Справа № 826/24227/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2015-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 листопада 2015 року № 826/24227/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовом Публічного акціонерного товариства"Банк "Український капітал"

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на

ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український професійний

банк" Пантіної Любові Олександрівни

третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання протиправним та скасування рішення

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі Публічного акціонерного товариства"Банк "Український капітал" (надалі - Позивач), звернувся з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" Пантіної Любові Олександрівни (надалі - Відповідач) третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дії та рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» Пантіної Любов Олександрівни щодо визнання нікчемним Договору купівлі-продажу прав вимоги від 29 квітня 2015 року, укладений між укладений між ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» та ПАТ «БАНК «УКРАЇНСЬКИЙ КАПІТАЛ», який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. та зареєстровано в реєстрі за №1253; скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» Пантіної Любов Олександрівни з приводу визнання нікчемним Договору купівлі- продажу прав вимоги від 29 квітня 2015 року, укладений між укладений між ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» та ПАТ «БАНК «УКРАЇНСЬКИЙ КАПІТАЛ», який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. та зареєстровано в реєстрі за №1253.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» Пантіної Любов Олександрівни з приводу визнання Договору купівлі-продажу прав вимоги нікчемним, є протиправними та незаконними, тобто такими що суперечать чинному законодавству України та порушують права Позивача, як сторони даного договору. Крім того, Позивач посилається, що ціна, за якою було продано все Право вимоги була погоджена сторонами з врахуванням Звітів від 29.04.2015 року про незалежну оцінку права вимоги за Кредитними Договорами, що укладені з юридичними особами, виконаного за замовленням ПАТ «УПБ» Суб'єктом оціночної діяльності - СПД ОСОБА_4 (Сертифікат суб'єкта оціночної діяльності НОМЕР_3, виданий Фондом державного майна України 17.02.2014), згідно якого ринкова вартість права вимоги за Кредитними договорами, що укладені з юридичними особами визначена на рівні 16 906 000,00 грн.

Представник Позивача в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник Відповідача в обґрунтування своїх запереченнь зазначає, що комісією Відповідача з перевірки договорів (інших правочинів) було зроблено висновок, що укладений між Позивачем та ПАТ «УПБ» договір є нікчемним, оскільки такий правочин укладений з численним порушенням норм чинного законодавства України, а отже позовні вимоги Позивача є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні представник Відповідача просив відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлені про судовий розгляд справи, відповідно до вимог статей 35, 37 Кодексу адміністративного судочинства України. Заперечень проти позовних вимог не надав.

У відповідності до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 29 квітня 2015 року між ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» (Продавець), з однієї сторони, та ПАТ «БАНК «УКРАЇНСЬКИЙ КАПІТАЛ» (Покупець), з іншої сторони, було укладено Договір Купівлі-продажу прав вимоги, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. та зареєстровано в реєстрі за № 1253 (Договір купівлі-продажу прав вимоги).

Пунктом 1.1. Договору купівлі-продажу прав вимоги сторони погодили, що: «Права вимоги» означає всі права вимоги (як існуючі, так і майбутні, як наявні, так і умовні) Продавця у якості кредитора до Позичальників за Кредитними договорами, а також всі права вимоги Продавця до Осіб, які надали забезпечення, за Договорами забезпечення, включаючи будь-які та всі права вимоги та засоби захисту прав, які доступні Продавцю, щодо виконання Позичальниками та/або Особами, які надали забезпечення, будь-яких своїх обов'язків за Кредитними договорами та Договорами забезпечення. «Позичальник» означає позичальника за Кредитним договором. «Кредитний договір» означає кожний договір про надання кредиту у будь-якій формі який зазначений у Додатку І (Перелік договорів та Купівельна ціна за Права вимоги), разом із усіма доповненнями, додатковими договорами та додатками до нього (якщо такі є); «Договір забезпечення» означає кожний Договір застави та/або Договір поруки та/або Іпотечний договір, якщо такі укладались; «Загальна Купівельна ціна» є сумою всіх Купівельних цін за Права вимоги, зазначених у Додатку І, та становить 21 219 621,54 (двадцять один мільйон двісті дев'ятнадцять тисяч шістсот двадцять одна гривня 54 копійки); «Купівельна ціна за Право вимоги» означає суму, що визначена як «Купівельна ціна» у Додатку І (Перелік договорів та Купівельна ціна за Права вимоги) щодо кожного Права вимоги.

