Справа № 174/990/15-а
Суддя: Шаповал Г. І.
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року справа № 174/990/15-а

2-а/174/37/2015

Вільногірський міський суд, Дніпропетровської області,

в складі: головуючого судді Шаповала Г.І.

при секретарі Пелипас Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника відділу державної виконавчої служби Вільногірського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_2, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

У С Т А Н О В И В:

Згідно позову, що надійшов до суду 25.11.2015 року, позивачка зазначила, що 16.11.2015 року, відповідачем, начальником ВДВС Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області, ОСОБА_2, була винесена постанова № 46790137, згідно якої на неї був накладений адміністративний штраф у розмірі 680 грн., за невиконання нею виконавчого документа у вигляді виконавчого листа № 174/192/14-ц, виданого 12.01.2015 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області, щодо спонукання її розібрати самовільно збудований гараж з північної сторони примкнення, який унеможливлює доступ та користування складським приміщенням № 22380-а, яке знаходиться на балансі КП «Жилсервіс».

Вона вважає, що зазначена постанова винесена з порушенням норм діючого законодавства, а тому піддягає скасуванню виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб), це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Виконання рішень за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення здійснюється відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 2 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Згідно із частиною 1 статті 89 Закону № 606-ХІУ у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Враховуючи викладене, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише при умові, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість, виконати судове рішення, проте не зробив цього.

Тобто державний виконавець зобов'язаний перевірити причину добровільного невиконання боржником зобов'язань, і лише після перевірки та за її результатами винести постанову про застосування санкцій. Натомість, штраф не накладається на боржника при добровільному та повному виконанні боржником вимог виконавчого документу незважаючи на те, що це виконання відбувається поступово.

Так їй відповідачем була 09.03.2015 року (відмітка на поштовому конверті) направлена постанова про відкриття виконавчого провадження від 05.03.2015 р. № 46790137 (яку вона отримала 11.03.2015 року), згідно якої вона була зобов'язана розібрати самовільно збудований гараж з північної сторони примкнення, який унеможливлює доступ та користування складським приміщенням № 22380-а, яке знаходиться на балансі КП «Жилсервіс». При цьому кінцевим строком для добровільного виконання було зазначено 12.03.2015 року, а тому вона, у свою чергу людина похилого віку (їй 90 років) фізично не могла за один день виконати вимогу відповідача, та розібрати гараж, що є очевидним та не потребує додаткового доказування.

У свою чергу відповідачем не зафіксований в порядку передбаченому нормативно-правовими актами факт умисного невиконання нею без поважних причин рішення суду.

Згідно п.1.5. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року, під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.п. 1.5.2. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року, Акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події: а) текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин. У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, ім'я, по батькові державного виконавця, підстава для складання акта, перелічуються особи, що були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт;

б) у констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції;

в) у кінці акта (перед підписами) зазначаються відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються);

г) акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання сторін чи інших осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка «від підпису відмовився» проставляється напроти імені особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта;

ґ) до акта можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

У свою чергу відповідачем не складався акт, який би міг підтвердити факт того, що рішення суду нею не виконувалося або є невиконаним.

Також відповідач, всупереч вимог ст. 6 ЗУ «Про виконавче провадження», не роз'яснив їй як боржнику її права та обов'язки.

Тобто, всупереч ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року, відповідач в спірній постанові про накладення штрафу не зазначив всі необхідні мотиви та обставини для обґрунтування прийнятого рішення, до прийняття рішень про накладення штрафу не отримав від неї пояснень з приводу невиконання, не склав відповідні акти, стосовно встановлення необхідних обставин та причин невиконання виконавчого документу, внаслідок чого в постанові про накладення штрафу не зазначив і не обґрунтував вимогу закону, що його вимоги невиконані нею - «без поважних причин».

За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права з вимогами цього Закону.

Приймаючі до уваги, що її вік складає 90 років, що вона має єдине джерело доходу у вигляді пенсії, яка складає 1341,58 грн. на місяць, вона не має змоги сплатити судовий збір за цим позовом, оскільки їй, у разі сплати судового збору, практично не залишиться коштів на життя.

Конституція України у ч. 1 ст. 55 гарантує кожному, що його права і свободи захищаються судом.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права. На підставі зазначеного вона вважає, що буде справедливим та розумним звільнити мене від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 6,17,18,19,102 КАС України, позивачка прохає:

1. Визнати недійсною та скасувати постанову № 46790137 від 16.11.2015 року, винесену начальником ВДВС Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області, ОСОБА_2, про накладення на неї адміністративного штрафу у розмірі 680 грн.

