Справа № 2-а-2887/2010
Суддя: Олійник С. В.
Дата ухвалення: 2010-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Старобільський районний суд Луганської області
Справа № 2-а-2887/2010 р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(в порядку письмового провадження)

13 грудня 2010 року Суддя Старобільського районного суду Луганської області Олійник

С.В.., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за

адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду

України в Старобільському районі про визнання неправомірними дії та стягнення заборгованості

по виплаті державної недоплаченої щомісячної соціальної допомоги,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного

фонду України в Старобільському районі про визнання неправомірними дії та стягнення

заборгованості по виплаті державної недоплаченої щомісячної соціальної допомоги, у якому

просить суд визнати неправомірними дії відповідача та зобовязати УПФ виплатити йому

недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу за період з 01.01.2006 року по 31.12.2009

рік у сумі 5308,21 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що він має соціальний статус

дитини війни і відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» йому

повинна виплачуватись щомісячна соціальна допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

У 2006-2007 роках йому така пенсія не виплачувалась, а у 2008-2009 роках виплачувалась

частково в розмірі 10%. Відповідач відмовляється нарахувати і виплатити йому передбачену

законом вказану допомогу. Крім того, його законні права було обмежено шляхом прийняття

окремих неконституційних положень законів, а також йому не було повідомлено про належні

йому суми допомоги. Про порушення прав йому стало відомо лише після висвітлення зазначених

подій у засобах масової інформації.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду

справи повідомлена належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача - Управління Пенсійного Фонду України по Старобільському

району в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена

належним чином. Надала суду письмові заперечення проти позову та просила суд розглянути

справу у її відсутності.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 122 КАС України судовий розгляд справи здійснюється в в

порядку письмового провадження без участі сторін.

Дослідивши докази по справі, суд вважає позов частково обґрунтованим і таким, що

підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні

ним правовідношення.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, має соціальний статус дитини війни,

що підтверджується пенсійним посвідченням і не оспорюється відповідачем УПФ.

У зв'язку з чим, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»

позивач має право на підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком.

Управління Пенсійного фонду відмовило в такій доплаті з тих підстав, що фінансування

таких виплат законодавчо не врегульовано і кошти на ці виплати не передбачені.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи

місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах

повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії

або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується

замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Отже, судом встановлено, що позивач є дитиною війни в розумінні ст. 1 Закону України

«Про соціальний захист дітей війни» і відповідно до ст. 6 цього ж Закону має право на державну

соціальну підтримку у вигляді підвищення до пенсії в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до вимог ст. 110 Закону України «Про Державний бюджету України на

2006 рік» від 20.12.2005 р. (із змінами, внесеними 19.01.2006 р.) підвищення до пенсії дитині війна

у 2006 році повинно було запроваджуватись поетапно за результатами виконання бюджету у

першому півріччі згідно з порядком, який мав бути визначений Кабінетом Міністрів України та

погоджений Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Оскільки Кабінет Міністрів України в 2006 році так і не визначив порядку виплати 30%

надбавки до пенсії дітям війни, суд вважає, що вимоги позивача, які стосуються 2006 року,

задоволенню не підлягають.

Згідно з п. 12 ч.І ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік

призупинено на 2б07 рік дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з

урахуванням ст. 111 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік».

Статтею 111 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» встановлено,

що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи

державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону

України «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на

яких поширюється дія закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального

захисту»), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнані

такими, що не відповідають Конституції України, зокрема, положення статті 71 Закону України

«Про державний бюджет України на 2007 рік» щодо зупинення дії статті 6 Закону України «Про

соціальний захист дітей війни».

Відповідно до п. 41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік

та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» текст ст. 6 Закону України «Про

соціальний захист дітей війни» викладено в наступній редакції: «Дітям війни (крім тих, на яких

поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до

пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що

виплачується замість пенсії , виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для

учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або

щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги , що виплачується

замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії

їх соціального захисту» дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнані

такими, що не відповідають Конституції України, зокрема, положення п.41 розділу 2 Закону

України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів

України».

Зазначені рішення Конституційного Суду України є обовязковими до виконання на

території України, остаточними і не можуть бути оскарженими, крім того, вони мають

преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з

правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані

неконституційними.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі

положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним

Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31

грудня 2008 року спірні відносини регулюються відповідно до ст. 6 Закону України «Про

соціальний захист дітей війни» в редакції закону, яка діяла до 01 січня 2007 року.

Що стосується вимог позивача зобовязати Управління Пенсійного фонду України в

Сгаробільському районі при нарахуванні йому пенсії з 01 січня 2009 року по 31.12.2009 рік

враховувати ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», якою передбачено

підвищення пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, суд вважає ці вимоги задовольнити,

»скільки відповідачем порушено право позивача у 2009 році і йому відповідач не сплачує

передбачену надбавку до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, що передбачено ст. 6

закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року, а сплачує тільки

0% мінімальної пенсії за віком.

Суд вважає, що вимога ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на

2009 рік» від 26 грудня 2008 року № 835-УІ, якою було надане право Кабінету Міністрів України у

2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства

визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах

асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами, в даному випадку не можуть

бути застосовані, оскільки на виконання вищезазначеної норми Кабінетом Міністрів України не

приймалося окремої постанови щодо встановлення в 2009 році розміру підвищення до пенсії

особам, віднесеним до категорії «дитина війни». Пунктом 8 постанови Кабінету Міністрів України

від 28 травня 2008 року № 530 «Деякі питання соціального захисту окремої категорії громадян»

передбачено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України «Про статус

ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань») до

пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що

виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у таких розмірах: з 22 травня - 48,1 гривні, з

1 липня - 48,2 та з 1 жовтня - 49,8 гривні, проте вказана Постанова Кабінету Міністрів

суперечить принципам верховенства права.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 15 липня 1999 року «Про

прожитковий мінімум» прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів

мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Крім того, статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік»

Кабінету Міністрів України надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат,

які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в

абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат,

вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не

поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом

України «Про соціальний захист дітей війни» залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

Отже, нарахування та виплата у 2009 році дітям війни підвищення до пенсії або

щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується

замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України «Про соціальний захист

дітей війни».

Тому суд вважає, що позовні вимоги щодо зобовязання відповідача щомісячно

підвищувати пенсію у вказаний період є обґрунтованими.

Суд не бере до уваги доводи відповідача про неврегульованість механізму реалізації

положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

На час виникнення спірних правовідносин розмір мінімальної пенсії за віком визначався

лише ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і згідно

цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб,

що втратили працездатність.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум

застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за

віком.

Таким чином, при визначенні розміру підвищення відповідно до ст. 6 Закону України «Про

соціальний захист дітей війни» застосовується розмір мінімальної пенсії за віком, який визначений

ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Також суд вважає, що відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом

України «Про соціальний захист дітей війни» доплат до пенсії не може бути причиною

невиконання покладених на управління Пенсійного фонду України зобовязань, оскільки

реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на

спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах

національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 11 КАС України суд може вийти за межі позовних

вимог, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про

захист яких вони просять.

Суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, заявлених позивачем, оскільки це

необхідно для її повного захисту прав, свобод та інтересів, про захист яких вона просить, як

дитина війни і визнає протиправною бездіяльність УПФ в Старобільському районі

щодо нездійснення нарахування і належних виплат позивачці як дитині війни недоплаченої

щомісячної державної соціальної з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та за період з 22

травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року, оскільки

дії УПФ в Старобільському районі не відповідають вимогам ст. 6 Закону України «Про соціальний

захист дітей війни».

В адміністративному позові позивач просить нарахувати та стягнути на його користь

конкретну суму доплати до пенсії.

З огляду на положення статей 21, 105, 162 КАС України адміністративний позов може

містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності відповідача

зобовязання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконним рішенням, дією

або бездіяльністю, а тому суд не повинен ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум, а

повинен визнати дії субєктів владних повноважень незаконними і зобовязувати відповідачів

провести нарахування та виплату належних сум відповідно до закону.

Оскільки дітям війни згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»

пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що

виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, розмір якої

на час виникнення спірних правовідносин визначався лише ст. 28 Закону України «Про

загальнообовязкове державне пенсійне страхування», то суд вважає необхідним покласти на

відповідача обовязок нарахувати і виплатити позивачу доплату до пенсії відповідно до вимог

зазначених нормативних актів.