Згідно з п.2.1 та п. 2.3 Договору купівлі-продажу прав вимоги, Продавець цим погоджується продати (відступити) Права вимоги та передати їх Покупцю, а Покупець цим погоджується купити Права вимоги, прийняти їх і сплатити Загальну Купівельну ціну. Сторони погодили, що права вимоги переходять від Продавця до Покупця (далі - Відступлення) в день підписання цього договору, при цьому обов'язки Продавця передати Права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання Продавцем та Покупцем Акту приймання-передачі Прав вимоги (не залежить від сплати Загальної Купівельної ціни).

Відповідно до підпунктів 3.1.1. та 3.1.2. пункту 3.1. Договору купівлі-продажу прав вимоги, за продаж (відступлення) Продавцем Прав вимоги за цим Договором Покупець зобов'язаний сплатити Продавцю Загальну Купівельну ціну в наступному порядку: 17 700 000,00 (сімнадцять мільйонів сімсот тисяч) гривень 00 копійок - не пізніше 30 квітня 2015 року на рахунок Продавця № в ПАТ «УПБ», МФО 300205, за умови передачі Продавцем Покупцю за актом приймання - передачі оригіналів кредитних договорів та договорів забезпечення; 3 519 621,54 (три мільйони п'ятсот дев'ятнадцять тисяч шістсот двадцять одна гривня) 54 копійки - не пізніше 15 травня 2015 року на рахунок Продавця №181967259 в ПАТ «УПБ», МФО 300205.

Розділом 7 Договору купівлі-продажу прав вимоги передбачено право Продавця на зворотній викуп Прав вимоги.

Відповідно до підпункті 7.1.1. та 7.1.2. пункту 7.1. Договору купівлі-продажу прав вимоги, Сторони погодили, що Продавець може скористатися правом зворотного викупу у Покупця Прав вимоги, які є предметом цього договору та перелічені у Додатку №1 до цього договору за наступних умов: виконання Продавцем зобов'язань щодо опрацювання 8ШРТ повідомлення Покупця №ОРЕК4 від 29 квітня 2015 року щодо перерахування грошових коштів у розмір 100 000,00 (сто тисяч доларів США 00 центів) дол. США не пізніше 14 травня 2015 року, сплативши Покупцю загальну купівельну ціну в розмірі 21 720 935,62 (двадцять один мільйон сімсот двадцять тисяч дев'ятсот тридцять п'ять гривень) грн. 62 коп. не пізніше 14 травня 2015 року.

Згідно з п. 7.5. Договору купівлі-продажу прав вимоги, у випадку, якщо Продавець не скористався правом зворотного викупу у відповідності до Розділу 7 цього Договору, сторони дійшли згоди, що Покупець звільняється від обов'язку сплатити частину загальної купівельної ціни, передбаченої п.п.3.1.2 п.3.1. цього Договору, в розмірі 3 519 621,54 (три мільйони п'ятсот дев'ятнадцять тисяч шістсот двадцять одна) гривня 54 копійки. В цьому випадку, зобов'язання Покупця щодо сплати загальної Купівельної ціни вважатиметься виконаним належним чином та припинені у зв'язку з його повним і фактичним виконанням.

На виконання умов Договору купівлі - продажу прав вимоги 30 квітня 2015 року між Продавцем та Покупцем було укладено Акт приймання - передачі оригіналів кредитних договорів та договорів забезпечення та 30 квітня 2015 р. Покупцем було здійснено перерахування на користь Продавця грошових коштів у сумі 17 700 000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 182295 від 30.04.2015 року.

Правлінням Національного банку України ухвалено Постанову від 30 квітня 2015 року № 293/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку».

На підставі постанови Правління Національного банку України від 28 травня 2015 року № 348 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 28.05.2015 прийнято рішення № 107 про запровадження з 29.05.2015 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк».

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «УПБ» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіну Любов Олександрівну.