2. Звільнити її від сплати судового збору за цим позовом.

3. Приймаючи до уваги її похилий вік, слухати справу за її відсутністю.

Позивачка в судове засідання не зявилася та надала телефонограму з заявою про розгляд справи за її відсутності, де зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.13).

Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та заперечень проти позову не надав, проте сам був повідомлений належним чином про час, дату та місце судового засідання 27.11.2015 р., під особисту розписку (а.с.12).

Відповідно до положень ст. 128 КАС України, суд дійшов висновку про проведення судового засідання за відсутності осіб, які не зявилися в судове засідання.

Суд вважає, що між сторонами мають місце правовідносини, які виникли внаслідок дій субєкта владних повноважень, що стосуються інтересів конкретної фізичної особи, а саме з факту винесення субєктом владних повноважень у виконавчому провадженні постанови про притягнення фізичної особи до адміністративної відповідальності, передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження».

Враховуючи обгрунтування позову, що викладені в позовній заяві, відсутність заперечень з боку відповідача, дослідивши надані позивачкою докази, а саме:

- копію постанови в.о. начальника відділу ДВС ОСОБА_2 у ВП № 46790137 від 05.03.2015 р., про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 174/192/14-ц, виданому 12.01.2015 р. Вільногірським міським судом Дніпропетровської області, про зобов'язання ОСОБА_1 розібрати самовільно збудований гараж з північної сторони примкнення, який унеможливлює доступ та користування складським приміщенням № 22380-а, яке знаходиться на балансі КП "Жилсервіс" (а.с.6);

- копію довідку УПФУ в м. Вільногірську, згідно якої ОСОБА_1 отримує пенсію у розмірі: 1197.83 - з травня по липень 2015 р., та 1341.58 грн. - у вересні та жовтні 2015 р. (а.с.7);

- копію постанови начальника відділу ДВС ОСОБА_2 у ВП № 46790137 від 16.11.2015 р. про накладення штрафу у розмірі - 680.00 грн. на ОСОБА_1, за невиконання вимог виконавчого документа (а.с.8);

- копію витягу із паспорта громадянки України, ОСОБА_1, 18.04.1925 р. н. (а.с.9) - та оцінивши зазначені доказів в їх сукупності та взаємозвязку, керуючись законом, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, з наступних обставин.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: - на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України; - з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; - обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); - безсторонньо, (неупереджено); - добросовісно; - розсудливо; - з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; - пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); - з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; - своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження»:

1. Вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

2. Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень.

3. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно ст. 6 ЗУ «Про виконавче провадження», що передбачає гарантії прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні:

1. Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

2. Державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону.

3. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч.1 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч.6 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження»: Боржник зобов'язаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Згідно ч.2 ст. 25 ЗУ "Про виконавче провадження", передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно ч.5 ст. 25 ЗУ "Про виконавче провадження", передбачено, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Згідно ст. 89 ЗУ «Про виконавче провадження»: 1. У разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. 2. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Згідно Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, установлено:

1.5. Під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

1.5.1. Постанова як окремий документ містить такі обовязкові реквізити:

а) вступну частину із зазначенням:

назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу ДВС, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати обєднання виконавчих проваджень у зведене;

б) мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких державний виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на закон чи інший нормативно-правовий акт (статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт, на підставі якого видано постанову);

в) резолютивну частину із зазначенням:

прийнятого рішення державного виконавця; прізвища, імені, по батькові фізичних осіб, повного найменування юридичних осіб, яким надсилається копія постанови; строку і порядку оскарження постанови;

г) до постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами;

ґ) постанова складається і підписується державним виконавцем у необхідній кількості примірників (копій), один з яких (оригінал) залишається у виконавчому провадженні, а інші (копії) направляються за належністю і у випадках, встановлених Законом або цією Інструкцією, затверджуються начальником відділу або його заступником та скріплюються печаткою;

д) у разі якщо постанова державного виконавця є виконавчим документом, вона повинна відповідати вимогам до виконавчого документа, визначеним статтею 18 Закону.

Інші посадові особи органів ДВС у випадках, передбачених Законом та цією Інструкцією, виносять постанови з урахуванням вимог, визначених цим пунктом.

