Справа № 822/3069/15
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2015-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/3069/15

Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук О.П.

Суддя-доповідач: Білоус О.В.

25 листопада 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Славутського гарнізону Військової частини НОМЕР_1 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Славутського гарнізону - Військової частини НОМЕР_1 , Квартирно-експлуатаційного відділу м.Хмельницький, Хмельницького обласного військового комісаріату в особі відокремленого підрозділу - ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Славутського гарнізону - військової частини НОМЕР_1 , Хмельницького квартирно-експлуатаційного відділу та ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі відокремленого підрозділу - ІНФОРМАЦІЯ_3 про скасування рішення житлової комісії Славутського гарнізону від 23.02.2006 року, оформлене протоколом №19, про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов; зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі його відокремленого підрозділу - Славутського об`єднаного міського військового комісаріату, Хмельницького квартирно-експлуатаційного відділу та Славутського гарнізону - військову частину НОМЕР_1 включити ОСОБА_1 , з членами сім`ї - дружиною та донькою - в список квартирного обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов із збереженням попереднього часу перебування на обліку - з 11.07.2000 року.

Відповідно до постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.09.2015 року адміністративний позов задоволено частково. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач (Військова частина НОМЕР_1 ) подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Хмельницького окружного адміністративного суду та закрити провадження у справі, посилаючись при цьому на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

В судове засідання представники сторін не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином. Апелянт при поданні апеляційної скарги просив розглядати її за відсутності представника відповідача. Представник КЕВ м.Хмельницький у поданій заяві не заперечив проти розгляду справи у порядку письмового провадження.

Позивач в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, з яких вбачається, що позивач апеляційну скаргу не визнає у повному обсязі, проти її задоволення заперечує, вважаючи рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим і таким, що відповідає фактичним обставинам справи. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, а розгляд справи проводити без його участі.

У зв`язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про його дату, час і місце, а також враховуючи те, що їх явка в судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, за наявними у справі матеріалами, при цьому, згідно частини 6 статті 12, частини 1 статті 41 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 з 06.05.2000 року по 21.05.2004 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 в м. Славута.

Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_2 від 11.07.2000 року, позивача взято на облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов для отримання житла в загальну чергу з 01.01.2002 року.

На підставі рішення виконавчого комітету Славутської міської ради №405 від 28.12.2002 року ОСОБА_1 видано ордер про право на зайняття службового приміщення серія ХМО №003606, на підставі якого він та двоє членів його сім`ї заселились у зазначену квартиру і проживають у ній по сьогоднішній день.

У зв`язку з розформуванням військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 було направлено для подальшого проходження служби до військових частин м. Броди Львівської області, м. Мукачеве Закарпатської області. У період з 12.01.2007 року по 30.11.2010 року позивач продовжив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 , м. Рівне, де на квартирному обліку не перебував та житловою площею з фондів Міністерства оборони України не забезпечувався, що підтверджується довідкою військової частини А-1801 №35 від 31.01.2011 року.

Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних сил України №525 від 25.10.2010 року, ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за пунктом "б" ч.6 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з правом носіння військової форми одягу.

Отримавши письмове попередження №1064 від 19.05.2014 року про звільнення службового житла, позивач листом від 05.06.2014 року з метою ознайомлення з рішенням, яке стало підставою для винесення попередження звернувся до начальника Славутського гарнізону.

Листом від 19.06.2014 року №1287 командиром військової частини НОМЕР_1 позивачу було надано витяг з протоколу №19 засідання житлової комісії Славутського гарнізону від 23.02.2006 року, згідно якого ОСОБА_1 знято з квартирного обліку громадян, потребуючих поліпшення житлових умов.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд першої інстанції керувався тим, що згідно ч.3 ст.40 Житлового кодексу України, громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу PCP, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української PCP.

Військова служба є різновидом трудових відносин. Згідно ч.1 ст.12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991 року, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.п.9-13 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України (чинного на момент проходження військової служби позивача у військовій частині НОМЕР_1 ), затвердженого наказом Міністра оборони України №20 від 03.02.1995 року, військовослужбовці беруться на квартирний облік рішенням житлової комісії військової частини, затвердженим командиром військової частини. На засіданні комісії має право бути присутнім військовослужбовець, відносно якого вирішується питання прийняття на квартирний облік.

На кожного військовослужбовця, взятого на квартирний облік, оформлюється облікова справа. Облікові справи є документами особливої ваги. Вони зберігаються в місцях квартирного обліку військовослужбовців, а після отримання ними жилих приміщень - у виконавчих комітетах місцевих Рад чи в квартирно-експлуатаційних частинах районів, які видали ордер на заселення жилих приміщень.

Наказом Міністра Оборони України №193 від 17.11.1992 року визначені повноваження житлової комісії гарнізону та житлової комісії військової частини. Як видно зі змісту вказаного наказу, повноваження щодо обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, покладені виключно на житлові комісії військових частин.

Отже, житлові комісії гарнізонів повноваженнями щодо виключення військовослужбовців зі списків осіб, потребуючих поліпшення житлових умов, не наділені та здійснюють лише контролюючі функції та розгляд скарг і заяв на рішення житлових комісій військових частин.

