Справа № 819/562/14-а
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 р. Справа № 876/9218/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Іщук Л. П., Сапіги В. П.;

за участю секретаря судового засідання - Сердюк О. Ю.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 травня 2014 року в справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до управління Укртрансінспекції у Тернопільській області про визнання дій протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

19 березня 2014 року Тернопільським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до управління Укртрансінспекції у Тернопільській області про визнання протиправними дій управління Укртрансінспекції у Тернопільській області по оформленню постанов № 035516 та № 035521 від 03 березня 2014 року та актів від 17 січня 2014 року; скасування постанов № 035516 та № 035521 від 03 березня 2014 року (з урахуванням заяви про зміни та уточнення позовної заяви).

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що службовою особою відповідача при складенні оскаржуваних постанов було порушено норми актів чинного законодавства.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 травня 2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Зазначену постанову мотивовано тим, що відповідачем було доведено, що при вчиненні оскаржуваних дій щодо оформлення актів від 17 січня 2014 року та постанов № 035516 та №035521 від 03 березня 2014 року його посадові особи діяли в межах наданих повноважень, не порушуючи при цьому прав позивача.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивачем - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням чинного законодавства та є такою, що грубо порушує права та охоронювані законом інтереси підприємця.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб'єкти господарювання), вимоги законодавства про автомобільний транспорт, норми та стандарти щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норми міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, наявність відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням ними ліцензійних умов, а також процедуру здійснення державного нагляду за забезпеченням такими суб'єктами господарювання безпеки автомобільних перевезень визначає Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений Постановою Кабінету міністрів України № 1567 від 08 листопада 2006 року (далі - Порядок № 1567).

Відповідно до пунктів 2, 3, 4 Порядку № 1567 органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління.

Державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок.

Відповідності до пункту 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об'єктах, що використовуються суб'єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Відповідно до пункту 15 Порядку № 1567 (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2013 року № 422) під час проведення рейдової перевірки перевіряється наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Пунктом 17 Порядку № 1567 визначено, що рейдова перевірка проводиться із зупиненням транспортних засобів або без їх зупинення. Зупинення транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог пункту 15 Правил дорожнього руху та Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Укртрансінспекції.

Статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документами для регулярних пасажирських перевезень є: для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України; для пасажира - квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду - посвідчення особи встановленого зразка).

Відповідно до пунктів 21, 22 Порядку №1567 - у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис.

У разі відмови уповноваженої особи суб'єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб'єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис.

Встановлено, що 17 січня 2014 року старшими державними інспекторами Укртрансінспекції у Тернопільській області на підставі направлення на перевірку № 008622 від 16 січня 2014 року проведено перевірку двох транспортних засобів, належних ФОП ОСОБА_1: транспортного засобу ПАЗ 4234 д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2; транспортного засобу ПАЗ 4234 д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням самого позивача.

За наслідками вказаних перевірок складено акти проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 17 січня 2014 року за № 038106 та № 038039 відповідно, в яких відображено, що в ході перевірок обох транспортних засобів, належних позивачу, встановлено, що під час надання послуг з регулярних перевезень пасажирів по відповідних маршрутах у водіїв були відсутні обліково-касові листки, чим порушено вимоги статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт». Крім того, як видно з обох актів, - у салоні обох автобусів була відсутня візуальна інформація про перевізника та страховика, чим порушено ч.5 статті 133-1 КУпАП.

З акту № 038106 від 17 січня 2014 року вбачається, що водій належного позивачу транспортного засобу ПАЗ 4234 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 був ознайомлений з даним актом під підпис і будь-яких заперечень до даного акту не мав.

З акту № 038039 від 17 січня 2014 року вбачається, що позивач, як водій належного йому транспортного засобу ПАЗ 4234 д.н.з. НОМЕР_2, з актом ознайомлений, проте від надання пояснень та підпису акту відмовився, про що посадові особи, що проводили перевірку, зробили відповідний запис (а.с.11).

Відтак, судом першої інстанції вірно зазначено, що жодних доказів наявності у позивача та його водія обліково-касових листків, передбачених статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», як на момент проведення перевірки, так і на час розгляду справи про порушення позивачем надано не було.

Відповідно до пункту 25 (із змінами, внесеними згідно з постановою КМ України від 25 лютого 2009 року № 206) Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб'єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб'єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

При цьому, відповідно до положень пунктів 26 - 27 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб'єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб'єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

У разі неявки уповноваженої особи суб'єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування фінансових санкцій, яка оформляється згідно з додатком 5.

Встановлено, що повідомлення про складені акти та про те, що розгляд справ про порушення, на яке було запрошено позивача, відбудеться 28 січня 2014 року о 10 год. 00 хв. (за адресою м. Тернопіль, вул. Вояків дивізії «Галичина», 7, в управлінні Укртрансінспекції у Тернопільській області), на адресу позивача були направлені 20 січня 2014 року (за р/н 90/5/02-14) та отримані ним 22 січня 2014 року, про що свідчить наявне у справі повідомлення про вручення позивачу рекомендованого поштового відправлення (а.с.20).

Вищезазначене спростовує твердження позивача про те, що неналежне повідомлення його про розгляд справи про порушення та позбавлення права скористатись з метою захисту свої прав послугами адвоката.

Також встановлено, що 28 січня 2014 року, тобто, у визначену дату та час, позивач з'явився до територіального управління Укртрансінспекції у Тернопільській області для участі у розгляді справи про порушення законодавства на автомобільному транспорті.

Факт прибуття позивача у цей день до Територіального управління Головавтотрансінспекції у Тернопільській області для розгляду справи про порушення було підтверджено обома сторонами в судовому засіданні в суді першої інстанції.

Пунктом 25 Порядку № 1567 на відповідача, як на контролюючий орган покладено обов'язок своєчасно розглядати справи про виявлені порушення протягом двох місяців.

Відтак, відповідачем розгляд самої справи про порушення проведено в присутності позивача у двомісячний строк, визначений Порядком № 1567.

Щодо тверджень позивача про порушення порядку застосування до нього фінансових санкцій за результатами розгляду справ про порушення законодавства про автомобільний транспорт, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт та розміри адміністративно-господарських штрафів, які накладаються за конкретні види порушень.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 першої вказаної статті за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, до автомобільних перевізників застосовується штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Встановлено, що постановами № 035516 та № 035521 від 03 березня 2014 року до позивача були застосовані штрафні санкції саме у тому розмірі, які передбачені за відсутність у позивача та його водія квитково-касових листі, обов'язкова наявність яких під час здійснення регулярних перевезень встановлена статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» по 1700,00 грн.

Що ж стосується посилань позивача про порушення п.5 статті 133-1 КУпАП, за яке передбачена відповідальність у розмір від 10 до 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (170-340 грн.), то суд звертає увагу на те, що частиною 3 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що при вчиненні однією особою двох або більше правопорушень адміністративно-господарський штраф накладається за кожне правопорушення окремо.

Таким чином, наявність постанов № 035516 та № 035521 від 03 березня 2014 року, якими до позивача застосовано штраф за порушення вимог статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» не виключає можливості застосування до нього і штрафних санкцій за інші порушення (п.5 статті 133-1 КУпАП), допущені у ході перевірки.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 41, 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 травня 2014 року в справі № 819/562/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: Л. П. Іщук

В. П. Сапіга

Ухвалу складено в повному обсязі 24 листопада 2015 року.