Справа № 810/4981/15
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2015 року (м. Київ) 810/4981/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови.

Суть спору: ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві про закінчення виконавчого провадження ВП № 47102414 від 02.10.2015. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив про те, що ОСОБА_2 примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві було безпідставно прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 47102114 з примусового виконання виконавчого листа № 810/6665/14, виданого 27.03.2015. Київським окружним адміністративним судом.

Позивач вказав на те, що постановою Київського окружного адміністративного суду від 11.12.2014 у справі № 810/6665/14 Управління державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Київській області зобовязано провести перерахунок заробітної плати позивачу за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 26 квітня 1986 року по 27 червня 1986 року та видати довідку. При цьому, зазначений перерахунок, відповідно до резолютивної та мотивувальної частини постанови суду, повинен здійснюватись з урахуванням, зокрема, розміру подвійного посадового окладу.

Однак, вказаний перерахунок щодо врахування подвійного посадового окладу відповідачем здійснений не був, що на думку позивача, свідчить про невиконання вимог вказаного рішення суду та про безпідставність винесення відповідної постанови про закінчення виконавчого провадження.

22.10.2015 на адресу суду від позивача надійшло клопотання б/н від 22.10.2015 (вх. № 17490/15 від 22.10.2015) про долучення документів до матеріалів справи.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, явку свого представника у судове засідання не забезпечив та надіслав на електронну адресу суду документи по справі (вх. № 17764/15 від 21.10.2015).

У судовому засіданні 27.10.2015 позивач заявив клопотання про продовження розгляду справи у порядку письмового провадження.

Вказане клопотання позивача було прийнято судом, про що було постановлено протокольну ухвалу із занесенням до журналу судового засідання. У звязку з цим, подальший розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без виклику осіб, які беруть участь у справі, та проведення судового засідання на основі наявних у суду матеріалів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Вищий адміністративний суд України в пункті 11 Листа від 30.11.2009 р. № 1619/10/13-09 зазначив, що під час вирішення справи у порядку письмового провадження його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки в такому разі не проводиться судове засідання і, відповідно, справа розглядається без участі секретаря.

На підставі цього, справа розглядається без проведення судового засідання.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року у справі № 810/6665/14 за позовом ОСОБА_1 до Управління державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, третя особа Управління Пенсійного фонду України у місті Ірпені Київської області про визнання протиправним рішення та зобовязання вчинити дії, адміністративний позов задоволено; визнано протиправним рішення-відповідь Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 12 листопада 2014 року № Б-245 щодо відмови у перерахунку заробітної плати та видачі ОСОБА_1 довідки про заробітну плату за роботу в зоні відчуження з 26 квітня 1986 року по 27 квітня 1986 року; зобовязано Управління державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Київській області провести перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 26 квітня 1986 року по 27 квітня 1986 року та видати відповідну довідку для пред'явлення до органів Управління Пенсійного фонду України для нарахування пенсії із зазначенням подвійного розміру посадового окладу, заробітної плати за квітень 1986 року з врахуванням кратності, подвійного розміру оплати за роботу у вихідний день, добових за відрядження, а також одноразової грошової допомоги.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.02.2015 апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області, Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Київській області залишено без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 11.12.2014 у справі № 810/6665/14 без змін.

Отже, постанова Київського окружного адміністративного суду від 11.12.2014 у справі № 810/6665/14 набрала законної сили 24 лютого 2015 року.

26.03.2015 УДСО при ГУ МВС України в Київській області позивачу видано довідку про заробітну плату в зоні відчуження від 16.03. 2015 року № 19.

01.04.2015 позивач звернувся до ОСОБА_2 примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 11.12.2014 у справі № 810/6665/14.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 06.04.2015 відкрито виконавче провадження № 47102414 з примусового виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 11.12.2014 у справі № 810/6665/14. Боржника зобовязано самостійно виконати рішення суду в 7-ми денний термін з моменту винесення постанови та надати письмове підтвердження про виконання.

