а. с.9, 10) після ввезення автомобіля на територію України ОСОБА_1 09.01.2013 самостійно автомобільним транспортом виїхав на територію Російської федерації і в цей же день повернувся до України. Аналогічна ситуація мала місце 09.04.2014 і 08.07.2014 позивач знову повернувся до Російської Федерації.

07.10.2014 ОСОБА_1 пересік кордон Російської Федерації, але у в'їзді в Україну йому було відмовлено, про що свідчить відповідна відмітка в паспорті позивача (а.с.9), за поясненням посадових осіб Державної прикордонної служби України через перевищення норми перебування ОСОБА_1

Після отримання дозволу на перетин кордону України 18.12.2014 ОСОБА_1, в'їхав в Україну.

15.03.2015 ОСОБА_1 вивіз належний йому автомобіль «Тойота», 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_1 з території України.

Того ж дня 15.03.2015 старшим державним інспектором митного поста «Велика Писарівка» Кошман Ю. М. складено протокол № 0182/80508/15 про порушення ОСОБА_1 митних правил за ознаками, передбаченими ч.3 ст.481 МК України (а. с.17, 18), копія якого вручена ОСОБА_1 (а. с.18).

26.03.2015 ОСОБА_1 подав до Митниці письмові заперечення на протокол, навівши вищезазначені обставини щодо анулювання йому в'їзду Державною прикордонною службою України з доданням відповідних письмових доказів (а. с.20-22).

Листом № 1259/М/18-70-26/02 від 10.04.2015 Сумська митниця повідомила ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи про порушення митних правил (а. с.19).

29.04.2015 за результатами розгляду матеріалів справи про порушення митних правил ОСОБА_1 заступником начальника Сумської митниці ДФС Міщенко Ю.А. прийнято постанову в справі про порушення митних правил № 0182/80508/15, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ч.3 ст.481 МК України, яке полягає у перевищенні встановленого законом строку доставки транспортного засобу, що перебував під митним контролем, до митного органу призначення терміном понад десять діб.

Накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. (а. с.14-16).

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд не погоджується з судом першої інстанції про правомірність оскаржуваної постанови від 29.04.2015 № 0182/80508/15..

За визначенням, наведеним у ч. 1 ст. 103 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI (в редакції на момент виникнення спірних відносин), тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Відповідно до ч.1 ст.108 МК України строк тимчасового ввезення товарів встановлюється органом доходів і зборів у кожному конкретному випадку, але не повинен перевищувати трьох років з дати поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення.

Перевищення строку тимчасового ввезення або тимчасового вивезення товарів за правилами ст..481 МК України є підставою для притягнення винної особи до відповідальності.

Санкція ч.3 ст.481 МК України передбачає накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000 грн.) за перевищення строку тимчасового ввезення товарів на митну територію України або строку тимчасового вивезення товарів за межі митної території України більше ніж на десять діб.

Згідно ч.1 ст.467 МК України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Стаття 460 МК України встановлює особливості відповідальності за деякі види порушень митних правил.

Так за приписами ч.1 ст.460 МК України вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Частиною 1 статті 458 МК України встановлено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Стаття 489 МК України визначає обставини, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про порушення митних правил.

Так, згідно частини 1 вказаної статті посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим за приписами ч.ч.1, 2 ст.510 МК України посадова особа органу доходів і зборів, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил, може витребувати документи, необхідні для розгляду справи, у тому числі матеріали фото- і кінозйомки, звуко- і відеозапису, інформаційних баз та банків даних, а також інші носії інформації.

Особа, якій адресовано вимогу про подання документів, зобов'язана не пізніш як у п'ятиденний строк надіслати їх посадовій особі органу доходів і зборів, яка вимагає подати документи.

Відповідно до ст.495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Посадова особа органу доходів і зборів, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Отже, законодавець зобов'язує посадову особу Митниці, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил, з'ясовувати під час провадження такої справи, крім іншого, вину особи в його вчиненні, а також наявність підстав для звільнення особи від адміністративної відповідальності з урахуванням її пояснень та наданих документів в обґрунтування таких пояснень. І у разі недостатності цих документів або у разі невпевненості в їх дійсності, посадова особа Митниці повинна витребувати необхідні документи, оскільки таке витребування спрямоване на виконання митним органом, як суб'єктом владних повноважень, свого обов'язку щодо об'єктивного і всебічного розгляду справи про порушення митних правил.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.03.2015 позивачем подано письмові заперечення на протокол про порушення митних правил, складений відносно позивача 15.03.2015 № 0182/80508/15, в яких позивач зазначив та підтвердив наданими документальними доказами, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.481 МК України, сталось внаслідок протиправних дій третіх осіб - Державної прикордонної служби України.

Отже відповідач мав всі підстави для звільнення позивача від адміністративної відповідальності у відповідності до ч.1 ст.460, ч.1 ст.489 МК України, оскільки в діях ОСОБА_1 не має ані умислу, ані мети порушувати митні правила.

Колегія суддів вважає таку позицію позивача обґрунтованою з огляду на наступне:

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України, визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI.

Стаття 4 вказаного Закону № 3773-VI встановлює підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Так, згідно ч.ч.13-15 ст.4 Закону № 3773-VI (в редакції на момент виникнення спірних відносин) іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз'єднання сім'ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій-дванадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання дозволу на імміграцію.

Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз'єднання сім'ї з особами, зазначеними у частинах другій-дванадцятій цієї статті, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України, на період, зазначений в частинах другій-дванадцятій цієї статті.

Іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

За приписами п.п.2 п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в'їзду з держав з безвізовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.16 Закону № 3773-VI реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.

В свою чергу, стаття 13 Закону № 3773-VI визначає підстави для заборони в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну

Так, в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;

якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну;

якщо така особа намагається здійснити в'їзд через контрольні пункти в'їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в'їзду - виїзду.

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в'їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Рішення про заборону в'їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Також відповідно до ч.1 ст.14 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, яким не дозволяється в'їзд в Україну, при спробі в'їзду в Україну в пункті пропуску через державний кордон України не перетинають державний кордон України та в найкоротший строк повертаються в державу, з якої вони прибули, або в державу, яка видала паспортний документ.

Таким іноземцям та особам без громадянства у паспортному документі проставляється відмітка про заборону в'їзду в Україну на термін, зазначений у рішенні, прийнятому відповідно до частини третьої статті 13 цього Закону.

З огляду на вказані правові норм, а також приймаючи до уваги ст.203 КУпАП, у разі наявності порушення іноземцем встановленого терміну перебування в Україні останній притягується до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, а в разі наявності підстав для заборони в'їзду в Україну уповноваженим органом приймається відповідне рішення, про що у паспортному документі проставляється відмітка про заборону в'їзду в Україну на термін, зазначений у такому рішенні.

В даному випадку документальне підтвердження наявності законодавчо встановлених підстав відмови позивачу у в'їзді в Україну 07.10.2015 в матеріалах справи відсутнє, сторонами не подано.

Одночасно, матеріали справи містять докази, що ОСОБА_1 двічі звертався з письмовими заявами до органів Державної прикордонної служби України з проханням надати пояснення причини відмови у перетині державного кордону України, отримані 13.10.2014 та 11.11.2014 (а. с.45, 47).

Розглянувши заяви позивача, Державною прикордонною службою України надані відповіді, а саме:

- лист від 20.10.2014 № 234/М-5754, яким з посиланням на п.2 наведеного вище Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150, повідомлено позивача, що перевірка інформації стосовно дотримання іноземцями та особами без громадянства встановлених термінів перебування в Україні, в тому числі й визначення дати першого в'їзду в Україну, здійснюється автоматично з використанням автоматизованих робочих місць у пунктах пропуску через державний кордон під час уведення інформації до бази даних «Відомості про іноземців та осіб без громадянства, які перевищили термін реєстрації паспортних документів в Україні», Положення про яку затверджено Наказом Адміністрації Держприкордонслужби від 27.05.2008 № 444, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.06.2008 за № 549/15240 (а. с.46);

- лист від 01.12.2014 № 232/М-6317, яким позивача повідомлено, що, враховуючи вагомість наведених заявником підстав, йому буде надано дозвіл на перетин державного кордону України після завчасного надання більш детальної інформації про дати, час та пункти пропуску через державний кордон», в яких заявник найближчим часом буде в'їжджати в Україну та виїжджати з України (а. с.48).

Жодні докази складення протоколу про адміністративне правопорушення, постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу відповідно до ст.203 КУпАП або наявності рішення уповноваженого органу про заборону в'їзду ОСОБА_1 в Україну і відповідної відмітки у паспорті відповідно до ст.ст.13, 14 Закону № 3773-VI сторонами не подані, із матеріалів справи не вбачаються.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність в установленому порядку факту порушення іноземцем - громадянином РФ ОСОБА_1 встановленого терміну перебування в Україні, і, як наслідок, про відсутність законних підстав для відмови ОСОБА_1 у в'їзді в Україну.

Отже, приймаючи до уваги, що позивач був безпідставно позбавлений можливості в'їхати в Україну 07.10.2014 до спливу терміну строку тимчасового ввезення автомобіля (12.10.2014), порушення митних правил України допущено ОСОБА_1 через протиправні дії третьої особи, що за прямою нормою ст.460 МК України не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Вказані обставини всупереч вимогам ст.ст. 489, 495 МК України посадовою особою Митниці, що розглядала справу про порушення митних правил, не дослідженні, що призвело до помилкового висновку про наявність вини позивача в порушенні митних правил, і як наслідок, безпідставне притягнення позивача до відповідальності за ч.3 ст.481 МК України оскаржуваною постановою №0182/80508/15 від 29.04.2015.

Посилання суду першої інстанції на відсутність відомостей про причини не вивезення автомобілю одразу після 18.12.2014, колегія суддів вважає такими, що не впливають на предмет спору - протиправність постанови про порушення митних правил №0182/80508/15 від 29.04.2015.

Суд першої інстанції під час розгляду справи не в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив судове рішення з невірним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до ст.202 КАС України є підставою для скасування постанови суду у даній справі та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. 198, ст.ст. 202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2015 року у справі № 333/3102/15-а (2а/333/64/15) скасувати, прийняти нову постанову.

Позов задовольнити.

Визнати проти правною та скасувати постанову про порушення митних правил №0182/80508/15 від 29.04.2015.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко