Справа № 807/913/15
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2015-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 листопада 2015 рокум. Ужгород№ 807/913/15

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилка С.Є.

за участі секретаря судового засідання Штефанюк Н.І.

за участю сторін:

позивача - не зявився;

представника позивача не зявився;

представника відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Закарпатської митниці Державної Фіскальної Служби України про визнання неправомірними дій, зобовязання здійснити певні дії, відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 06 листопада 2015 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Постанову у повному обсязі було складено 09 листопада 2015 року.

До Закарпатського окружного адміністративного суду звернувся з позовною заявою ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до Закарпатської митниці Державної Фіскальної Служби України (далі по тексту - відповідач), якою, з урахуванням уточнення до адміністративного позову, просив суд: 1. Визнати неправомірними дії Закарпатської митниці Державної Фіскальної Служби України щодо припинення нарахування та виплати різниці у заробітній платі позивачу, як посадовій особі митного посту "Чоп-залізничний" Закарпатської митниці ДФС України з 20 лютого 2014 року; 2. Зобовязати Закарпатську митницю Державної Фіскальної Служби України здійснити ОСОБА_1, як посадовій особі митного посту "Чоп-залізничний" Закарпатської митниці ДФС України перерахунок, нарахування та виплату різниці у заробітній платі у період з 20 лютого 2014 року по 31 березня 2015 року; 3. Відшкодувати за рахунок відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, яку я оцінюю в сумі 5000 грн.; 4. Відшкодувати за рахунок відповідача 1000 грн. витрат на правову допомогу.

Позовні вимоги мотивовані наступним. Відповідно до наказу відповідача № 93-о від 19 лютого 2014 року, позивача було переведено на ту саму посаду в рамках одного підрозділу, без змін обсягів роботи і функціональних обовязків. Пунктом 74 даного наказу зазначено, що переведення посадових осіб здійснити із збереженням раніше встановлених надбавок. Однак, з 20 лютого 2014 року нарахування та виплата різниці (без премії) у заробітній платі була безпідставно зупинена і не виплачувалася до 31 березня 2015 року. Також, позивач шляхом подання колективних звернень та скарг разом з іншими посадовими особами, звертався з листом щодо даного питання до Територіальної державної інспекції з питань праці у Закарпатській області. У листі № 01-13/400 від 14 березня 2014 року Територіальна державна інспекція з питань праці у Закарпатській області дійшла висновку, що відповідно пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання оплати праці працівників Міністерства доходів і зборів та його територіальних органів" № 597 від 07.08.2013 року (далі по тексту - Постанова № 597), різниця між заробітною платою (без премії), яка визначена за умовами праці згідно з нормативно-правовими актами, що втратили чинність, та розміром заробітної плати, встановленим за новими умовами оплати праці, повинна виплачуватися працівникам за час роботи на займаних посадах, котрі передбачені Додатками 24 та 25 до Постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" № 268 від 09.03.2006 року (далі по тексту - Постанова № 268) із змінами, і у яких, в звязку з переходом на службу в Міністерство доходів і зборів України та прийняттям Постанови № 597, зменшився розмір заробітної плати чи/або грошового забезпечення (без премії). Також, у листі Міністерства соціальної політики України № 217/13/116-14 від 12 червня 2014 року, окрім аналогічного попередньому листу розяснення, також вказано, що виплата різниці у заробітній платі виплачується працівникам поки вони працюють на займаній посаді. Згідно листа-відповіді Міністерства доходів і зборів України № 17/99-99-05-03-01-17 від 23 червня 2014 року позивачу було надано розяснення, що різниця у заробітній платі виплачується працівникам за посадою, займаною відповідно до нових умов праці, затверджених Постановою № 268 від 09 березня 2006 року зі змінами до того часу, поки вони працюють на займаній посаді. Державна фіскальна служба України листом від 04 березня 2015 року за № 4546/6/99-99-05-02-03-15 на адресу Всеукраїнської професійної спілки працівників органів ДФС також надала аналогічні розяснення щодо оплати різниці у заробітній платі. Також позивач зазначав, що зміна назви структурного підрозділу, назви посади, виду структурного підрозділу (з відділу на сектор), що відбулися внаслідок внесення змін до структури та штатного розпису, переведення працівника до іншого, якщо працівник продовжує виконувати ті самі функції, не вважається зміною посади чи зміною істотних умов праці. Також, Міністерство соціальної політики України надало розяснення листом № 10562/0/14-14/13 від 17 вересня 2014 року, що у разі коли зазначеним у Постанові № 597 посадовим особам виплачується різниця між заробітною платою (без премії), грошовим забезпеченням (без премії), визначеними умовами оплати праці згідно з нормативно-правовими актами, що втратили чинність, та розміром заробітної плати, встановленим за новими умовами оплати праці, виплата цієї різниці зберігається у разі зайняття аналогічної посади. Також, Прокуратура Закарпатської області надала відповідь за № 61-2016-1951 вих4 від 21 листопада 2014 року, якою повідомила про безпідставне припинення виплат різниці у заробітній платі посадовими особами відповідача. Відтак, відповідачем було порушено законні права позивача та завдано йому моральних страждань. Таким чином просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

31 серпня 2015 року та 02 листопада 2015 року на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду надійшла заява від представника позивача, відповідно до якої останній просить розглянути справу без його участі за наявними матеріалами у справі та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.а.с. 56, 61).

Відповідач у судове засідання не забезпечив явку свого представника, хоча судом вживалися заходи щодо виклику відповідача, що передбачені Главою 3 Розділу II КАС України, проте 04 серпня 2015 року надав суду заперечення проти позову (а.с.а.с. 22-25), в якому зазначив наступне. Позивач працював в Чопській митниці Міндоходів з 04 червня 2013 року на посаді завідувача сектору митного оформлення № 4 митного поста "Дяково" Чопської митниці Міндоходів. 28 жовтня 2013 року, згідно з постановами № 597 та № 268 позивача було попереджено про зміну істотних умов праці, а саме: системи, розмірів оплати праці (у тому числі посадових окладів, надбавок і доплат) та найменування посад особового складу митниці. З вказаним попередженням позивач ознайомився 28 жовтня 2013 року, що засвідчено його підписом. Про відмову продовжувати роботу у звязку із зміною істотних умов праці ним повідомлено не було. 13 грудня 2013 року позивач був переведений на посаду державного інспектора митного посту "Ужгород-вантажний" Чопської митниці Міндоходів. 08 лютого 2014 року у звязку із зміною штатного розпису, ОСОБА_1 було знову попереджено про зміну істотних умов праці, а саме розміру оплати праці. Із вказаним попередженням він ознайомився 08 лютого 2014 року, що засвідчено його підписом. Про відмову продовжувати роботу у звязку із зміною істотних умов праці ним повідомлено не було. Після вказаного попередження, на підставі особистої заяви позивача, останній 20 лютого 2014 року був переведений на посаду державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного посту "Чоп-залізничний" Чопської митниці Міндоходів. Також, 06 грудня 2014 року, керуючись статтею 49-2 КЗпП України, у звязку із скороченням штатної чисельності працівників Чопської митниці Міндоходів, позивача було попереджено про можливе наступне звільнення із займаної посади, відповідно до статті 40 пункту 1 КЗпП України. Також, 01 лютого 2015 року згідно наказу відповідача від 30 січня 2015 року № 147-о позивач був призначений в порядку переведення на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного посту "Чоп залізничний". Разом з тим, представник відповідача наголошував на тому, що оплата праці позивача здійснювалась із дотриманням чинного законодавства. Зокрема, переведення працівника в розумінні статті 32 частини 1 Кодексу законів про працю України (далі по тексту - КЗпП України) є укладенням нової трудової угоди, що вказує на наявність підстав для припинення доплат передбачених пунктом 2 Постанови № 597. Таким чином, позивачу правомірно виплачувалась різниця між заробітною платою до переведення на іншу посаду - а саме: до 20 лютого 2014 року. Представник відповідача вказував на те, що безпідставною є вимога позивача щодо стягнення моральної шкоди та вимога щодо стягнення витрат на правову допомогу. У звязку з викладеним вище, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до статті 47 КАС України особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб.

Відповідно до статті 41 частини 1 КАС України, у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно зясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач працював в Чопській митниці Міндоходів з 06 червня 2013 року на посаді завідувача сектору митного оформлення № 4 митного поста "Дяково" Чопської митниці Міндоходів, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.а.с. 27-29).

Також, відповідачем 28 жовтня 2013 року було попереджено позивача, що відповідно до Постанови № 597 та Постанови № 268, відбулася зміна істотних умов праці, а саме: системи, розмірів оплати праці (у тому числі посадових окладів, надбавок і доплат) та найменування посад особового складу митниці (а.с. 30). З даним попередженням позивач був ознайомлений особисто 28 жовтня 2013 року, що підтверджується його особистим підписом на вищевказаному повідомленні (а.с. 30).

13 грудня 2013 року позивач був переведений на посаду державного інспектора митного посту "Ужгород-вантажний" Чопської митниці Міндоходів (а.с. 28).

Відповідачем 16 грудня 2013 року прийнято Наказ № 499 "Перелік змін №1 до організаціної структури", "Прелік змін №2 до штатного розпису на 2013 рік" та було прийнято Наказ від 24 січня 2014 року № 28 "Про введення в дію штатного розпису Чопської митниці Міндоходів".

08 лютого 2014 року відповідачем було попереджено позивача, що у звязку із введенням в дію наказу Чопської митниці Міндоходів від 24 січня 2014 року № 28, затвердженого заступником Міністра керівником апарату ОСОБА_2 15 січня 2014 року штатного розпису Чопської митниці Міндоходів на 2014 рік відбулися зміни істотних умов праці, а саме розмірів оплати праці (у тому числі надбавок і доплат) та найменування посад особового складу митниці, що підтверджується його особистим підписом на вищевказаному повідомленні (а.с. 32).

14 лютого 2014 року ОСОБА_1 було подано до відповідача заяву про переведення його на посаду державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного посту "Чоп-залізничний" Чопської митниці Міндоходів (а.с. 31).

20 лютого 2014 року ОСОБА_1 був переведений на посаду державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного посту "Чоп-залізничний" Чопської митниці Міндоходів (а.с. 34).

06 грудня 2014 року керуючись статтею 49-2 КЗпП України, у звязку із скороченням штатної чисельності працівників Чопської митниці Міндоходів, позивача було попереджено про можливе наступне звільнення із займаної посади, відповідно до статті 40 пункту 1 КЗпП України. При цьому позивачу було повідомлено про додаткове повідомлення наявності відповідної посади (а.с. 33).

Згідно до статті 40 пункту 1 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

01 лютого 2015 року згідно наказу відповідача від 30 січня 2015 року № 147-о позивач був призначений в порядку переведення на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного посту "Чоп залізничний", що підтверджується записом у трудовій книжці (а.с. 28 (на звороті), 29).

Разом з тим, не знайшло свого підтвердження посилання представника позивача про те, що було змінено тільки назву структурного підрозділу відповідача, назву посади та виду структурного підрозділу (з відділу на сектор), відтак, позивача було переведено на ту саму посаду в рамках одного підрозділу, без змін в обсягах роботи і функціональних обовязках, виходячи з наступного.

У відповідності до статті 36 пункту 6 КЗпП України підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у звязку із зміною істотних умов праці.

Зокрема, у відповідності до Посадової інструкції державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного посту "Чоп-залізничний", яка була затверджена відповідачем 25 лютого 2014 року (а.с.а.с. 43-52) було визначено додаткові обовязки позивача, які попереднього були відсутні згідно до Посадової інструкції державного інспектора митного посту "Ужгород-вантажний", затвердженої відповідачем 16 грудня 2013 року (а.с.а.с. 37-42).

Зокрема, питання заробітної плати позивача регламентувалась Постановою № 268, якою затверджено схеми посадових окладів керівних працівників, спеціалістів і службовців Адміністрації Президента України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, Апарату Верховної Ради України, апарату Національного центру з питань євроатлантичної інтеграції України, Рахункової палати України, апарату Ради національної безпеки і оборони України, апарату Вищої ради юстиції, секретаріату Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Державної судової адміністрації, Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, апарату Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, їх територіальних органів, місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Рахункової палати Автономної Республіки Крим, виборчої комісії Автономної Республіки Крим, міністерств і республіканських комітетів Автономної Республіки Крим, органів прокуратури, судів та інших органів державної влади, згідно з додатками 1 - 47, 55, а також розміри надбавок за ранг державного службовця, дипломатичний ранг, спеціальне звання та окладів осіб рядового і начальницького складу податкової міліції за спеціальні звання та класний чин згідно з додатками 56 - 59.

Разом з тим, 10 вересня 2013 року набула чинності Постанова № 597, у відповідності до якої були внесені зміни до Постанови № 268 .