На виконання вказаної постанови про відкриття виконавчого провадження УДСО при ГУ МВС України повторно направило позивачу супровідним листом від 14.04.2015 № 13/1-1-560 довідку про заробітну плату в зоні відчуження від 16.03.2015 № 19.

20.04.2015 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_2 примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного Управління юстиції у м. Києві, у якому позивач просив суд визнати протиправними дії ОСОБА_2 примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві щодо винесення постанови від 20.04.2015 про закінчення виконавчого провадження № 47102414 з примусового виконання виконавчого листа № 810/6665/14, виданого 27.03.03.2015 Київським окружним адміністративним судом та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_3 від 20.04.2015 про закінчення виконавчого провадження № 47102414 з примусового виконання виконавчого листа № 810/6665/14, виданого 27.03.2015 Київським окружним адміністративним судом.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 10.06.2015 у справі № 810/2167/15 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1; визнано протиправною та скасовано постанову ОСОБА_2 примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про закінчення виконавчого провадження від 20.04.2015 ВП № 47102414.

З метою виконання вимог вищевказаної постанови суду, 22.07.2015 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві було винесено постанову про відновлення виконавчого провадження № ВП 47102414 з примусового виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року у справі № 810/6665/14.

Судом встановлено, що 31.07.2015 Управлінням Державної служби охорони Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області був складений лист «Про виконання вимог судового рішення» № Б-183, в якому було повідомлено про виконання УДСО ГУМВС України в Київській області вимог постанови Київського окружного адміністративного суду від 11.12.2014 у справі № 810/6665/14 в повному обсязі та про наявність підстав для закінчення виконавчого провадження ВП № 47102414, з посиланням на факти, встановлені Київським окружним адміністративним судом в ухвалі від 18.05.2015 у справі № 810/6665/15, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2015 у праві № 810/6665/14.

Також, УДСО ГУМВС України в Київській області було надіслано лист аналогічного змісту № 13 від 29.07.2015 (вх. № 7074/04-03-ц віл 03.08.2015) на адресу ОСОБА_2 примусового виконання рішень Управляння ДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

У звязку з цим, 02.10.2015 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 47102414, у звязку з виконанням Управлінням державної виконавчої служби охорони при Головному управлінні МВС України в Київській області рішення Київського окружного адміністративного суду від 11.12.2014 у справі № 810/6665/14. Не погодившись з вищевказаною постановою про закінчення виконавчого провадження, позивач звернувся до суду з цим позовом про визнання її протиправною та про скасування, з приводу чого суд зазначає наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (далі- Закон № 606).

Статтею 1 Закону № 606 встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1-2 ст. 17 Закону № 606 примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Державною виконавчою службою підлягають виконанню, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами.

Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону № 606 державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Частиною 1 ст. 30 Закону № 606 встановлено, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону або до повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону № 606 після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

За приписами ст. 11 Закону № 606 державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Отже, з урахування вищевказаних положень законодавства суд дійшов висновку про те, що дії, спрямовані на примусове виконання рішень вчиняються, насамперед, у порядку та спосіб, що визначений рішенням, на підставі якого відкрито виконавче провадження.

Як вбачається зі змісту постанови Київського окружного адміністративного суду від 10.06.2015 у справі № 810/2167/15, виконавче провадження з примусового виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 11.12.2014 відкрито на підставі виконавчого листа від 27.03.2015 року № 810/6665/14.

Відповідно до резолютивної частини постанови Київського окружного адміністративного суду від 11.12.2014 та виконавчого листа від 27.03.2015 боржника у виконавчому провадженні № 47102414 зобовязано провести перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 26 квітня 1986 року по 27 квітня 1986 року та видати відповідну довідку для пред'явлення до органів Управління Пенсійного фонду України для нарахування пенсії із зазначенням подвійного розміру посадового окладу, заробітної плати за квітень 1986 року з врахуванням кратності, подвійного розміру оплати за роботу у вихідний день, добових за відрядження, а також одноразової грошової допомоги.

При цьому, при здійснені вказаного перерахунку заробітної плати позивача за 26 та 27 квітня 1986 року боржник повинен враховувати подвійний розмір посадового окладу, заробітну плату за квітень 1986 року з врахуванням кратності, подвійний розмір оплати за роботу у вихідний день, добові за відрядження, а також одноразову грошову допомогу.

