Справа № 808/4667/15
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2015-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року ( 11 год. 25 хв.)Справа № 808/4667/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовною заявою: ОСОБА_1, м. Запоріжжя

до відповідача: Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, м. Запоріжжя

третя особа: Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області, м. Запоріжжя

про: визнання дій протиправним та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась із адміністративним позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати дії Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції протиправними та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 44466180.

В обґрунтування позову посилається на те, що 25.07.2015 позивачу стало відомо про відкрите стосовно ОСОБА_1 виконавче провадження № 44466180 про стягнення штрафу в розмірі 109 620 грн. Зазначає, що того ж дня листом позивач сповістив Шевченківський ДВС про неотримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження, у зв'язку із чим останній не мав права вчиняти подальші виконавчі дії, з'ясувавши обставини неотримання сторонами виконавчого провадження копії постанови про відкриття виконавчого провадження. Вказує, що у матеріалах виконавчого провадження немає жодного доказу виконання відповідачем вимог Закону України «Про виконавче провадження» в частині направлення копії постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що призвело до порушення прав боржника, тим самим позбавивши його можливості скористатися своїм правом на добровільне виконання рішення, так як наслідок спричинило незаконність дій державного виконавця, направлені на примусове виконання рішення.

Відповідач адміністративний позов не визнав, у письмових запереченнях від 15.09.2015 вих. № 13350 посилається на те, що 18.08.2014 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції надійшов виконавчий документ про стягнення штрафу за постановою № 75 від 21.07.2015. У зв'язку із чим, 20.08.2014 державним виконавцем, відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 44466180 по виконанню вищезазначеного виконавчого документа, копії якої направлено сторонам простою кореспонденцією через відсутність маркованої продукції та надано строк для самостійного виконання до 26.08.2014. Вказує, що 30.07.2015 до відділу надійшло звернення ОСОБА_1 з вимогою повторно надіслати постанову про відкриття виконавчого провадження, у зв'язку із тим, що вказана постанова нею отримана не була. Однак, відповідач вважає, що несвоєчасне отримання постанови про відкриття виконавчого провадження не дає підстав ставити під сумнів законність винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, яка прийнята згідно вимог чинного законодавства. Враховуючи викладене, просить у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 07.09.2015 відкрито провадження в адміністративній справі № 808/4667/15 та призначено справу до судового розгляду на 15.09.2015. Також, ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача - Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області.

15.09.2015 від позивача до суду надійшло клопотання (вх. № 40091) про розгляд справи за його відсутності. На позовних вимогах наполягає в повному обсязі.

У судове засідання 15.09.2015 з'явився представник відповідача та підтримав заперечення з підстав, викладених вище.

Третя особа уповноваженого представника у судове засідання 15.09.2015 не направила, будь-які письмові пояснення по суті спору до суду не надходили.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки у судове засідання прибули не всі особи, які беруть участь у справі, суд вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження, за наявними у справі доказами.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 41 КАС України, відповідно до якої у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб),що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (із змінами та доповненнями, далі - Закон № 606-XIV).

Статтею 1 Закону № 606-XIV визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 цього Закону, примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону №606-XIV, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 ст. 19 Закону №606-XIV встановлено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; 4) в інших передбачених законом випадках.

Підпунктом 8 ч. 2 ст. 17 Закону №606-XIV передбачено, що примусовому виконанню державною виконавчою службою підлягають рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону №606-XIV, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону №606-XIV, державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Аналіз зазначених правових норм вказує на те, що на державного виконавця покладено обов'язок з'ясування лише трьох необхідних складових для прийняття виконавчого документа до виконання, а саме: дотримання стягувачем строку пред'явлення такого документа до виконання, відповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлення до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Судом з'ясовано, що Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області листом від 07.08.2014 вих. № 7/8-2897-02 звернулась до Шевченківського відділу державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження за постановою про накладення штрафу на ОСОБА_1 за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 21.07.2014 № 75.

20.08.2014 постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Аристарховою Г.О. відкрито виконавче провадження № 44466180 з виконання постанови Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області № 75 від 21.07.2014 про стягнення з ОСОБА_1 109 620,00 грн. штрафу. Боржнику надано строк для самостійного виконання до 26.08.2014.

Надаючи оцінку правомірності дій державного виконавця при винесені постанови про відкриття виконавчого провадження суд виходить з того, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» постанови про накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, винесені посадовими особами Державної архітектурно-будівельної інспекції України та її територіальними органами, є виконавчими документами і підлягають виконанню у встановленому законом порядку. Штраф підлягає сплаті у п'ятнадцятиденний строк з дня вручення або надіслання постанови про накладення штрафу. У разі несплати штрафу у зазначений строк другий примірник постанови надсилається органу державної виконавчої служби для виконання постанови в примусовому порядку.

Тобто, державний виконавець відкрив виконавче провадження з дотриманням вимог ч. 1 ст. 25 Закону № 606-XIV, оскільки не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Судом не встановлено наявність обставин, які виключають можливість відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 75 від 21.07.2014, перелік яких наведений у ст. 26 Закону № 606-XIV. Не посилається на наявність таких обставин і позивач у адміністративному позові.

З огляду на це, суд вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 20.08.2014 № 44466180 винесена державним виконавцем у відповідності із вимогами чинного законодавства, порушень прав та інтересів позивача при цьому судом не встановлено.

Із змісту адміністративного позову вбачається, що позивач фактично в обґрунтування неправомірності дій щодо відкриття виконавчого провадження та постанови про відкриття виконавчого провадження посилається саме на те, що у зв'язку із несвоєчасним направленням копії постанови про відкриття виконавчого провадження боржника було позбавлено можливості виконати виконавчий документ в добровільному порядку, що в свою чергу порушує його права.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Частиною 5 ст. 25 Закону № 606-XIV передбачено, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

При цьому, ч.1 ст. 31 Закону № 606-XIV передбачає, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Із наданих відповідачем копій матеріалів виконавчого провадження встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 20.08.2014 супровідним листом від 20.08.2014 вих. № 1554/9 відправлена 20.08.2014 простою кореспонденцією на адресу сторін виконавчого провадження № 44466180, що підтверджується долученою до справи копією реєстру відправки простої кореспонденції.

Тобто, матеріалами справи підтверджується, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 20.08.2014 направлена на адресу боржника із порушенням порядку, визначеного ч. 1 ст. 31 Закону № 606-XIV.

Проте, вказане не може бути підставою для визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.08.2014 та дій державного виконавця щодо відкриття самого виконавчого провадження, оскільки дії щодо відправки постанови є суто технічними та за часом вчинялись пізніше і не могли впливати на зміст рішення і дій суб'єкта владних повноважень при винесені постанови від 20.08.2014.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 69 КАСУ визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Водночас, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 86 КАСУ).

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши надані докази у їх сукупності суд приходить до висновку, що відповідачем доведено законність та обґрунтованість вчинених дій при прийнятті постанови від 20.08.2014 про відкриття виконавчого провадження № 44466180, тому у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись ст.ст. 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158 - 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області про визнання дій протиправним та скасування постанови, - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.Я. Максименко