Відтак, у відповідності до пункту 2 Постанови № 597 передбачено, що у разі зменшення у звязку з прийняттям цієї постанови розміру заробітної плати (без премії), грошового забезпечення (без премії) в окремих працівників, умови оплати праці яких визначені цією постановою, на час роботи на займаній посаді виплачується різниця між заробітною платою (без премії), грошовим забезпеченням (без премії), визначеними за умовами оплати праці згідно з нормативно-правовими актами, що втратили чинність, та розміром заробітної плати, встановленим за новими умовами оплати праці.

Таким чином, з аналізу пункту 2 Постанови № 597 вбачається, що право на отримання різниці між заробітною платою (без премії), грошовим забезпеченням (без премії) мають працівники, які до і після прийняття даної Постанови №597 перебувають на тій же посаді відповідно до трудової угоди.

Зокрема, переведення на іншу роботу - це будь-яка зміна трудової функції (спеціальності, кваліфікації чи посади) працівника, місця роботи, а також обумовлених угодою сторін умов трудового договору, що не були викликані змінами в організації виробництва і праці.

Отже, пунктом 2 Постанови № 597 працівникам надано додаткові гарантії збереження рівня заробітної плати, однак, даним нормативно-правовим актом було обмежено надання цих гарантій періодом перебування на тій же самій посаді, яку працівник обіймав на дату набрання чинності Постанови №597. Зокрема, оплата праці працівникам відповідача здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а розмір відповідних асигнувань визначається на підставі чинних нормативно правових актів з питань оплати праці.

У відповідності до статті 21 частини 1 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно до статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Відповідно до статті 32 частини 1 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно до статті 32 частини 3 КЗпП України у звязку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Таким чином, згідно до Наказу від 19 лютого 2014 року № 93-0 позивача з 20.02.2014 року було переведено на іншу посаду, а саме: на посаду старшого державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного посту "Чоп залізничний" (а.с. 39), у відповідності до статті 32 пункту 1 КЗпП України.

Відтак, трудовий договір позивача було оформлено у вигляді відповідного Наказу відповідача від 19 лютого 2014 року № 93-0 про призначення на іншу посаду з однієї сторони та заяви позивача (а.с. 31) про надання згоди на це призначення з іншого боку.

Таким чином, позивачу правомірно виплачувалась різниця між заробітною платою до переведення його на іншу посаду (на посаду державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста "Чоп залізничний"), у звязку із зміною істотних умов праці - а саме: до 20 лютого 2014 року.

Отже, у звязку з переведенням відповідача на іншу посаду йому було припинено відповідачем доплати передбачені пунктом 2 Постанови № 597.

Також, у відповідності до листа Територіальної державної інспекції з питань праці у Закарпатській області від 10 листопада 2014 року №01-13/1467 (а.с. 36), листа Міністерства доходів і зборів України від 11 січня 2014 року №339/7/99-99-05-02-01-17 (а.с. 35) та листа Міністерства соціальної політики України від 12 червня 2014 року №217/13/116-14 (а.с. 12) інформаційно зазначено, що різниця у заробітній платі виплачується працівникам за посадою, займаною відповідно до нових умов оплати праці, затверджених Постановою№ 597 до того часу, поки вони працюють на займаній посаді і не виплачується у разі переведення його із займаної посади на іншу посаду.

Також, позивачем не було надано суду доказів щодо заподіяння йому моральної шкоди, а саме: втрати ним нормальних життєвих звязків, вжиття додаткових зусиль для організації свого життя та з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно статті 71 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Виходячи з вище викладеного суд приходить висновку, що позивачем не надано суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат за наслідками відмови у задоволенні позову, суд наголошує на наступному.

Відповідно до статті 87 частини 1 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

У відповідності до статті 94 частини 1 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно до статті 94 частини 2 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони субєкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Отже, у звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог, не підлягають стягненню з відповідача субєкта владних повноважень витрати на правову допомогу.

На підставі викладеного вище суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись статтями 19, 94, 160-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Закарпатської митниці Державної Фіскальної Служби України про визнання неправомірними дій, зобовязання здійснити певні дії, відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається через Закарпатський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням її копії до суду апеляційної інстанції. У випадках, встановлених статтею 167 частиною 4 цього Кодексу десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

СуддяОСОБА_3