Тимчасову адміністрацію в ПАТ «УПБ» запроваджено строком на 3 місяці з 29 травня 2015 по 28 серпня 2015 року включно.

Листом-Повідомленням № 01-10/5090 від 28.09.2015 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» Пантіна Любов Олександрівна повідомила Позивача, що у відповідності до ст.38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноваженою особою було здійснено перевірку Договору купівлі-продажу прав вимоги від 29.04.2015 року, за реєстровим №1253, укладеного між ПАТ «БНАК «УКРАЇНСЬКИЙ КАПТІАЛ» та ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» та виявлено, що вказаний договір є нікчемним з підстав, визначених п.7 ч.З ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Позивач не погоджуючись з рішенням щодо визнання правочину нікчемним, викладеним в вищезазначеному листі, звернувся до суду з відповідними позовами.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23 лютого 2012 року № 4452-VI (далі - Закон №4452-VI).

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону №4452-VI (в редакції станом на квітень 2015 року), уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до ч. 8 ст. 35 Закону №4452-VI (в редакції станом на квітень 2015 року), Уповноважена особа Фонду у своїй діяльності підзвітна Фонду, який несе відповідальність за дії уповноваженої особи Фонду щодо процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Згідно з ч. 2 ст. 37 Закону №4452-VI (в редакції станом серпень 2015 року), Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право: 1) вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; 2) укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом; 3) продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій; 4) повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 5) заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи; 6) звертатися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку; 7) залучати до роботи у процесі здійснення тимчасової адміністрації за рахунок банку на підставі цивільно-правових договорів інших осіб (радників, аудиторів, юристів, оцінювачів та інших) у межах кошторису витрат, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду. Такі договори можуть бути розірвані в односторонньому порядку у день повідомлення Фондом другої сторони про таке розірвання з наслідками, встановленими цивільним законодавством; 8) призначати проведення аудиторських перевірок та юридичних експертиз з питань діяльності банку за рахунок банку в межах кошторису витрат, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду; 9) приймати на роботу, звільняти з роботи чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їх службові обов'язки, змінювати розмір оплати їх праці з додержанням вимог законодавства України про працю; 10) зупиняти розподіл капіталу банку чи виплату дивідендів у будь-якій формі; 11) вчиняти дії, спрямовані на виконання плану врегулювання, відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Фонду.

Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI (в редакції станом серпень 2015 року), Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства. Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Згідно з ч. 5 Закону №4452-VI, у разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Отже, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зобов'язана забезпечити перевірку правочинів, вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

З матеріалів справи вбачається, що на виконання Наказу № 26/ТА від 29.05.2015 року комісіїю 27.08.2015 року здійснено перевірку договорів (інших правочинів), під час перевірки складено Протокол №47 від 27.08.2015 р. (надалі - Протокол №47).

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутній Наказ № 26/ТА від 29.05.2015 року та відсутні дані на підставі чого призначено членів комісії.

З Витягу з Протоколу №47, копія якого міститься в матеріалах справи, вбачається, що до складу Комісії входять наступні члени: Голова Комісії - ОСОБА_6 - начальник Юридичного департаменту; Члени Комісії: ОСОБА_7 - начальник Управління безпеки (Секретар Комісії), ОСОБА_8 - головний бухгалтер, ОСОБА_9 - начальник Департаменту корпоративного бізнесу, ОСОБА_10 - начальник відділу супроводу інвестиційного будівництва.

В Протоколі №47 зазначено про розгляд питання щодо затвердження результатів перевірки, якою виявлено правочин (договір) купівлі- продажу права вимоги на користь ПАТ «БАНК «УКРАЇНСЬКИЙ КАПІТАЛ», що є нікчемним згідно ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Суд звертає увагу, що доповідачем по питанню щодо результатів перевірки, якою виявлено правочин (договір) купівлі- продажу права вимоги на користь ПАТ «БАНК «УКРАЇНСЬКИЙ КАПІТАЛ» нікчемним є член комісії ОСОБА_10, який обіймає посаду начальник відділу супроводу інвестиційного будівництва, що в свою чергу не може свідчити про наявність у останнього фахових знань в галузі юриспруденції та ставить під сумнів наявність фахових знань Членів комісії під час перевірки договорів та визнання їх нікчемними.