1.5.2. Акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події:

а) текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати обєднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин. У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, імя, по батькові державного виконавця, підстава для складання акта, перелічуються особи, що були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт;

б) у констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції;

в) у кінці акта (перед підписами) зазначаються відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються);

г) акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання сторін чи інших осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка «від підпису відмовився» проставляється напроти імені особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта;

ґ) до акта можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

13.3.5. У разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника та встановлює новий строк виконання. У постанові про накладення на боржника штрафу державний виконавець зазначає норму Закону, якою передбачена відповідальність боржника, зміст вчинених боржником дій, суму штрафу. Постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня після її винесення направляється боржнику. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Згідно ч.2 ст. 82 ЗУ «Про виконавче провадження», боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Суд вважає за необхідне, в порядку аналогії закону, застосувати до спірних відносин за даним позовом положення статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою передбачено, що адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Оцінюючи в сукупності та взаємозвязку зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що відповідачем, тобто, субєктом владних повноважень: начальником відділу ДВС Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області, ОСОБА_2, було порушено ряд вимог законів та підзаконних актів:

- постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 46790137 винесена державним виконавцем 05.03.2015 р., при цьому строк для добровільного самостійного виконання вимоги виконавчого документа був встановлений - до 12.03.2015 р., проте боржнику, тобто позивачці у справі ОСОБА_1, ця постанова була надіслана поштою лише 09.03.2015 р., а отримала вона постанову лише 11.03.2015 р., що унеможливлювало добровільне виконання виконавчого документа у встановлений строк, за браком часу, на що і посилається позивачка;

- відповідач, всупереч вимог ст. 6 ЗУ «Про виконавче провадження», не розяснив боржнику, тобто позивачці, її права та обовязки;

- постанова про накладення штрафу на боржника у виконавчому провадженні ВП № 46790137 винесена державним виконавцем 16.11.2015 р., при цьому в постанові відсутні посилання на не виконання виконавчого документа боржником, саме без поважних причин, та не зазначено нового строку для виконання виконавчого документа;

- всупереч ст. 89 ЗУ «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, відповідач в постанові про накладення штрафу не зазначив всі необхідні мотиви та обставини для обгрунтування прийнятого рішення; до прийняття рішення про накладення штрафу не отримав від боржника пояснень з приводу невиконання, не склав відповідного акта, стосовно встановлення необхідних обставин та причин невиконання виконавчого документа, внаслідок чого в постанові про накладення штрафу не вказав і не обгрунтував вимогу закону, що виконавчий документ добровільно не виконаний боржником, саме, «без поважних причин»;

- всупереч приписам ч.2 ст.71 КАС України, якими передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позову та доказів для підтвердження законності та обґрунтованості його дій, які б свідчили, про наявність вини боржника у вчиненні правопорушення, про дотримання відповідачем при прийнятті рішення про накладення штрафу, вимог ст. 2 КАС України, тому суд доходить висновку, що боржник був притягнутий відповідачем до адміністративної відповідальності безпідставно, оскільки винесена відповідачем постанова про накладення штрафу на боржника не ґрунтується на обєктивно встановлених обставинах події та вимогах Закону.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно вимог ч.2 ст.11 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Тому суд вважає необхідним визнати постанову, що оскаржується, такою що винесена протиправно.

На підставі викладеного, керуючись законом, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі, а саме:

- визнати постанову, про накладення штрафу на боржника, ОСОБА_1, що винесена 16.11.2015 року у виконавчому провадженні ВП № 46790137 суб'єктом владних повноважень, начальником відділу державної виконавчої служби Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області, ОСОБА_2, протиправною та скасувати її.

Судові витрати у справі, в виді судового збору в сумі 487.20 грн., відповідно до вимог ст.94 КАС України, слід покласти за рахунок Державного бюджету України, враховуючи, що позивачка була звільнена від сплати судового збору та документального підтвердження, стосовно інших судових витрат, не надала.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2-15, 86, 87, 94, 158-163, 167, 171-2, 181, 255, 256 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати постанову, про накладення адміністративного штрафу на боржника, ОСОБА_1, 18.04.1925 р. н., уродженку ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН № НОМЕР_1, зареєстрованої за місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, що винесена 16.11.2015 року у виконавчому провадженні ВП № 46790137 суб'єктом владних повноважень, начальником відділу державної виконавчої служби Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області, ЄДРПОУ № 34939629, юридична адреса: 51700, Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Леніна, 43, ОСОБА_2, протиправною та скасувати її.

Судові витрати у справі, в виді судового збору в сумі 487.20 грн., покласти за рахунок Державного бюджету України.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо постанову було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії ухвали суду безпосередньо в суді, то 10 денний строк на апеляційне оскарження ухвали суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копію постанови, не пізніше наступного дня з дня виготовлення її в повному обсязі, надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення сторонам.

Головуючий суддя Шаповал Г.І.