Справа № 2а/0470/2275/12
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2015 року м. Київ К/800/2323/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
СуддівМороз Л.Л.
Шведа Е.Ю.
провівши у касаційному порядку попередній розгляд адміністративної справи за позовом Публічного акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" до Голови Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області (далі - Томаківська РДА) Бардадима Василя Григоровича, за участю Нікопольського міжрайонного прокурора з нагляду за дотриманням законів у природоохоронній сфері про скасування розпорядження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - ПАТ "Марганецький ГЗК") на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 грудня 2012 року

в с т а н о в и л а :

У лютому 2012 року ПАТ "Марганецький ГЗК" в Дніпропетровському окружному адміністративному суді пред'явило позов до Голови Томаківської РДА Бардадима В.Г., за участю Нікопольського міжрайонного прокурора з нагляду за дотриманням законів у природоохоронній сфері про скасування розпорядження.

Просило скасувати розпорядження Томаківської РДА від 26 грудня 2011 року № 379-р "Про затвердження акту визначення збитків, завданих Томаківській РДА унаслідок не проведення робіт з рекультивації порушених земель Басанського кар'єру ПАТ "Марганецький ГЗК".

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2012 року, залишеною без зміни ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 грудня 2012 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ПАТ "Марганецький ГЗК" подало касаційну скаргу. Посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову ПАТ "Марганецький ГЗК".

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами першої та апеляційної інстанцій у цій справі встановлено, що 23 грудня 2011 року тимчасовою комісією для визначення збитків, завданих ПАТ "Марганецький ГЗК" Томаківській РДА складено акт визначення збитків внаслідок не проведення робіт з рекультивації порушених земель Басанського кар'єру на території Виводівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, у відповідності до якого загальний розмір збитків з 2009 року по 01 грудня 2011 року складає 21574,38 грн.

Розпорядженням голови Томаківської РДА від 26 грудня 2011 року

№ 379-р Бардадим В.Г. вказаний акт визначення збитків від 23 грудня 2011 року затверджено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, та суд апеляційної інстанції, залишаючи таке рішення без зміни, виходили з того, що відповідачем доведена правомірність та законність прийнятого ним розпорядження від 26 грудня 2011 року № 379-р у відповідності до вимог статей 13, 16, 21, 41 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", постанови Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1098 "Про визначення розміру збитків, завданих унаслідок не проведення робіт з рекультивації порушених земель", постанови Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 "Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам".

Колегія суддів частково погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 156 Земельного кодексу України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок: а) вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом;

б) тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання; в) встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок; г) погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників; ґ) приведення сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для використання стан; д) неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

У статті 157 Земельного кодексу України зазначено, що відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 (далі - Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам) власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Відповідно пункту 2 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.

Пунктами 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 "Про затвердження порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам" передбачено, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

Відшкодуванню, зокрема, підлягають: збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

Колегія суддів звертає увагу, що предметом спору у цій справі є питання щодо правомірності дій відповідача, як суб'єкта владних повноважень, при винесенні рішення щодо затвердження акта визначення розміру збитків.

Натомість, питання щодо наявності підстав для стягнення збитків з підприємства не може бути предметом розгляду в адміністративному суді, його належить вирішувати у порядку господарського судочинства під час розгляду справи про стягнення збитків.

Отже, у справі, яка розглядається, суди повинні лише надати оцінку саме оскарженому розпорядженню голови Томаківської РДА з огляду на наявність відповідних повноважень.

Відповідно до статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР, яка визначає повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад; визначення в установленому порядку розмірів відшкодувань підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності за забруднення довкілля та інші екологічні збитки; встановлення платежів за користування комунальними та санітарними мережами відповідних населених пунктів; здійснення контролю за дотриманням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.

Аналіз положень зазначених нормативних актів свідчить, що Томаківська РДА, вважаючи, що підприємством завдані збитки, мала право та повноваження прийняти рішення про затвердження акта комісії щодо визначення розміру збитків, а отже, вона діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суди попередніх інстанцій помилково вийшли за межі предмету доказування та досліджували, у тому числі, питання про наявність підстав для відшкодування збитків.

Повноваження відповідача у даному випадку обмежуються лише затвердженням акта комісії щодо визначення розміру збитків у встановленому порядку. Що ж стосується відшкодування виявлених збитків, вони відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

З огляду на те, що відповідач при прийнятті оскарженого у цій справі розпорядження діяв у відповідності із законом, то підстав для задоволення позовних вимог колегія суддів не вбачає.

Саме у частині позовних вимог про визнання неправомірним та скасування розпорядження Томаківської РДА від 26 грудня 2011 року № 379-р "Про затвердження акту визначення збитків, завданих Томаківській РДА унаслідок не проведення робіт з рекультивації порушених земель Басанського кар'єру ПАТ "Марганецький ГЗК" доводи касаційної скарги не містять у собі посилань на наявність порушень чинного законодавства, які є підставами для висновку про те, що судом неправильно застосовані норми матеріального чи процесуального права і що призвело або могло призвести до ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без зміни, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 220-1, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" залишити без задоволення, а оскаржувані постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 грудня 2012 року в адміністративній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" до Голови Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Бардадима Василя Григоровича, за участю Нікопольського міжрайонного прокурора з нагляду за дотриманням законів у природоохоронній сфері про скасування розпорядження - без зміни.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Судді Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Швед Е.Ю.