Відповідач в заперечення на позовну заяву в Витягу з Протоколу №47 зазначає, що комісією з перевірки договорів встановлено, що Публічне акціонерне товариство «БАНК «УКРАЇНСЬКИЙ КАПІТАЛ», на момент укладення Договору купівлі продажу прав вимоги (а фактично із своєї суті Договору відступлення прав вимоги), було кредитором Банку за Договорами міжбанківської угоди (SWAP-угоди купівлі- продажу валюти) № Т1086USD від 27.04.2015р. (220 000,00 USD) та № Т10864 USD від 27.04.2015р. (570 000,00 USD), на загальну суму 790 000,00 доларів США (17 700 000,00 грн.). Розрахунки за Договорами проводилися 30.04.2015 р. шляхом перерахування коштів через рахунок Кредитора, відкритому в Банку, на рахунки заборгованості по Кредитним договорам (майнові права по яким були передані, згідно Договору купівлі-продажу прав вимоги), шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме: 17 700 000,00грн, згідно меморіального ордеру №22771017, кошти які надійшли 30.04.2015 р. з коррахунку ПАТ «БАНК «УКРАЇНСЬКИЙ КАПІТАЛ», є сумою одночасного повернення заборгованості ПАТ «УПБ» по міжбанківським угодам № Т1086 USD від 27.04.2015р. та № Т10864USD від 27.04.2015р.; 3 519 621,54грн, згідно меморіального ордеру № 22772218, кошти які надійшли 30.04.2015р. з рахунку 181967259 ПАТ «БАНК «УКРАЇНСЬКИЙ КАПІТАЛ» (з призначенням платежу: «Дебіторська заборгованість за продаж (відступ) прав вимоги зг п. 3.1.2 договору купівлі- продажу прав вимоги від 29.04.2015р.), були фактично 28.05.2015р. віднесені на витрати Банку (п.7.5 Договору купівлі-продажу прав вимоги від 29.04.2015р.). Тобто, фактично, майнові права по Кредитним договорам, що були передані по Договору купівлі-продажу прав вимоги (закупівельна ціна по Договору - 21 219 621,54грн.), були продані за 17 700 000,00 грн. При цьому, фактичного перерахування грошових коштів не відбулося, оскільки дані кошти, які Позивач мав перерахувати на рахунок Банку фактично перераховані не були, а просто відбулось зарахування однорідних зустрічних вимог шляхом списання дебіторської заборгованості, яка була наявна у ПАТ «УПБ» перед Позивачем.

Крім того, Відповідач робить висновки, що умови Договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного між Банком та ПАТ «БАНК «УКРАЇНСЬКИЙ КАПІТАЛ» передбачають передачу ПАТ «БАНК «УКРАЇНСЬКИЙ КАПІТАЛ», що є одночасно кредитором Банку, майнових прав за Кредитним договором (по ціні, значно нижчою, ніж вартість відступлених майнових прав - 83,41% від суми) та надає кредитору Банку - ПАТ «БАНК «УКРАЇНСЬКИЙ КАПІТАЛ» переваги перед іншими кредиторами, суд не погоджується з даними доводами виходячи з наступного.

Як вже було встановлено Судом, сторони в Договорі купівлі-продажу прав вимоги передбачили Купівельну ціну щодо кожного Права вимоги, що зазначено у Додатку І до даного договору, та загальну суму всіх Купівельних цін за Права вимоги, зазначених у Додатку І до даного договору, яка становить 21 219 621,54 (двадцять один мільйон двісті дев'ятнадцять тисяч шістсот двадцять одна гривня 54 копійки).

При цьому Договором купівлі-продажу прав вимоги було визначено, порядок сплати Купівельної ціни, а також передбачено право Покупця на зворотній викуп та умови його реалізації.

Позивач зазначає, що на момент укладення Договору купівлі-продажу прав вимоги у Відповідача були невиконані зобов'язання перед Позивачем, які виникли на підставі S.W.I.F.T повідомлень Т10865USDEUR/1 та № 150427/000162875 від 27.04.2015 р. до Генеральної угоди про порядок проведення міжбанківських операцій № 05-03 від 20.08.2003 року в частині повернення кредиту в сумі 100 000,00 USD (сто тисяч доларів США 00 центів).

