Справа № 806/1204/15
Суддя: Жизневська А.В.
Дата ухвалення: 2015-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Шимонович Р.М.
Суддя-доповідач:Жизневська А.В.
УХВАЛА

іменем України

"25" листопада 2015 р. Справа № 806/1204/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Жизневської А.В.

суддів: Котік Т.С.

Малахової Н.М.,

при секретарі Єрикаловій О.О. ,

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "24" вересня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України, Державної фіскальної служби України у Житомирській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, призначення на посаду, зобов'язання вчинити дії, стягнення коштів ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року відмовлено у задоволені позову.

Апелянт в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказану постанову та прийняти нову про задоволення позову.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 з 2002 року працювала в органах доходів та зборів. З жовтня 2013 року обіймала посаду заступника начальника Головного управління Міндоходів у Житомирській області.

Згідно наказу Головного управління Міндоходів у Житомирській області № 11-в від 02.03.2015 року їй було надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 24.02.2015 по 27.11.2017 (а.с.9).

Наказом Міністерства доходів і зборів України № 185-о від 16.03.2015 ОСОБА_3 звільнено з посади заступника начальника Головного управління Міндоходів у Житомирській області на підставі пункту 7-2 частини першої статті 36 КЗпП України, частини третьої статті 4 Закону України "Про очищення влади", доповідної записки від 13.03.2015 № 606/99-99-04-01-02-18 (а.с.10). Причиною звільнення стало неподання заяви про проведення перевірки, передбаченої Законом України "Про очищення влади", декларації про майно, доходи і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік.

ОСОБА_3 не погодилася з таким звільненням.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що частиною 3 статті 4 Закону України "Про очищення влади" встановлено, що неподання заяви у строк, передбачений частиною другою цієї статті, є підставою для звільнення особи із займаної посади не пізніш як на третій день після спливу строку на подання заяви та застосування до неї заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону. І неподання особою заяви у строк, визначений Законом України "Про очищення влади" є окремою підставою для звільнення такої особи із займаної посади. А спеціальні норми, не містять жодних застережень з приводу можливості продовження терміну на подання заяви, або неподання такої заяви, у зв'язку з перебуванням особи у відпустці по догляду за дитиною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Так, у статті 1 Закону України "Про очищення влади" визначено, що очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_4, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

На виконання пункту 10 частини 1 статті 2 Закону України "Про очищення влади" заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо інших посадових та службових осіб (крім виборних посад) органів державної влади, органів місцевого самоврядування

За ч.4 статті 5 Закону України "Про очищення влади", організація проведення перевірки осіб (крім професійних суддів та осіб, зазначених в абзаці третьому цієї частини) покладається на керівника відповідного органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої здійснюється перевірка.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 N 563 затверджено Порядок проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади" (далі Порядок N 563).

Порядком N 563 визначено механізм проведення перевірки достовірності відомостей, що подаються посадовими і службовими особами органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також особами, які претендують на зайняття відповідних посад, щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади".

Згідно пункту 5 Порядком N 563, керівник органу або голова суду згідно з планом проведення перевірок, затвердженим Кабінетом Міністрів України, приймає рішення про початок проведення перевірки у відповідному органі (далі - початок проведення перевірки в органі), в якому встановлює дату початку проведення перевірки, а також відповідальним за проведення перевірки визначає кадрову службу чи інший структурний підрозділ такого органу (далі - відповідальний структурний підрозділ).

При розгляді справи в суді першої інстанції встановлено, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 р. № 1025-р затверджено план проведення перевірок відповідно до Закону України "Про очищення влади", за яким період проведення перевірки, відповідно до Закону України "Про очищення влади", керівників та заступників керівників територіальних органів міністерств визначено - березень-травень 2015 року.

24.02.2015 р. Державною фіскальною службою України прийнято наказ №117 "Про початок проведення перевірки відповідно до Закону України "Про очищення влади" стосовно посадових і службових осіб Міндоходів", який 25.02.2015 було опубліковано на офіційному сайті ДФС (http://sfs.gov.ua/diyalnist-/zakonodavstvo-pro-diyalnis/nakazi-pro-diyalnist/63562.html).

Згідно пункту 1.2 наказу ДФС №117 від 24.02.2015 р. наказано розпочати перевірку відповідно до Закону України "Про очищення влади" стосовно керівників, їх перших заступників та заступників керівників головних управлінь Міндоходів в АР Крим, областях, містах Києві та Севастополі; Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників, митниць Міндоходів, Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Міндоходів та Департаменту спеціалізованої підготовки та кінологічного забезпечення Міндоходів - з 2 березня 2015 р.

Відповідно до частин 1, 2 статті 4 Закону України "Про очищення влади", особи, які перебувають на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 цього Закону, подають керівнику або органу, зазначеному у частині четвертій статті 5 цього Закону, саме власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону (далі - заява).

Заява подається не пізніше ніж на десятий день з дня початку проведення перевірки у відповідному органі, на підприємстві згідно з планом проведення перевірок, затвердження якого передбачено пунктом 3 частини другої статті 5 цього Закону.

Згідно з пунктом 8 Порядку N 563, особа, яка підлягає перевірці, зобов'язана у десятиденний строк з дня початку проведення перевірки в органі подати до відповідального структурного підрозділу у разі незастосування заборон, передбачених частиною третьою або четвертою статті 1 Закону:

власноручно написану заяву про проведення перевірки, передбаченої Законом, про те, що до неї не застосовуються заборони, передбачені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону, про згоду на проходження перевірки та оприлюднення відомостей щодо неї за формою згідно з додатком 1;

копії, засвідчені підписом керівника кадрової служби і скріплені печаткою (далі - засвідчені копії): сторінок паспорта громадянина України з даними про прізвище, ім'я та по батькові, видачу паспорта та місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України); декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік, складеної за формою, що встановлена Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції" (далі - декларація).

у разі застосування заборон, передбачених частиною третьою або четвертою статті 1 Закону, - власноручно написану заяву про те, що до такої особи застосовується заборона, передбачена частиною третьою або четвертою статті 1 Закону, та про згоду на оприлюднення відомостей щодо неї за формою згідно з додатком 2.

В ході судового розгляду справи з'ясовано, що позивачем у десятиденний строк з дня початку проведення перевірки в Головному управлінні Міндоходів в Житомирській області не було подано заяву про проведення перевірки, передбаченої Законом, про те, що до неї не застосовуються заборони, передбачені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону/застосовується заборона, передбачена частиною третьою або четвертою статті 1 Закону. При цьому, позивач стверджує про те, що її не було повідомлено належним чином про початок проведення в Головному управлінні Міндоходів у Житомирській області перевірки відповідно до Закону України "Про очищення влади".

Згідно пункту 6 Порядку N563, рішення про початок проведення перевірки в органі оприлюднюється в день його прийняття на офіційному веб-сайті органу, в якому проводиться перевірка, та в той самий день доводиться відповідальним структурним підрозділом такого органу до відома осіб, які підлягають перевірці.

Як було встановлено судом першої інстанції, 25.02.2015 р. на офіційному сайті ДФС було опубліковано наказ від 24.02.2015 №117 "Про початок проведення перевірки відповідно до Закону України "Про очищення влади" стосовно посадових і службових осіб Міндоходів".

Оскільки ОСОБА_3 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, то посадовими особами ГУ Міндоходів у Житомирській області було здійснено ряд заходів для її повідомлення про початок перевірки відповідно до Закону України "Про очищення влади", а саме:

направлено повідомлення про доведення вимог наказу ДФС від 24.02.2015 № 117 на такі адреси: АДРЕСА_1 (а.с.49), АДРЕСА_3 (місце попередньої реєстрації позивача, а.с.50), АДРЕСА_2 (адреса, зазначена у декларації про майно, доходи і зобов'язання фінансового характеру за 2013 рік, а.с.51);

повідомлено у телефонному режимі про необхідність написання заяви про надання дозволу на проведення перевірки відповідно до Закону України "Про очищення влади", про що складено акт від 05.03.2015 р. та отримано довідку від Укртелеком (а.с.52,53).

Із письмових повідомлень, направлених ГУ ДФС в Житомирській області, особисто позивачем отримано лист, який був направлений на адресу: АДРЕСА_3 (а.с.83) та лист, який було направлено на адресу: АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Сама позивач пояснила, що не пам'ятає чи дійсно її у телефонному режимі повідомляли про початок перевірки, відповідно до Закону України "Про очищення влади" та необхідність подання відповідної заяви, проте не заперечувала того факту, що на початку березня 2015 року їй телефонували колеги.

З метою належного з'ясування обставин справи, судом першої інстанції було допитано свідків - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які склали акт від 05.03.2015 року (а.сп.52).

Останній підтвердив, що 05.03.2015 ним та в.о. начальника відділу персоналу Головного управління ДФС в Житомирській області Казанцевою О.А., начальником управління правової роботи Головного управління ДФС в Житомирській області Благодарською О.О. у телефонному режимі було повідомлено ОСОБА_3 про початок перевірки в ГУ ДФС в Житомирській області, відповідно до Закону України "Про очищення" влади та необхідність подання особисто заяви про проведення перевірки, на що вона погодилася.

ОСОБА_5 - в.о. начальника відділу персоналу Головного управління ДФС в Житомирській області, підтвердила, що особисто спілкувалась по телефону з ОСОБА_3, довела до її відома наказ ДФС від 24.02.2015 № 117 та повідомила про необхідність особисто подати заяву про проведення перевірки.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що досліджені докази повністю підтверджують факт належного повідомлення ОСОБА_3 про початок проведення перевірки в ГУ ДФС в Житомирській області, відповідно до Закону України "Про очищення". Крім того, у судовому засіданні в суді першої інстанції позивач не заперечувала, що їй телефонували колеги з ГУ ДФС у Житомирській області.

Належно повідомлена 05.03.2015 р. про початок проведення перевірки в ГУ ДФС в Житомирській області, відповідно до Закону України "Про очищення" вона мала у строк до 15.03.2015 подати до ГУ ДФС в Житомирській області власноручно написану заяву, у якій повідомити про те, що до неї застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади", або повідомити про те, що до неї не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо неї відповідно до цього Закону.

Однак у визначений термін ОСОБА_3 такої заяви подано не було.

Згідно приписів ч.3 ст.4 Закону України "Про очищення влади" неподання особою заяви у строк, визначений Законом України "Про очищення влади" є окремою підставою для звільнення такої особи із займаної посади. І при цьому, Закон не містить жодних застережень з приводу можливості продовження терміну на подання заяви, або неподання такої заяви, у зв'язку з перебуванням особи у відпустці по догляду за дитиною.

Щодо посилання позивача та її представника на відсутність її вини у вчиненні правопорушень, що сприяли узурпації влади ОСОБА_4, підриву основ національної безпеки і оборони, протиправному порушенню прав і свобод людини, порушення Конституції України та положень діючого трудового законодавства, то суд першої інстанції вірно зазначив, що трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Статтею 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади" передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до статті 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про очищення влади", внесено зміни до статті 36 Кодексу законів про працю України, а саме частину першу доповнено пунктом 7-2 такого змісту: "7-2) з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади", частину другу доповнено словами "а у випадку, передбаченому пунктом 7-2, особа підлягає звільненню з посади у порядку, визначеному Законом України "Про очищення влади".

Самі положення Закону України "Про очищення влади", станом на час вчинення оскаржуваних дій, не містили імперативних норм права щодо застережень чи виключень стосовно заборони звільнення жінок, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною у період проведення очищення влади та, як наслідок, відповідного розірвання трудового договору з підстав, встановлених в пункті 7-2 статті 36 КЗпП України.

Щодо тверджень позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин положення Конституції України, а не закону, який їй суперечить, та звужує зміст і обсяг існуючих прав та свобод, то суд вважає зауважити на тому, що законодавством України передбачено чіткий порядок визнання законодавчих актів неконституційними, зокрема це направлення письмового клопотання до Конституційного Суду України про визнання правового акта (його окремих положень) неконституційним, про визначення відповідності проекту закону про внесення змін до Конституції вимогам статей 157 та 158 Конституції України, конституційності міжнародного договору або про необхідність офіційного тлумачення Конституції України та законів України (стаття 39 Закону України "Про Конституційний Суд України").

Згідно ч.2 статті 73 Закону України "Про Конституційний Суд України", у разі якщо ці акти або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), вони оголошуються нечинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним судом рішення про їх неконституційність.

Суд вірно вказав, що станом на час прийняття рішення по даній адміністративній справі відсутнє рішення Конституційного суду України про визнання Закону України "Про очищення влади" або його окремих положень неконституційним.

Відтак, дії та рішення суб'єктів владних повноважень, які були вчинені (прийняті) відповідно до вимог законів, інших правових актів або їх окремих положень, до моменту визнання останніх неконституційними, є законними і такими, що відповідають вимогам частини 2 статті 19 Конституції України.

Суд першої інстанції належним чином дослідив представлені докази, встановив обставини справи, надав їм відповідну правову оцінку та зробив правильний висновок, що при звільненні ОСОБА_3 відповідачі діяли в межах наданих їм повноважень у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для визнання незаконним та скасування наказу Міністерства доходів і зборів України від 16.03.2015 № 185.

А оскільки судом не встановлено підстав для визнання незаконним звільнення позивача з органів доходів і зборів, то решта позовних вимог, будучи похідними, теж не підлягають до задоволення.

Відповідачі, як суб'єкти владних повноважень, у відповідності до приписів ч.2 ст.71 КАС України довели належними та допустимими доказами правомірність прийнятого ними рішення про звільнення позивача з органів доходів та зборів.

Щодо доводів апелянта про те, що їй не було направлено належним чином оформлене повідомлення про початок перевірки, то вони є безпідставними, оскільки Порядком проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади" затвердженим постановою КМУ №563 від 16 жовтня 2014 року, не передбачено встановленої форми повідомлення особи про початок перевірки. Лише додатками 4 та 6 передбачені форми повідомлення Мін'юсту про початок проходження певними особами перевірки та про звільнення особи для розміщення на офіційному веб-сайті і внесення до реєстру (п.21 та 37 Порядку).

Постанову судом прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "24" вересня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.В. Жизневська

судді: Т.С. Котік

Н.М. Малахова

Повний текст cудового рішення виготовлено "26" листопада 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/: Державна фіскальна служба України Львівська площа,8,м.Київ,04655 Державна фіскальна служба України у Житомирській області вул.Войкова,7,м.Житомир,10003

- ,