Справа № 185/7104/14-а
Суддя: Бондаренко В. М.
Дата ухвалення: 2015-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 185/7104/14-а
Провадження № 6-а/185/46/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2015 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Данильченко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2015 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області звернувся до суду з поданням в порядку ст. 263 КАС України про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення, а саме постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії.

Заявник посилається на те, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження № 47986036, з виконання виконавчого листа Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, виданого 17.04.2015 року про зобовязання Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років відповідно до ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" за період з 10.01.2014 року по 16.06.2014 року, з урахуванням раніше здійснених виплат.

Боржником постанова суду виконана лише в частині нарахування (перерахунку) недоотриманої суми державної допомоги та нарахована сума недоплаченої державної допомоги за постановою суду складає 4 119,13 грн., проте грошові кошти стягувачу не виплачені. Так, зазначена постанова є зобовязального характеру, за якою боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії, у звязку з чим організація його виконання визначена ст. 75 ЗУ «Про виконавче провадження». З контексту постанови суду чітко встановлюється необхідність зобовязання боржника особисто вчинити певні дії, а вчинення визначених дій не може бути проведено без участі боржника, тому державний виконавець не може організувати виконання самостійно у відповідності до повноважень, наданих йому законом. Так, з 01 січня 2013 року набув чинності ОСОБА_2 України від 05 червня 2012 року №4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». ОСОБА_2 встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених ЗУ «Про виконавче провадження» та особливості їх виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 22 зазначеного Закону держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким, є, зокрема, державний орган. Відповідно до ст. 3 цього Закону визначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Таким чином, зазначений виконавчий документ не може бути скерований до органу Державної казначейської служби України для виконання в порядку гарантії держави щодо виконання судових рішень у звязку з тим, що рішення прийнято про зобовязання вчинити певні дії, а не про стягнення коштів. За таких обставин, склалася ситуація, що боржник не може виконати рішення суду через відсутність бюджетних призначень чи асигнувань на цю мету. Здійснити виплату нарахованих грошових коштів за рішенням суду можливо лише шляхом списання (стягнення) коштів з рахунків державного органу боржника, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

У судове засідання головний державний виконань відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області не зявився, просив суд розглядати подання за його відсутності, просить суд його задовольнити.

Особи, які брали участь у справі, в судове засідання не зявилися, не повідомили суд про причини не явки, хоча були належним чином повідомлені про день та час розгляду подання, причини не явки суду невідомі.

Відповідно до ч. 2 ст. 263 КАС України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено і це підтверджено матеріалами справи, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року зобовязано Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років відповідно до ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" за період з 10.01.2014 року по 16.06.2014 року, з урахуванням раніше здійснених виплат.

03.07.2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 185/7104/14-а, виданого 17.04.2015 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області про зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років відповідно до ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" за період з 10.01.2014 року по 16.06.2014 року, з урахуванням раніше здійснених виплат.

Боржником постанова суду виконана лише в частині здійснення нарахування (перерахунку) державної допомоги та нарахована сума недоплаченої державної допомоги за постановою суду складає 4 119,13 грн., проте грошові кошти стягувачу не виплачені. При цьому неможливість виконання постанови суду в частині зобов'язання виплатити на користь ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років відповідно до ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" за період з 10.01.2014 року по 16.06.2014 року, з урахуванням раніше здійснених виплат, боржник обґрунтував відсутністю коштів з відповідним призначенням.

Згідно з частиною четвертою статті 105 КАС України адміністративний позов може містити як вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії, так і стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії (пункт 2 частини другої статті 162 КАС України).

Стаття 124 Конституції України та стаття 14 КАС України встановлюють, що судові рішення, зокрема постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За правилами статті 36 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV „Про виконавче провадження" (далі - ОСОБА_2 № 606-ХІV), частини першої статті 263 КАС України відстрочка і розстрочка виконання, зміна чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення можливе лише за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо, тощо).

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленими раніше порядку і способом. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Звертаючись до суду про зміну способу і порядку виконання судового рішення, державний виконавець посилався на відсутність належного державного фінансування виплати допомоги, передбаченої чинним законодавством, та на положення Закону України „Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Зазначені обставини не дають підстав для задоволення подання, адже способи виконання рішення суду слід визначати через ті заходи, які вживаються за для досягнення мети захисту порушених прав та свобод осіб і їх відновлення.

Основні заходи примусового виконання рішень наведені у статті 32 Закону № 606-ХІV. Зокрема, до таких відносяться: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; інші заходи, передбачені рішенням.

За наявності обставин, що ускладнюють виконання судових рішень, суд вправі змінити встановлені ним або законом способи і порядок на інші, передбачені законодавством. Проте, суд не може встановити новий спосіб захисту порушеного права, його дії щодо зміни чи встановлення способу і порядку виконання повинні бути спрямовані лише на забезпечення виконання резолютивної частини рішення, відповідати його меті, не спотворювати його змісту.

Як зазначалося вище, єдиною підставою, в тому числі для встановлення способу і порядку виконання рішення, є наявність обставин, що ускладнюють його виконання. Проте ці обставини об'єднуються їх об'єктивним та надзвичайним характером, незалежністю від настання та перебігу волі боржника, причинним зв'язком між настанням цих обставин та ускладненням виконання рішення.

У справі, що розглядається, суд, для відновлення права ОСОБА_1 на перерахунок та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років відповідно до ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", прийняв рішення про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років відповідно до ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" за період з 10.01.2014 року по 16.06.2014 року, з урахуванням раніше здійснених виплат. Розрахунок суми судом не здійснювався, тому, змінивши спосіб виконання такої постанови із зобов'язання виплатити зазначену допомогу на стягнення конкретної суми, буде змінена постанова по суті.

Таким чином, зміна на підставі статті 263 КАС способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до статті 162 КАС при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права.

Отже, зміна способу і порядку виконання рішення суду про зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради здійснити виплату із зобов'язання на стягнення такої виплати є незаконною.

Саме до такого висновку зводиться правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2014 року (справа №21-394а14), яка згідно зі статтею 244-2 КАС України, є обов'язковою для суддів при прийнятті рішень в подібних справах.

Таким чином, подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення задоволенню не підлягає.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 8, 9, 69, 158, 263 КАС України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подачі в пятиденний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя: В.М. Бондаренко