Отже, однією із умов для реалізації права Продавця на зворотній викуп було виконання Продавцем S.W.I.F.T повідомлення № ОРЕRS на перерахування з рахунку № (рахунок Позивача відкритий в ПАТ «УПБ») грошових коштів у розмірі 100 000,00 доларів США (сто тисяч доларів США 00 центів) на рахунок ПАТ «БАНК «УКРАЇНСЬКИЙ КАПТІАЛ» відкритий в RAIFFEISEN BANK INTERNATIONAL AG.

Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 177, ст. 190 ЦК України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

У відповідності до ст. 512 - ст. 515 ЦК України, Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 627, ст. 629, ст. 632 ст. 655 та ч. 3. 656 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд звертає увагу, що ціна, за якою було продано все Право вимоги, була погоджена сторонами з врахуванням Звітів від 29.04.2015 року про незалежну оцінку права вимоги за Кредитними договорами, що укладені з юридичними особами (згідно Додатку №1 до основного Договору), виконаного за замовленням ПАТ «УПБ» Суб'єктом оціночної діяльності - СПД ОСОБА_4 (Сертифікат суб'єкта оціночної діяльності НОМЕР_3, виданий Фондом державного майна України 17.02.2014), згідно якого ринкова вартість права вимоги за Кредитними договорами, що укладені з юридичними особами (згідно Додатку 1) визначена на рівні 16 906 000,00 грн., до матеріалів справи залучено копії звітів.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" положення цього Закону поширюються на правовідносини, які виникають у процесі здійснення оцінки майна, майнових прав, що належать фізичним та юридичним особам України на території України та за її межами, а також фізичним та юридичним особам інших держав на території України та за її межами, якщо угода укладається відповідно до законодавства України, використання результатів оцінки та здійснення професійної оціночної діяльності в Україні.

Частина 1 ст. З Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлює, що оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

Стаття 4 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлює, що: професійна оціночна діяльність (далі - оціночна діяльність) - діяльність оцінювачів та суб'єктів оціночної діяльності, визнаних такими відповідно до положень цього Закону, яка полягає в організаційному, методичному та практичному забезпеченні проведення оцінки майна, розгляді та підготовці висновків щодо вартості майна (ч. 1); оціночна діяльність може здійснюватися серед іншого, й у формі практичної діяльності з оцінки майна, яка полягає у практичному виконанні оцінки майна та всіх процедур, пов'язаних з нею, відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами з оціщси майна та у формі рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна (ч. 2); практична діяльність з оцінки майна може здійснюватися виключно суб'єктами оціночної діяльності, визнаними такими відповідно до статті 5 цього Закону (ч. 3).

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" до суб'єктів оціночної діяльності, серед інших, віднесені й суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склалй кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону.

За змістом ст. 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Судом встановлено, що 30 квітня 2015 року на виконання умов Договору купівлі - продажу прав вимоги між Продавцем та Покупцем було укладено Акт приймання - передачі оригіналів кредитних договорів та договорів забезпечення та 30 квітня 2015 р. Покупцем було здійснено перерахування на користь Продавця грошових коштів у сумі 17 700 000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 182295 від 30.04.2015 року.

Крім того, в матеріалах справи містяться виписки банку, які підтверджують зарахування коштів за Договору купівлі - продажу прав вимоги.

З аналізу матеріалів справи та норм права суд приходить до висновку, що підстав для визнання правочину нікчемним у відповідачу були відсутні.

Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку більш повно регулюється Положенням про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 № 2 (надалі - Положення).

Зі змісту п. 1.1. глави 1 розділу І Положення слідує, що положення встановлює порядок прийняття рішень та вчинення дій Фондом гарантування вкладів фізичних осіб щодо виведення з ринку банку, який визнаний неплатоспроможним рішенням Національного банку України.

