Справа № 826/8650/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

826/8650/15

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24 листопада 2015 року № 826/8650/15

Окружний адміністративний суд міста Києва, у складі головуючого судді Качура І.А., розглянув у в порядку письмового провадження заяву Комунального підприємства «Київський метрополітен» про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2015 року у справі за позовом Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального підприємства «Київський метрополітен» про стягнення заборгованості.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі також - позивач) до Комунального підприємства «Київський метрополітен» (далі також - КП «Київський метрополітен», відповідач), в якій позивач просив стягнути з відповідача адміністративно-господарські санкції у розмірі 11 624 894, 00 грн. та пеню за порушення строків сплати зазначеної суми адміністративно-господарських санкцій у розмірі 255 747, 58 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2015 року, вказаний адміністративний позов було задоволено.

17 вересня 2015 року до суду надійшла заява відповідача про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2015 року.

Зазначена заява обґрунтована тим, що під час розгляду справи № 826/8650/15 ні відповідачу, ні суду не було відомо про те, чи міг Солом'янський районний центр зайнятості направити у 2014 році для працевлаштування до КП «Київський метрополітен» 164 особи з інвалідністю для забезпечення чотиривідсоткового нормативу, передбаченого ч. 1 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Ухвалою суду від 22 вересня 2015 року відкрито провадження за нововиявленими обставинами у справі № 826/8650/15.

У судовому засіданні 27 жовтня 2015 року суд прийшов до висновку про розгляд справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, КП «Київський метрополітен» є юридичною особою (код ЄДРПОУ 03328913) та перебуває на обліку в Київському міському відділенні Фонду соціального захисту інвалідів.

Структурними підрозділами КП «Київський метрополітен» подано до міських центрів зайнятості звіти про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік за формою та в порядку, встановленими наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10 лютого 2007 року № 42. Інформація щодо вакансій також розміщена відповідачем на офіційному сайті КП «Київський метрополітен».

Згідно вказаних звітів відповідач у 2014 році мав працевлаштувати 294 інваліда, оскільки середньооблікова кількість штатних працівників у 2014 році складала 7 362 особи, проте працевлаштував лише 130 осіб. Відповідно до звіту, розмір середньої річної заробітної плати в КП «Київський метрополітен» становить 70 883, 50 грн.

Таким чином, оскільки у відповідача не було створено 164 робочих місця для інвалідів й відповідно їх не працевлаштовано, то утворилась заборгованість за невиконання нормативу по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 11 624 894, 00 грн. Також відповідачу нараховано пеню за порушення строків сплати зазначеної суми адміністративно-господарських санкцій у розмірі 255 747, 58 грн.

У зв'язку з викладеним, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача наведених коштів.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про обґрунтованість поданої відповідачем заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Як вже зазначалось, заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами обґрунтована тим, що під час розгляду справи № 826/8650/15 ні відповідачу, ні суду не було відомо, чи міг Солом'янський районний центр зайнятості направити у 2014 році для працевлаштування до КП «Київський метрополітен» 164 особи з інвалідністю для забезпечення чотиривідсоткового нормативу, передбаченого ч. 1 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Водночас, зазначені відомості були наведені в листі Солом'янського районного центру зайнятості від 09 вересня 2015 року № 4890, в якому зазначено, що у 2014 році на обліку в Солом'янському районному центрі зайнятості перебувала 131 особа з обмеженими фізичними можливостями, з них було направлено для працевлаштування в КП «Київський метрополітен» 5 осіб, 2 з яких працевлаштовані. Освіта та кваліфікація інших не відповідала вимогам поданих вакансій.

Враховуючи, що наведені обставини не були і не могли бути відомі КП «Київський метрополітен» під час розгляду справи № 826/8650/15, оскільки зазначений лист датований 09 вересня 2015 року, та беручи до уваги те, що вони мають істотне значення для вирішення справи, що буде обґрунтовано нижче, суд вважає їх наявність достатньою підставою для перегляду за нововиявленими обставинами постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2015 року.

Вирішуючи по суті подану відповідачем заяву про перегляд справи за нововиявленими обставинами, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 статті 17 Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (тут і далі нормативно-правові наведені в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом. Право інвалідів на працю, їх працевлаштування реалізується шляхом створення спеціального робочого місця, адаптацією основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.

Згідно з ч. 2 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

У свою чергу, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця (ч. 1 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»),

Частиною 11 зазначеної статті встановлено, що норматив робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, порядок його встановлення визначаються виключно цим Законом. Якщо іншими законами встановлюються нормативи робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, або порядок їх встановлення, відмінні від зазначених у цьому Законі, застосовуються положення цього Закону.

Враховуючи, що середньооблікова чисельність штатних працівників відповідача за 2014 рік складала 7 362 особи, то норматив робочих місць для КП «Київський метрополітен» становить 4% від 7 362, тобто 294 робочих місця, що підтверджується також формою № 10-ПІ «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік».

Згідно з ч. 3 статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 4 ч. 3 статті 50 Закону України «Про зайнятість населення», роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Відповідно до Порядку подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України 31 травня 2013 року № 316, формою звітності про наявність вакантних місць на підприємстві є форма № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», яка подається роботодавцями до територіального органу Державної служби зайнятості України у містах Києві та Севастополі, районі, місті, районі у місті незалежно від місцезнаходження.

Отже, до обов'язків роботодавців стосовно забезпечення прав інвалідів на працевлаштування, крім створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, відноситься також надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів.

При цьому, роботодавцем, у розумінні положень наведених норм є юридична особа (підприємство, установа, організація) або фізична особа - підприємець, яка в межах трудових відносин використовує працю фізичних осіб.

Водночас, обов'язок по направленню для працевлаштування інвалідів, відповідно до встановленого Законом нормативу, покладається на державну службу зайнятості, а не роботодавця.

В контексті наведеного суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи містяться звіти за формою 3-ПН з переліком вакансій, призначених для працевлаштування інвалідів, які, як зазначає відповідач, подавалися до центру зайнятості з метою інформування про наявність вакантних посад для працевлаштування інвалідів.

Підставою для задоволення адміністративного позову Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів, при розгляді справи по суті заявлених вимог, суд, зокрема, визначив те, що КП «Київський метрополітен» не надавало інформацію про наявність вакантних робочих місць для інвалідів до місцевих центрів зайнятості.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, КП «Київський метрополітен» звернулось до Солом'янського районного центру зайнятості з листом від 08 вересня 2015 року № 635-НДФ щодо надання підтвердження направлень підприємством відповідної звітності. Солом'янський районний центр зайнятості у відповідь на лист від 08 вересня 2015 року № 635-НДФ направив копії звітів за формою 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» із відмітками про їх отримання останнім, копії яких додано відповідачем до матеріалів справи.

Згідно Довідки № 22/04-211 від 29 травня 2014 року про щомісячні звіти та інформацію до міських центрів зайнятості м. Києва форми 3-ПН «Інформація про наявність вакансій» де вказано вакансії для інвалідів за 2014 рік - до міських центрів зайнятості м. Києва було надано 114 вакансій для працевлаштування інвалідів.

КП «Київський метрополітен» направляло звітність з інформацією щодо можливості працевлаштування 114 інвалідів, однак у 2014 році з питання працевлаштування безпосередньо до відповідача інваліди не звертались та міськими центрами зайнятості не направлялись для працевлаштування у відповідача.

Як вже зазначалось, згідно листа Солом'янського районного центру зайнятості від 09 вересня 2015 року № 4890, у 2014 році на обліку в Солом'янському районному центрі зайнятості перебувала 131 особа з обмеженими фізичними можливостями, з них було направлено для працевлаштування в КП «Київський метрополітен» 5 осіб, дві з яких працевлаштовані. Освіта та кваліфікація інших не відповідала вимогам поданих вакансій,

З вказаного листа також вбачається, що до КП «Київський метрополітен» направлено тільки 5 осіб з інвалідністю для працевлаштування. Фактично, Солом'янський районний центр зайнятості не міг направити для працевлаштування до КП «Київський метрополітен» осіб з інвалідністю в кількості, достатній для виконання відповідачем чотирьохвідсоткового нормативу.

З огляду на зазначене вище, суд приходить до висновку про те, що ні державна служба зайнятості ні відповідач не могли забезпечити виконання останнім законодавчих вимог по працевлаштуванню інвалідів.

Крім того, у матеріалах справи наявні листи Печерського районного центру зайнятості від 19 травня 2015 року № 07-2252 та Дарницького районного центру зайнятості від 18 травня 2015 року № 22/844 в яких зазначено, що цими центрами зайнятості інваліди для працевлаштування до КП «Київський метрополітен» не направлялись.

Частинами 1-3 статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що підприємства (об'єднання), установи і організації, крім тих, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджетів, незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об'єднані), в установі, організації за кожне робоче місце, незайняте інвалідом.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється, виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Адміністративно - господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема за порушення правил господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 20 червня 2011 року у справі № 21-60а11, яка прийнята за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, на підприємство не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування або відсутність у населеному пункті за місцем знаходження підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Згідно вимог ч. 1 статті 244-2 КАС України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи встановлені вище обставини у справі та беручи до уваги зазначені положення законодавства та судової практики, у зв'язку з тим, що державна служба зайнятості не могла забезпечити відповідача особами з інвалідністю навіть у тій кількості, яка була зазначена відповідачем у поданій в 2014 році звітності, а відповідачем було вжито всіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів.

Згідно з ч. 1 статті 253 КАС України, суд може скасувати постанову чи ухвалу у справі і прийняти нову постанову чи ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції.

Відповідно до статті 161 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує наступні питання, зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч. 1 статті 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів та висновків експертів.

Згідно положень статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що заява відповідача про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2015 року підлягає задоволенню, а зазначене судове рішення - скасуванню з одночасним прийняттям рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-12, 71, 158-163, 252, 253 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Комунального підприємства «Київський метрополітен» про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2015 року у справі за позовом Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального підприємства «Київський метрополітен» про стягнення заборгованості - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2015 року у справі за позовом Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального підприємства «Київський метрополітен» про стягнення заборгованості - скасувати та прийняти нову постанову.

В задоволенні адміністративного позову Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального підприємства «Київський метрополітен» про стягнення заборгованості - відмовити.

Постанова, відповідно до ч. 1 статті 254 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.А.Качур