Також суд вважає, що прохання позивача про поновлення строку звернення до суду за

захистом своїх прав шляхом розгляду справи по суті заявлених вимог підлягає задоволенню. Суд

зазначає при цьому, що за статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод

особі, права та інтереси якої порушені, гарантується право на судовий захист. Право на суд, одним

із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, але їх

застосування повинно зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою

метою (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Воловік проти України» (заява №

15123/03) від 6 грудня 2007 року). Конституція України у статті 46 гарантує громадянам право на

соціальний захист, який включає отримання пенсій, інших видів соціальних виплат та допомоги,

що є основним джерелом існування та мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від

прожиткового мінімуму, встановленого законом. В статті 6 Закону України «Про соціальний

захист дітей війни» передбачено, що саме пенсія або виплати, які здійснюються за вибором

громадянина замість пенсії - щомісячне довічне утримання чи державна соціальна допомога,

підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Обов'язки щодо призначення

перерахунку та виплати пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення» є основною

функцією органів Пенсійного фонду України, тому зважаючи на наявність прямої норми в

Конституції України, яка гарантує здійснення державними органами належних за законами

України виплат сум пенсії з урахуванням встановленого підвищення дітям війни, то за приписами

статті 8 Конституції України та вимог частини 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства

України, при розгляді справ за Законом України «Про соціальний захист дітей війни» пропущений

річний строк для звернення до суду не є підставою для відмови у позові та при наявності заяви

сторони відновлюється судом.

Суд бере до уваги, що позивач звертався до УПФ з заявою щодо одержання надбавки дітям

війни, однак 21.09.2010 року йому було відмовлено в цьому. Тому суд вважає, що позивач дізнався

про порушення своїх прав, свобод і інтересів з 21.09.2010 року, тобто з моменту, коли йому було

відмовлено в надбавці до пенсії УПФ. Також суд приймає до уваги, що відповідно до ст. 87 Закону

України «Про пенсійне забезпечення», - нараховані суми пенсії, не затребувані пенсіонером

своєчасно, виплачуються за минулий час не більше як за 3 роки перед зверненням за одержанням

пенсії; суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію,

виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. Аналогічні положення містяться

у ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Крім того,

ще враховує, що строк позовної давності відрізняється від строку, вказаному у ст. 87 Закону

країни «Про пенсійне забезпечення» і ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне

пенсійне страхування», який є строком, за який може бути стягнута певна сума пенсії. Також,

згідно з ч. 1 ст. 100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є

підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає

одна із сторін. Відповідач не наполягає на застосуванні строку звернення до адміністративного

суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 КАС України суд звільняє позивача від сплати судових

витрат, враховуючи його майновий стан. Відповідач звільнений від сплати судових витрат згідно

діючого законодавства.

На підставі наведеного і ст.ст.6, 8, 19, 22, 46, 92 Конституції України, ст.6 Закону України

«Про соціальний захист дітей війни», ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне

пенсійне страхування , ст. 62 Закону України Про державний бюджет України на 2007 рік, ст.58

та п.28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 р. та про внесення

змін до деяких законодавчих актів України», положеннями Закону України Про прожитковий

мінімум , ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», рішення Конституційного Суду

України № 6-рп/2007 р. від 09.07.2007 року, рішення Конституційного Суду України № 10-рп від

22.05.2008року, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 9, 11, 12, 17,18, 112, 122, 158-163 КАС України, Закону

України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ,

повязаних із соціальними виплатами» № 1691-VI від 18.02.2010 року, суд

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду

України в Старобільському районі про визнання неправомірними дії та стягнення заборгованості

по виплаті державної недоплаченої щомісячної соціальної допомоги - задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк для звернення до суду за

захистом порушених прав, свобод та інтересів.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в

Старобільському районі щодо нездійснення нарахування і належної виплати ОСОБА_1

Яковлевичу як дитині війни підвищення до пенсії за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня

2007 року, за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, та за період з 01.01.2009 року

по 31.12.2009 року.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської

області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 відповідно до вимог ст.6

Закону України «Про соціальний захист дітей війни» підвищення до пенсії у розмірі ЗО відсотків

мінімальної пенсії за віком як дитині війни, виходячи з розміру, встановленого ч.І ст. 28 Закону

України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за період з 09 липня 2007

року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, та зп період з

01.01.2009по 31.12.2009 року з урахуванням фактично виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити за

І необґрунтованістю.

Звільнити ОСОБА_1 від судових витрат.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного

адміністративного суду через Старобільський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з

дня проголошення постанови апеляційної скарги. У разі застосування судом ч.З ст.167 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається

протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанову складено та підписано 13 грудня 2010 року.

Суддя

ОСОБА_2