Відповідно до абзацу другому п. 1.20. глави 1 розділу III Положення, Уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію направляє письмове повідомлення про нікчемність правочнну (у тому числі договору) контрагенту за таким правочином (у тому числі договором) із посиланням на відповідну норму закону, у якій зазначені підстави нікчемності.

Отже, Відповідачами не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що під час проведення перевірки правочинів було залучено до перевірки договорів фахових спеціалістів, як передбачено п. 4.12. Рішенням № 52 «Про затвердження Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку» від 05.07.2012 року та п. 7 ч. 2 ст. 37 Закону №4452-VI, що в свою чергу свідчить про передчасність висновків про нікчемність правочинів.

Крім того, з аналізу норм права вбачається, що уповноважена особа Фонду з метою реалізації наданих їй Законом повноважень, застосовуючи норми статті 38 Закону до конкретних правовідносин, ухвалює на основі норм права рішення у конкретній справі. З погляду формальної логіки це процес, який полягає у підведенні конкретного життєвого випадку під загальну правову норму, а також ухвалення на цій основі рішення, що є актом застосування норм права, який породжує, змінює чи припиняє конкретні правовідносини, а також встановлює права чи обов'язки їх учасників.

В пункті 5 Рішення Конституційного Суду України № 9-рп/2008 від 22.04.2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи "правового акту індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.

Суд звертає увагу, що Відповідачем в спірному рішенні не вказано та не обґрунтовано підстав для нікчемності правочинів відповідно до ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI.

Загального посилання Відповідача на ст. 38 Закону №4452-VI без аргументації конкретної підстави нікчемності правочинів недостатньо, адже незрозуміло чому саме Відповідач прийшов до висновку щодо нікчемності правочинів. Одне з правил принципу обґрунтованості рішення встановлює, що несприятливе для особи рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути вмотивованим. Крім того, за правилом правової визначеності рішення суб'єкта владних повноважень є обґрунтованим, якщо підстави, на яких ґрунтується рішення, належно зазначені, а доводи та мотиви, на яких базується рішення, зазначені з достатньою ясністю. Суб'єкт владних повноважень зобов'язаний виправдати свої дії шляхом наведення обґрунтування своїх рішень.

Посилання Відповідача у повідомлені про нікчемність правочинів на ч. 1, ч. 3 ст. 215 та ст. 203 Цивільного кодексу України не є належним обґрунтуванням, адже вказані норми регламентують загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та загальні підстави недійсності правочину. Закон визначив вичерпний перелік підстав нікчемності правочинів, які можуть бути застосовані уповноваженою особою Фонду при проведенні перевірки. Серед них відсутні будь-які посилання на нікчемність правочинів у зв'язку з переважним правом одного Кредетора над іншими.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача щодо визнання протиправними дії та рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» Пантіної Любов Олександрівни щодо визнання нікчемним Договору купівлі-продажу прав вимоги від 29 квітня 2015 року, укладений між укладений між ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» та ПАТ «БАНК «УКРАЇНСЬКИЙ КАПІТАЛ», який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. та зареєстровано в реєстрі за №1253; скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» Пантіної Любов Олександрівни з приводу визнання нікчемним Договору купівлі- продажу прав вимоги від 29 квітня 2015 року, укладений між укладений між ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» та ПАТ «БАНК «УКРАЇНСЬКИЙ КАПІТАЛ», який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. та зареєстровано в реєстрі за №1253 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії та рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» Пантіної Любові Олександрівни щодо визнання нікчемним Договору купівлі-продажу прав вимоги від 29 квітня 2015 року, укладений між укладений між ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» та ПАТ «БАНК «УКРАЇНСЬКИЙ КАПІТАЛ», який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. та зареєстровано в реєстрі за №1253.

3. Скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» Пантіної Любові Олександрівни з приводу визнання нікчемним Договору купівлі- продажу прав вимоги від 29 квітня 2015 року, укладений між укладений між ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» та ПАТ «БАНК «УКРАЇНСЬКИЙ КАПІТАЛ», який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. та зареєстровано в реєстрі за №1253.

4. Стягнути з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" на користь Публічного акціонерного товариства «БАНК «УКРАЇНСЬКИЙ КАПІТАЛ» судові витрати в сумі 2436 грн.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук