Справа № 2а-1461/11/0970
Суддя: Кишинський М.І.
Дата ухвалення: 2011-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2011 р. Справа № 2a-1461/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Кишинського М.І.

при секретарі Дякун М.М.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1

від відповідача: не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

до відповідача: Долинської об'єднаної державної податкової інспекції

про скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 22 квітня 2011 року,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особапідприємець ОСОБА_2 (надаліпозивач), 29 квітня 2011 року звернувся в суд з адміністративним позовом до Долинської об'єднаної державної податкової інспекції (надалівідповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 22 квітня 2011 року.

Вимоги адміністративного позову мотивовані тим, що при проведенні відповідачем позапланової документальної перевірки фізичної особипідприємця ОСОБА_3, відповідач прийшов до неправильного висновку, щодо завищення позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість в сумі на загальну суму 39325,00 грн., в звязку з невідповідністю підпункту 7.4.1. пункту 7.4. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»та помилковим включенням позивачем до складу податкового кредиту податку на додану вартість вищезазначеної суми. За наслідками проведеної відповідачем перевірки складено акт від 20 квітня 2011 року №615/171/НОМЕР_1, на підставі якого відповідачем 22 квітня 2011 року прийнято податкове повідомленнярішення №/0 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за листопад, грудень 2010 року на загальну суму 39325,00 грн. Позивач не погоджується з такими висновками відповідача, а також вважає, що оскаржуване податкове повідомленнярішення підлягає скасуванню, оскільки при проведенні відповідачем первинної перевірки, позивач надав всі необхідні документи, на підставі яких було включено до податкового кредиту відповідні суми податку на додану вартість. Позивач зазначає, що на підставі поданих ним підтверджуючих документів, ним було сформовано податковий кредит у повній відповідності з вимогами положень Закону України «Про податок на додану вартість». Крім того, позивач повністю сплатив контрагентам податок на додану вартість в ціні придбаних товарів та одержав від них податкові накладні, які містять всі необхідні реквізити передбачені Законом України «Про податок на додану вартість».

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги викладені в адміністративному позові підтримав в повному обсязі. Просить позов задовільнити повністю.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак в минулому судовому засіданні подав суду письмове заперечення, яке мотивоване наступним. Законодавством України передбачено, що однією з обовязкових підстав включення сум до податкового кредиту з податку на додану вартість є сплата цих сум до бюджету. Так, в ході проведення відповідачем зустрічної перевірки бюджетного відшкодування податку на додану вартість, відслідкування постачальників позивача по ланцюгу продажу до виробника, не має можливості підтвердити суми податку на додану вартість за листопад та грудень 2010 року, оскільки контрагенти позивача в ланцюгах постачання не є сумлінними платниками податків та зборів, що не підтверджує факт сплати до бюджету відповідних сум. Зазначає, що податковим органом двічі надсилалось запити до контрагентів відповідача, однак, відповіді від них податковим органом не отримано. Крім того, зазначає, що у разі не встановлення при проведенні перевірки такого юридичного факту як сплата податку на додану вартість до бюджету, зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість є обґрунтованим, незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцю податку на додану вартість у вартості товару та належно оформлених податкових накладних. За таких обставин, відповідач вважає, що не має можливості підтвердити суму бюджетного відшкодування за листопад та грудень 2010 року, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Розглянувши позовну заяву та заперечення, вислухавши представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та проаналізувавши правові норми законодавства України, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, позивач по справі 16 квітня 1999 року зареєстрований Долинською районною державною адміністрацією, як фізична особапідприємець, взятий на податковий облік в Долинській об'єднаній державній податковій інспекції та являється платником податку на додану вартість.

Проведеними відповідачем 17 лютого 2011 року та 18 березня 2011 року позаплановими виїзними перевірками позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за листопад та грудень 2010 року, якими підтверджено заявлені позивачем суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за листопад 2010 року 18676,00 грн. та за грудень 2010 року в сумі 20649,00 грн. Однак, в подальшому, відповідачем 20 квітня 2011 року проведено додаткову документальну невиїзну перевірку позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за листопад та грудень 2010 року, якою встановлено, завищення заявлених позивачем сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за листопад 2010 року в сумі 18676,00 грн. та за грудень 2010 року на суму 20649,00 грн. Таких висновків відповідач дійшов в звязку з тим, що в ході проведення зустрічних перевірок позивача з іншими контрагентами, яким податковим органом двічі надсилались запити, однак, відповіді не отримано. Тобто контрагенти позивача не знаходяться за юридичною адресою.

