Справа № 813/4061/13-а
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 року м. Київ К/800/54542/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого: судді Мороза В.Ф.

Суддів: Донця О.Є.

Логвиненко А.О.

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області про скасування постанови,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернувся з позовом про визнання незаконною та скасування постанови Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області за № 24/17-ю/пз від 27 березня 2013 року про накладення штрафу за порушення у сфері містобудівної діяльності у розмірі 11470 грн.

Позов обґрунтований застосуванням штрафу з порушенням строків, визначених ч. 11 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності».

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2014 року, позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області № 24/17-ю/пз від 27 березня 2013 року про накладення штрафу за порушення у сфері містобудівної діяльності у розмірі 11470 грн. Скасовуючи постанову про накладення штрафу, суди виходили з порушення строків їх застосування.

У касаційній скарзі відповідач, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що відповідно до постанови Інспекції №24/17-ю/пз від 27 березня 2013 року на позивача за порушення вимог п. 2 ч. 2 ст. 2 Закону України ,,Про відповідальність за порушення у сфері містобудівної діяльності", а саме за здійснення самовільного будівництва виробничої будівлі ІІ категорії складності, накладено штраф у розмірі 11470 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 2 Закону України «Про відповідальність за порушення у сфері містобудівної діяльності» суб'єкти містобудування, які є замовниками будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу у розмірі десяти мінімальних заробітних плат за виконання будівельних робіт без повідомлення про початок їх виконання або будівництво індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, закінчене у період з 5 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року без дозволу на виконання будівельних робіт, а також наведення недостовірних даних у такому повідомленні.

У постанові від 27 травня 2014 року (справа 21-126а14) Верховний Суду України, аналізуючи положення статті 250 ГК України зазначив, що при виявленні факту вчинення суб'єктом господарювання правопорушення у сфері містобудівної діяльності, Інспекція, приймаючи рішення про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, має діяти в межах граничних строків, встановлених частиною першою статті 250 ГК. Закінчення будь-якого із встановлених зазначеною статтею строків застосування адміністративно-господарських санкцій виключає застосування таких санкцій.

Враховуючи те, що застосований згідно з оскаржуваною постановою Інспекції штраф є адміністративно-господарською санкцією, такий повинен би був застосовуватись у межах строків, визначених статтею 250 ГК, частина перша якої передбачає, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Судами було встановлено, що допущене порушення у сфері містобудування як підстава для накладення штрафу було виявлено Інспекцією у 2013 році, а будівництво завершене позивачем в липні 2009 року. Отже висновок судів попередніх інстанції про застосування штрафу з порушенням строків застосування санкції слід визнати правильним.

Доводи касаційної інстанції не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили через п'ять днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянуте Верховним Судом України в порядку ст.ст. 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: В.Ф. Мороз

А.О. Логвиненко

О.Є. Донець