Справа № 1512/1515/2012
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

25 листопада 2015 р.м.ОдесаСправа № 1512/1515/2012

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Коваленко О.Б.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

при секретарі Кіселик Д.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, представників 3-х осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_7 на постанову Київського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2014 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_7 до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, 3-х осіб ОСОБА_8, Одеської міської ради, Управління Держкомзему у м.Одесі (правонаступник - Управління Держгеокадастру у м.Одесі Одеської області) про визнання протиправними та скасування рішення та державного акту,-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2012 року ОСОБА_7 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовом до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області та 3-х осіб ОСОБА_8, Одеської міської ради та Управління Держкомзему у м.Одесі, в якому просив суд:

- визнати недійсним та скасувати державний акт від 07.08.2006 року серії НОМЕР_1 про право власності на земельну ділянку ОСОБА_8;

- визнати недійсним та скасувати рішення 19-ї сесії 4-го скликання Таїровської сілищної ради Овідіопольського району Одеської області №716 від 20.07.2005 року в частині видачі та оформлення права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1;

Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду від 24.01.2012 року вказаний позов повернуто позивачу у зв'язку із непідсудністю.

01.02.2012р. ОСОБА_7 звернувся до Київського районного суду м.Одеси із адміністративним позовом до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області та 3-х осіб ОСОБА_8, Одеської міської ради та Управління Держкомзему у м. Одесі, в якому просив суд:

- визнати недійсним та скасувати державний акт від 07.08.2006 року серії НОМЕР_1 про право власності на земельну ділянку ОСОБА_8;

- визнати протиправним та скасувати рішення 19-ї сесії 4-го скликання Таїровської селищної ради №716 від 20.07.2005 року в частині безоплатної передачі у власність ОСОБА_8 земельної ділянки загальною площею 0,01 га, за адресою: АДРЕСА_1 та видачі їй державного акту на право власності на цю земельну ділянку.

- витребувати з незаконного володіння на користь громади м. Одеси земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Ухвалою судді Київського районного суду м.Одеси від 21.06.2012 року закрито провадження в частині позовних вимог ОСОБА_7 щодо витребування з незаконного володіння на користь громади м. Одеси вказаної земельної ділянки та відкрито провадження в частині решти позовних вимог.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22.04.2013 року провадження у справі закрито на підставі вимог п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

Однак, ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2013 року вказану вище ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 22.04.2013 року скасовано та справу направлено до суду 1-ї інстанції для продовження її розгляду по суті.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 18.02.2014 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_7 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, представник позивача ОСОБА_7 - ОСОБА_1 19.03.2014р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального і процесуального права та просив скасувати постанову Київського районного суду м. Одеси від 18.02.2014 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю - доповідача, виступи сторін та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про навність усіх законних підстав для її часткового задоволення.

Так, судами 1-ї та 2-ї інстанцій встановлено наступні обставини справи.

Позивач ОСОБА_7 з 27.05.1999р. є власником житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та, відповідно, користувачем земельної ділянки під цим будинком, яка розташована на території Таїровської селищної ради.

3-я особа ОСОБА_8 є сусідкою позивача та власником земельної ділянки загальною площею 0,01 га, за адресою: АДРЕСА_1, якою, в свою чергу, згідно з довідкою №338 від 24.11.2005р., користується ще з 1975 року.

Рішеннями Одеської обласної ради №347-ХХІІІ від 07.08.2001р., Овідіопольської районної ради №253-ХХІІІ від 26.06.2001р. «Про погодження меж м.Одеси по суміжності з Овідіопольським районом», Таїровської селищної ради №2 від 29.12.2001р. «Про погодження меж м.Одеси по суміжності з Таїровською селищною радою» та постановою Верховної Ради України №3064-ІІІ від 07.02.2002р. «Про зміну меж міста Одеси», а також Актом встановлення внатурі меж м.Одеси по суміносності з Овідіопольським районом Одеської області від 21.08.2002р., було вирішено з серпня 2002 року погодити зменшення території Овідіопольського району, зокрема, за рахунок земель Таїровської селищної ради на 1078 га, які, в свою чергу, з урахуванням спірної земельної ділянки, були передані до земель міста Одеси.

В грудні 2004 року ОСОБА_7, з метою приватизації своєї земельної ділянки, звернувся із відповідною заявою до Таїровської селищної ради, однак селищний голова своїм листом №1224 від 15.12.2004р., без прийняття селищною радою відповідного рішення, фактично відмовив позивачу у передачі у власність земельної ділянки пл.0,03 га (ж/м Ульянівка, АДРЕСА_2) з підстав того, що земельні ділянки даного жилмасиву з 01.01.2004р. передано до складу земель міста Одеси.

В травні-червні 2005 року з аналогічною заявою до селищної ради звернулася і 3-я особа ОСОБА_8

Разом з тим, Таїровська селищна рада на 19-й сесії IV скликання своїм рішенням №716 від 20.07.2005 року «Про безоплатну передачу у власність громадянам земельних ділянок для ведення індивідуального садівництва» передала ОСОБА_8 безоплатно у власність цю земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва загальною площею 0,01 га. (в т.ч.: під багаторічними насадженнями - 0,003 га, під забудовою - 0,007 га), що розташована в АДРЕСА_1».

В подальшому, т.б. 07.08.2006 року, на підставі вказаного вище рішення селищної ради №716 від 20.07.2005 року, Таїровською селищною радою було видано ОСОБА_8 державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на вищезазначену земельну ділянку (кадастровий № земельної ділянки НОМЕР_2).

Згідно плану меж спірної земельної ділянки, ця земельна ділянка 3-ї особи (АДРЕСА_1») через стежку загального користування (шириною близько 3-х метрів) межує з земельною ділянкою позивача (АДРЕСА_2).