Як вбачається зі змісту постанови Київського окружного адміністративного суду від 10.06.2015 у справі № 810/2167/15 УДСО при ГУ МВС України у Київській області здійснило перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 26.04.1986 по 27.04.1986 та видано довідку від 16.03.2015 № 19.

Київським окружним адміністративним судом у справі № 810/2167/15 було досліджено зміст вказаної довідки. Так, зокрема, судом було встановлено, що з 26 квітня 1986 року по 27 квітня 1986 року позивач працював у м. Припять, посадовий оклад позивача за вказаний період становив 135,00 крб., денна тарифна ставка 4,50 крб. (135,00 крб./30 днів (квітень 1986 року)=4,50), загалом позивачу за період з 26 квітня 1986 року по 27 квітня 1986 року виплачено заробітної плати в сумі 574,50 крб.

Згідно розшифровки до довідки від 16 березня 2015 року № 19, сума грошового забезпечення позивача у розмірі 574,50 крб. розрахована наступним чином:

36,00 крб.+18,00 крб.+9,00 крб.+4,50 крб.+7,00 крб.+500 крб.=574,50 крб., де сума у розмірі 36,00 крб. (4,50х2х4=36) оплата за 2 дні роботи у зоні відчуження з урахуванням коефіцієнта кратності (4) та з у рахуванням денної тарифної ставки (4,50 крб.);

18,00 крб. (4,50х1х4=18) доплата за роботу у вихідний день (27 квітня 1986 року), з урахуванням коефіцієнта кратності (4) та з денної тарифної ставки (4,50 крб.);

9,00 крб. (4,50х2х1) сума збереженого середнього заробітку за основним місцем роботи;

4,50 крб. (4,50х1) доплата за роботу у вихідний день за основним місцем роботи;

7,00 крб. (3,50х2) добові за 2 дні;

500,00 крб. одноразова грошова винагорода.

Судом у справі № 810/2167/15 було встановлено, що у постанові Київського окружного адміністративного суду від 11.12.2014 зазначено, що постановою Ради Міністрів СРСР і Всесоюзної центральної ради Профспілок від 5 червня 1986 року № 665-195 «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та запобіганням забруднення навколишнього середовища» (п.5) (постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7) було дозволено підприємствам залучати працівників на роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС у зоні відчуження і запобіганням забрудненню навколишнього середовища, у вихідні і святкові дні з оплатою у подвійному розмірі .

Пунктом 1 Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 7 травня 1986 року № 524-156 «Про умови оплати праці й матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської АЕС» передбачено підвищення тарифних ставок (посадових окладів) працівників підприємств і організацій, безпосередньо зайнятим на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до 100%.

Згідно з пунктом 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС № 524-156 від 07 травня 1986 року, пунктів 1,4 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС № 665-195 від 05 червня 1986 року, пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Української республіканської Ради професійних Спілок № 207-7 від 10 червня 1986 року, оплата за роботу у зонах небезпеки провадитися з урахуванням кратності зони небезпеки по тарифній ставці.

Водночас, постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 7 жовтня 1986 року № 153/10-43 встановлено, що працівникам, безпосередньо зайнятим на роботах по усуненню наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, премії, заохочення й винагороди нараховувати відповідно до діючих положень на збільшені, згідно п. 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156 тарифні ставки (відрядні розцінки) і посадові оклади.

Отже, враховуючи вищевказані положення, судом було зазначено, що оплата за роботу у зонах небезпеки провадиться з урахуванням кратності зони небезпеки по тарифній ставці, підвищеній у два рази.

Київський окружний адміністративний суд у справі № 810/2167/15 вказав на те, що під час розрахунку грошового забезпечення позивача УДСО при ГУ МВС України у Київській області не дотримано вимог законодавства в частині подвоєння посадового окладу, у звязку з чим тарифна ставка розраховувалась шляхом діленням суми посадового окладу позивача на кількість календарних днів у квітні 1986 року (135/30=4,50).