За наслідками проведення додаткової документальної невиїзної перевірки, відповідачем складено акт №615/810 від 20 квітня 2011 року, на підставі якого відповідачем винесено податкове повідомленнярішення № від 22 квітня 2011 року про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 39325,00 грн., з яких за листопад 2010 року в сумі 18676,00 грн. та за грудень 2010 року в сумі 20649,00 грн.

Суд не погоджується з такими висновками відповідача виходячи з наступного.

За період охоплений даною перевіркою основними видами діяльності позивача були, діяльність автомобільного вантажного транспорту, оптова торгівля і посередництво в торгівлі, оброблення деревини і виробництво виробів з деревини (крім меблів).

Відповідно до п.п.7.5.1. п.7.5. ст.7 Закону України Про податок на додану вартість датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається:

- або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Згідно п.п.7.4.1. п.7.4. ст.7 Закону України Про податок на додану вартістьподатковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у звязку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

У відповідності до п.п.7.4.5. п.7.4. ст.7 Закону України Про податок на додану вартість не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, позивач при первинній перевірці надав податковому органу всі необхідні документи, в тому числі податкові накладні, на підставі яких відповідні суми податку на додану вартість було включено до податкового кредиту, а суми бюджетного відшкодування були підтвердженні самим відповідачем, що відображено в актах перевірки відповідача від 17 лютого 2011 року №322/171/НОМЕР_1 та від 18 березня 2011 року №499/171/НОМЕР_1 наявних в матеріалах справи.

Що ж до висновків відповідача то суд зазначає, що ненадання прямими контрагентами позивача відповіді на запит податкового органу, не позбавляють права позивача на формування податкового кредиту по податкових накладних, наданими іншими контрагентами, оскільки Закон України «Про податок на додану вартість»не ставить у залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншими субєктами господарювання. Покупець не може нести відповідальності як за несплату податків продацями, так і за можливу недостовірність відомостей про них в Єдиному державному реєстрі за умови його необізнаності. Крім того, сама по собі несплата продавцем або його контрагентом податку на додану вартість до бюджету, при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупця та не є підставою для позбавлення добросовісного платника податків права на його відшкодування у разі, якщо позивач виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування і має документальне підтвердження розміру заявленого податкового кредиту. У разі невиконання контрагентом платника податків зобовязань по сплаті податку до бюджету негативні наслідки настають лише для нього.

Згідно п.1.3. ст.1 Закону України №168/97-ВР Про податок на додану вартістьплатник податку - особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Відповідно до п.10.2. ст.10 Закону України Про податок на додану вартість платники податку, визначені у підпунктах "а", "в", "г", "д" пункту 10.1 цієї статті, відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону.

Отже, якщо контрагент не виконав свого зобовязання по сплаті податку до бюджету чи ненадання прямими контрагентами позивача відповіді на запит податкового органу, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб та не позбовляє добросовісного платника податку на додану вартість на формування податкового кредиту.

Закон України №168/97-ВР Про податок на додану вартість не встановлює обовязку покупця сплачувати податок на додану вартість ще й до бюджету, коли такий податок не буде сплачений продавцем або іншою особою, з урахуванням суми податку, отриманого від покупця в ціні товару.

Таким чином, матеріалами справи та нормами чинного законодавства підтверджено правомірність включення позивачем податку на додану вартість. В свою чергу, відповідачем ні в акті перевірки, а ні в судовому засіданні не спростовано доводів позивача про те, що на момент здійснення господарських операцій, він обґрунтовано відніс до податкового кредиту суми податку на додану вартість, які не визнає відповідач, а продавці були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі та мали свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість та інші необхідні установчі документи.

Аналізуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що позивач на підставі п.п.7.5.1. п.7.5. ст.7 Закону України Про податок на додану вартість правомірно відніс до податкового кредиту відповідну суму коштів, а податкове повідомленнярішення №/0 від 22 квітня 2011 року підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до пунктів 1,2,3,4,5,6 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Долинської об'єднаної державної податкової інспекції №/0 від 22 квітня 2011 року форми В1 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на загальну суму 39325,00 грн., з них: за листопад 2010 року на суму 18676,00 грн. та за грудень 2010 року на суму 20649,00 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: Кишинський М.І.

Постанова складена в повному обсязі 05 серпня 2011 року.