Далі, виконком Таїровської селищної ради своїм рішенням №351 від 21.03.2011 року (на яке прокурором Овідіопольського району 17.11.2011р. було внесено протест) надав ОСОБА_8 дозвіл на будівництво індивідуального садового будинку з господарськими спорудами за індивідуальним проектом, який, в свою чергу, 3-ю особою і було побудовано протягом 2011-2014р.р.

Дізнавшись про спірне рішення селищної ради №716 від 20.07.2005р. та виданий з порушенням державний акт, позивач, не погоджуючись з ними, оскаржив їх до суду.

Вирішуючи справу по суті та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог та, відповідно з правомірності дій та спірного рішення відповідача.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, не може погодитися з такими висновками суду 1-ї інстанції з підстав того, що Таїровська селищна рада, в даному випадку, прийнявши 20.07.2005 року рішення №716 щодо надання 3-й особі у власність спірної земельної ділянки та видавши їй 07.08.2006 року державний акт, фактично вийшла за межі своїх повноважень, так як на той момент не мала права передавати цю земельну ділянку, оскільки остання, згідно із рішеннями Одеської обласної ради №347-ХХІІІ від 07.08.2001р., Овідіопольської районної ради №253-ХХІІІ від 26.06.2001р., Таїровської селищної ради №2 від 29.12.2001р., постанови Верховної ради України №3064-ІІІ від 07.02.2002р. та акту встановлення внатурі меж м.Одеси по суміносності з Овідіопольським районом від 21.08.2002р., ще з серпня 2002 року у сладі 1078 га була передана до земель міста Одеси.

До того ж, слід зазначити й про те, що суд 1-ї інстанції, розглянувши даний позов в порядку адміністративного судочинства, грубо порушив і норми процесуального права.

До такого висновку суд апеляційної інстанції приходить з наступних підстав.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до змісту ст.ст.1,78 Земельного кодексу України, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній і державній власності та є, в свою чергу, основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною Держави.

У відповідності до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст.12 ЗК України, питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної або міської ради.

Аналогічне положення міститься і в ч.1 ст.116 ЗК України, згідно якої, громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Як слідує з приписів ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, в тому числі, визнання угоди недійсною та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Проте, як видно зі змісту вимог ч.2 статті 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Так, як вбачається з матеріалів справи та позовної заяви, позивач ОСОБА_7 фактично оскаржує рішення Таїровської селищної ради №716 від 20.07.2005р. в частині безоплатної передачі у власність його сусідці - 3-й особі ОСОБА_8 земельної ділянки та видачі їй державного акту на право власності на цю земельну ділянку, а також просить суд визнати недійсним та скасувати виданий останній державний акт від 07.08.2006р. серії НОМЕР_1.

Як вже зазначалося вище, розглядаючи дану справу по суті, суд 1-ї інстанції виходив з того, що цей спір є публічно-правовим та його належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, на думку колегії суддів, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального і процесуального права, оскільки в даному випадку, позивач, бажаючи захистити своє порушене право, фактично оспорює право власності 3-х осіб на спірну земельну ділянку.

Так, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.17 КАС (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з даним позовом), компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАСУ).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Статтею 80 ЗК України встановлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

За змістом статей 2 та 5 ЗК України, селищне (сільська, міська) рада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

Таким чином, вирішуючи даний спір по суті, суд 1-ї інстанції залишив поза увагою те, що у відносинах, які склалися між сторонами, відповідач (т.б. Таїровська селищна рада), вважаючи себе власником спірної земельної ділянки (хоча і помилково), вільний у виборі суб'єкта щодо надання йому права власності (користування, оренди) на цю земельну ділянку в порядку, встановленому законом, оскільки при цьому він не здійснює владних управлінських функцій.

Враховуючи наведене, суд 1-ї інстанції дійшов помилкового висновку, що даний позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, може бути розглянуто за правилами КАС України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи користування (т.б. ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Окрім того, при цьому, ще необхідно зазначити й про таке.

Як вбачається зі змісту приписів п.5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року №7-рп/2009, органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

Так, прийняте Таїровською селищною радою, як суб'єктом владних повноважень, рішення про передачу 3-й особі у власність земельної ділянки є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. Скасування такого акта не породжує наслідків для власника земельної ділянки, оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку юридичною чи фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що у разі прийняття органом місцевого самоврядування ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

До того ж, необхідно звернути увагу і на те, що аналогічна позиція з цього питання в останній час була вже неодноразово висловлена як Вищим адміністративним судом України, зокрема, в ухвалі від 20.01.2015р. (справа №К/800/46351/14), так і Верховним судом України, зокрема, в ухвалі від 11.11.2014р. (справа №21-493а-14) та постанові від 06.10.2015р. (по справі за позовом заступника прокурора м.Києва до Київської міськради та 3-х осіб ГУ земельних ресурсів, виконкому КМДА і ТОВ «Євроофісбуд» про скасування рішення).

Отже, за таких обставин, судова колегія приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_7 не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства та, відповідно, повинні розглядатися виключно в порядку цивільного судочинства, тобто за правилами ЦПК України.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.157 КАС України, суд закриває провадження у справі - якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

А згідно із ч.1 ст.203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Таким чином, судова колегія, відповідно до ст.203 КАС України, вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу позивача, скасувати постанову суду 1-ї інстанції та закрити провадження у даній справі на підставі п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

Керуючись ст.ст.195,196,198,203,205,206,254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2014 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_7 до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області та 3-х осіб ОСОБА_8, Одеської міської ради, Управління Держкомзему у м.Одесі про визнання протиправними та скасування рішення і державного акту - закрити.

Роз'яснити позивачу ОСОБА_7 його право на звернення до загального суду із аналогічним позовом в порядку цивільного судочинства.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко