Справа № 815/2409/14
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015 року м. Київ К/800/58632/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Вербицької О.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області

на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.10.2014

та постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27.05.2014

у справі № 815/2409/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГУТ.»

до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГУТ.» звернулось до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області від 31.12.2013 № 000692210, № 000702210, № 000712210, від 11.03.2014 № , № , № .

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 27.05.2014, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.10.2014, позов задоволено частково; визнано протиправними та скасовано спірні податкові повідомлення-рішення від 31.12.2013 № 000692210, № 000712210, від 11.03.2014 № , № , № ; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за результатами проведеної позапланової документальної невиїзної перевірки ТОВ «ГУТ.» щодо підтвердження відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платником податків ПП «КІРС» за період: серпень та жовтень 2012 року, складено акт № 3251/22-1/36675024 від 11.12.2013, в якому зафіксовано порушення: п. п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено значення п. 24 звітної декларації з податку на додану вартість за серпень 2012 року на суму 93 513 грн. та заниження значення податку на додану вартість (р. 25) за серпень 2012 року на суму 194 329 грн.; завищено значення р. 24 звітної декларації з податку на додану вартість за жовтень 2012 року на суму 57 742 грн. та занижено сплату податку на додану вартість за жовтень 2012 року на суму 368 811 грн.; п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено витрати, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток приватних підприємств за 2012 рік на загальну суму 3 571 975 грн., що спричинило заниження податку на прибуток в сумі 750 115 грн.

31.12.2013 Державною податковою інспекцією у Приморському районі м. Одеси прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № 000692210 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 844 710 грн., в т.ч.: 563 140 грн. основного платежу та 281 570 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № 000702210 про зменшення розміру від'ємного значення податку на додану вартість у розмірі 151 255 грн. (серпень 2012 року - 93 513 грн., жовтень 2012 року - 57 742 грн.);

- № 000712210 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 1 125 173 грн., в т.ч.: 750 115 грн. основного платежу та 375 058 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Вказані податкові повідомлення-рішення були оскаржені позивачем в адміністративному порядку та, за результатами їх розгляду, 11.03.2014 прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:

- № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за січень 2013 року на 37 333 грн.;

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 92 482 грн., в т.ч.: 61 655 грн. основного платежу та 30 827 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 32 698 грн., у зв'язку із проведеним відшкодуванням податку на додану вартість у розмірі 32 698 грн., визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 32 698 грн. основного платежу та 8 175 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Матеріалами справи встановлено, що ТОВ «ГУТ.» (покупець) мав правовідносини із ПП «КІРС» (постачальник) на підставі укладених догорів купівлі-продажу товару - цукор білий, за умовами яких позивач зобов'язувався прийняти та оплатити товар «цукор-пісок», розфасований в поліетиленові мішки по 50 кг, виробництва Теофіпольського цукрового заводу.

Продавець здійснював відвантаження товару партіями згідно заявок покупця, який здійснював 100% попередню оплату партій товару згідно з виставленими рахунками. Передача товару здійснювалась за місцезнаходженням складу продавця: смт. Зеленогірське, пл. 60-річчя Жовтня, Любашівський район, Одеська область.

Факт виконання договірних зобов'язань судами попередніх інстанцій встановлено з підтвердженням матеріалів справи, а саме: видатковими та податковими накладними, актами виконаних робіт, товарно-транспортними накладними.

Транспортування товару здійснювалось за договором про надання транспортно-експедиційних послуг № 03/005 від 03.05.2012 перевізником - ТОВ «Торговий дім «Антарес».

Отримана позивачем від ПП «КІРС» продукція (цукор білий) реалізована ТОВ «Наталка-Трейд» у вересні, жовтні та листопаді 2012 року відповідно до податкових та видаткових накладних, відображених у реєстрі виданих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість та даним декларації з ПДВ за вересень, жовтень, листопад 2012 року, відповідно; суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включено до податкових зобов'язань відповідного періоду.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції та оскарження судових рішень фактично лише в частині задоволення позовних вимог, слід зазначити наступне.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з п. 138.1. ст. 138 цього Кодексу витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п. 138.2 ст. 138 ПК України).

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З огляду на наведені норми права, визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку та підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, що в даному випадку встановлено судами обох інстанцій з підтвердженням матеріалів справи.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 цього Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п. 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до положень п. п. 201.1, 201.8, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну; право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу; податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, для формування податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно: наявність у платника податку - покупця належно оформлених податкових накладних, фактична сплата грошових коштів контрагенту в сумі, визначеній в податкових накладних, а також фактичне виконання господарських операцій, за наслідками яких у платника ПДВ виникає право на податковий кредит, що в даному випадку судами обох інстанцій встановлено з підтвердженням матеріалів справи.

Оскільки, в судовому порядку встановлено правомірне формування позивачем податкового кредиту, бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та віднесення суми витрат до складу витрат по взаємовідносинах з ПП «КІРС», прийняття спірних податкових повідомлень-рішень є безпідставним.

Враховуючи вказані обставини, межі перегляду, відсутність порушень норм матеріального та процесуального права, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про часткове задоволення позовних вимог є вірним, а касаційна скарга відповідача - необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області відхилити.

Ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.10.2014 та постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27.05.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді О.В. Вербицька
О.А. Моторний