У звязку цим, Київський окружний адміністративний суд по справі № 810/2167/15 дійшов висновку про те, що розрахунок грошового забезпечення позивача відповідно до довідки від 16.03.2015 № 19 здійснено в порядку та у спосіб, що не відповідають змісту виконавчого документу.

Отже, постановою Київського окружного адміністративного суду від 10.06.2015 у справі № 810/2167/15 визнано протиправною та скасовано постанову ОСОБА_2 примусового виконання рішення Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Положеннями листа Вищого адміністративного суду України «Щодо застосування статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України» від 14.11.2012 № 2379/12/13-12 передбачено, що відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку про те, що встановлені в постанові Київського окружного адміністративного суду від 10.06.2015 у справі № 810/2167/15 обставини є преюдиційними та такими, що не підлягають повторному доказуванню.

Як зазначено вище, Управлінням державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві було прийнято постанову про відновлення виконавчого провадження ВП № 47102414, в якій було зобовязано УДСО при ГУ МВС в Київській області провести перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 26.04.1986 по 27.04.1986 та видати відповідну довідку для предявлення до органів Управління Пенсійного фонду України для нарахування пенсій із зазначенням подвійного розміру посадового окладу, заробітної плати за квітень 1986 з врахуванням кратності, подвійного розміру оплати за роботу у вихідний день, добових за відрядження, а також одноразової грошової допомоги.

В свою чергу, зі постанови від 02.10.2015 про закінчення виконавчого провадження ВП № 47102414 вбачається, що підставою для закінчення виконавчого провадження ВП № 47102414 є виконання Управлінням Державної служби охорони при Головному управлінні МВС України в Київській області рішення Київського окружного адміністративного суду від 11.12.2014 у справі № 810/6665/14, що підтверджується ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.05.2015 у справі № 810/6665/14 та ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2015 у справі № 810/6665/14.

Так, 06.05.2015 ОСОБА_1 у порядку ч. 9 ст. 267 КАС України звернувся до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із заявою, в якій позивач просив суд:

- визнати протиправними дії та бездіяльність Управління державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, вчинені на виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року по справі № 810/6665/14 в частині проведення перерахунку заробітної плати ОСОБА_1 за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 26 квітня 1986 року по 27 квітня 1986 року та видачі відповідної довідки для предявлення до органів Управління Пенсійного фонду України для нарахування пенсії без зазначення подвійного розміру посадового окладу, заробітної плати за квітень 1986 року з врахуванням кратності, подвійного розміру оплати за роботу у вихідний день, добових за відрядження, а також одноразової грошової допомоги;

- скасувати та визнати нечинним лист - повідомлення Управління державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 14 квітня 2015 року № 13/1-1-573 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного Управління юстиції в м. Києві про виконання рішення суду в повному обсязі, на підставі якого 20 квітня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 47102414 за виконавчим листом № 810/6665/14 виданим 27 березня 2015 року Київським окружним адміністративним судом.

- зобовязати Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Київській області в повному обсязі виконати постанову Київського окружного адміністративного суду у справі № 810/6665/14.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.05.2015 у справі № 810/6665/14 заяву ОСОБА_1, подану у порядку ч. 9 ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України про визнання протиправними дій та бездіяльності, вчинених субєктом владних повноважень залишено без задоволення.

Як вбачається зі змісту вказаної ухвали суду, підставою для залишення заяви ОСОБА_1 без задоволення, є прийняття ОСОБА_2 примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 47102414 від 20.04.2015.

В ухвалі Київського окружного адміністративного суду від 18.05.2015 у справі № 80/6665/14 судом було зазначено про те, що вказана постанова не була оскаржена позивачем.

Однак, як зазначено вище, постановою Київського окружного адміністративного суду від 10.06.2015 у справі № 810/2167/15 було скасовано постанову ОСОБА_2 примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 47102414 від 20.04.2015. саме з підстав невиконання відповідачем постанови Київського окружного адміністративного суду від 11.12.2010 у справі № 810/6665/14.