Вказане також зазначено в Положенні про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України №20 від 03.02.1995 року.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 не був повідомлений про проведення 23.02.2006 року засідання житлової комісії Славутського гарнізону та, відповідно, не був присутнім під час розгляду питання про зняття його з обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов. Доводи апелянта щодо надсилання військовослужбовцям відповідного повідомлення (про необхідність надання документів про право перебування на квартирному обліку), всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України не підтверджені належними і допустимими доказами, тому колегією суддів відхиляються.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що рішення житлової комісії Славутського гарнізону від 23.02.2006 року, оформлене протоколом №19 прийняте з порушенням вимог чинного законодавства України.

Згідно із п.29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03.08.2006 року, військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.

Пунктами 3.6, 3.7 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Міністра оборони України №577 від 06.10.2006 року (далі - Інструкція №577 від 06.10.2006 року) та чинної на момент звільнення позивача з військової служби, встановлено, що на кожного військовослужбовця, зарахованого на облік, оформляється облікова справа. Обліковій справі надається номер, що відповідає номеру у Книзі обліку. Облікова справа є документом суворої звітності і зберігається за місцем перебування військовослужбовця на обліку в квартирно-експлуатаційному органі (копія - у військовій частині постійно), а після надання йому житла для постійного проживання протягом п`яти років - у виконавчому органі районної, міської, районної у місті ради, що видав ордер, якщо ордер видано квартирно-експлуатаційним органом, - в квартирно-експлуатаційному органі.

Відомості про перебування військовослужбовців та членів їх сімей на обліку, а також надання (здачу) ними житлового приміщення вносять до особових справ військовослужбовців у встановленому порядку.

Військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.

Згідно з п.п.2.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщенням, затвердженої наказом Міністра оборони України №737 від 30.11.2011 року, військовослужбовці, які перебувають на обліку, під час звільнення з військової служби в запас або відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку з реформуванням ЗС України, зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі, залишаються (за їх бажанням) на обліку у військовій частині до одержання жилого приміщення з державного житлового фонду за останнім місцем проходження служби, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і КЕВ (КЕЧ) району, на території обслуговування яких знаходилася розформована військова частина, та користуються правом позачергового одержання жилого приміщення.

Пунктом 37 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 03.02.1995 року №20 (далі - Наказ від 03.02.1995 року №20), передбачено, що військовослужбовці, які перебувають на квартирному обліку, при звільненні з військової служби у запас чи відставку за віком, за станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або організаційними заходами у разі неможливості використання на службі залишаються на квартирному обліку до одержання житла у військовій частині (у випадку її розформування - військових комісаріатах) і КЕЧ районів та користуються правом на позачергове одержання житла.

Відповідно до п.11 абз.4 Наказу від 03.02.1995 року №20, який діяв на момент перебування позивача на квартирному обліку, Військовослужбовці Збройних Сил України, які перебувають на квартирному обліку, при переміщенні по службі на вищу, рівнозначну посаду, а також з вищих посад на нижчі за підставами, передбаченими підпунктами "а", "б" та "д" пункту 36 Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу та підпунктами "а" та "б" пункту 27 Тимчасового положення про проходження військової служби прапорщиками та мічманами (затверджені Указом Президента України від 13.05.1993 року №174/93), пов`язаному з переїздом до іншого гарнізону, приймаються на квартирний облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку за останнім місцем служби, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового та позачергового одержання жилих приміщень.

Абзацом 2 пункту 13 Наказу №20 від 03.02.1995 року зазначено, що військовослужбовці перебувають на квартирному обліку у військовій частині та КЕЧ району до отримання жилого приміщення, за винятком випадків передбачених у цьому пункті, а саме: при переміщенні військовослужбовця до нового місця служби у інший населений пункт.

На виконання вимог ст.12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991 року та Наказу Міністра оборони України №737 від 30.11.2011 року, начальником Славутського гарнізону - командиром військової частини НОМЕР_1 , 12.04.2013 року видано наказ №16 "Про передачу квартирного обліку осіб, що перебувають при Славутському об`єднаному міському військовому комісаріаті до військової частини НОМЕР_1 ", відповідно до якого ведення обліку військовослужбовців, осіб звільнених з військової служби та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов покладено на житлову комісію військової частини НОМЕР_1 , с. Цвітоха Славутського району.

Оскільки в ході судового розгляду було встановлено, що позивач протиправно знятий з обліку потребуючих покращення житлових умов, а військова частина, у якій він перебував на квартирному обліку, розформована, та у військовій частині, у якій він проходив службу на момент звільнення, він на житловий облік зарахований не був з незалежних від нього обставин, рішення житлової комісії Славутського гарнізону, затверджене начальником Славутського гарнізону 23.02.2006 року, оформлене протоколом №19 від 23.02.2006 року підлягає скасуванню, а позовні вимоги - частковому задоволенню.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи, а тому колегією суддів відхиляються, оскільки не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення заявлених вимог у спосіб та межах, визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу Славутського гарнізону Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Білоус О.В.

Судді Курко О. П. Совгира Д. І.