Суд звертає увагу на те, що висновки суду в ухвалі Київського окружного адміністративного суду від 18.05.2015 у справі № 810/6665/14 щодо правомірності закінчення виконавчого провадження ВП № 47102414 та винесення відповідної постанови носять виключно оціночний характер, оскільки судом не здійснювалось дослідження довідки про заробітну плату ОСОБА_1 № 19 від 16.03.2015, яка містить конкретні відомості щодо результатів перерахунку заробітної плати вказаної особи, а тому, відповідно, судом не було встановлено правильність здійснення відповідних перерахунків і не було встановлено наявності підстав для закінчення виконавчого провадження, оскільки фактично ухвала заснована на тому факті, що постанова відділу Держаної виконавчої служби від 20.04.2015 про закінчення виконавчого провадження не є скасована.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що у відповідності до вищевказаного листа ВАС України № 2379/12/13-12 від 14.11.2012 адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм. Отже, оскільки постановою Київського окружного адміністративного суду від 10.06.2015 у справі № 810/2167/15 було визнано неправомірною та скасовано постанову ОСОБА_2 примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про закінчення виконавчого провадження ВП № 47102414 від 20.04.2015, посилання відповідача на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 18.05.2015 у справі № 810/6665/14 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2015 у праві № 810/6665/14, як на підстави закінчення вказаного виконавчого провадження не є правомірним.

При цьому, суд звертає увагу на те, що постанова Київського окружного адміністративного суду від 10.06.2015 у справі № 810/2167/15 була надана позивачем ОСОБА_2 примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві разом із заявою від 29.07.2015, яка була зареєстрована у ОСОБА_2 в той самий день, отже, про її існування відповідач був обізнаний та мав оцінити зміст цього судового рішення нарівні з ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.05.2015 у справі № 810/6665/14.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом (ч. 2 ст. 11 Закону).

Згідно зі статтею 6 зазначеного Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення.

Згідно з частиною 1 статті 170 КАС України якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Отже, у разі виникнення у державного виконавця сумніву щодо того, чи можна розцінювати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 18.05.2015 у справі №810/6665/14 в якості підтвердження факту повного виконання судового рішення, він не був позбавлений права звернутися до суду із заявою про розяснення судового рішення, чого ним здійснено не було.

Таким чином, суд зазначає, що у даному випадку державним виконавцем не були належним чином вжиті заходи по виконанню судового рішення, безпідставно закінчено виконавче провадження, що фактично призвело до недосягнення кінцевої мети судового провадження у справі №810/6665/14.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У цьому контексті вартою уваги є правова позиція Європейського суду з прав людини у рішенні від 22 червня 2004 року «Броньовський проти Польщі» (заява № 31443/96), де зазначено, що принцип верховенства права зобов'язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (п. 184). У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 року у справі «Півень проти України» суд вказав, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захищає також виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін (п.35).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов'язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п.40).

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» від 26 квітня 2005 року, «Крищук проти України» від 19 лютого 2009 року).

За практикою Європейського суду невиконання судового рішення є грубим порушенням прав особи, які передбачені частиною 1 статті 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскільки позивачеві не був забезпечений захист його права у спосіб, визначений у постанові Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року, ця постанова не може вважатися виконаною, а вимоги позивача про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження є обґрунтованими.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи Управлінням державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві не було надано належних та допустимих доказів, які підтверджують правомірність дій відповідача щодо прийняття оспорюваної постанови про закінчення виконавчого провадження, у той час як судом встановлено безпідставність та необґрунтованість висновків відповідача про закінчення виконавчого провадження, що ґрунтуються виключно на підставі вищевказаних рішень суду першої та апеляційної інстанції, у зв'язку з чим прийняття відповідачем відповідної постанови про закінчення виконавчого провадження суд вважає протиправними.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що спірна постанова про закінчення виконавчого провадження підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Суд звертає увагу на те, що оскільки позивач у порядку ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI (в редакції Закон України від 22.05.2015 № 484) є звільненим від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору судом не вирішується. На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

2.Визнати протиправною та скасувати постанову ОСОБА_2 примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про закінчення виконавчого провадження від 02 жовтня 2015 року ВП № 47102414.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Дудін С.О.