Справа № 813/5418/15
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2015 року справа № 813/5418/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Братичак У.В.,

секретаря судового засідання Бугари М.Р.,

за участю:

представника позивача Шарана Р.П.,

представника відповідача Водолазського І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-1" до Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс - Сервіс -1" до Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про скасування податкового повідомлення - рішення від 01.09.2015 року №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки акта №731/13-25-22-00/32602104 від 07.08.2015 р. ДПІ у Пустомитівському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, на підставі якого прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення є безпідставними. Висновки податкового органу про нереальність господарських операцій з постачальником ТзОВ «Оленерго» є помилковим, оскільки на момент проведення перевірки у позивача були в наявності всі первинні документи, які підтверджують факт отримання від контрагента ТзОВ «Оленерго» товарно-матеріальних цінностей.

Відповідач подав заперечення на позовну заяву від 23.11.2015 р. Заперечення мотивовані тим, що перевіркою встановлено факт порушення ТзОВ "Транс-Сервіс-1" податкового законодавства зі сплати податку на додану вартість, оскільки господарські операції з контрагентом ТзОВ «Оленерго» є безтоварними, внаслідок чого ТзОВ "Транс-Сервіс-1" завищило залишок від`ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду станом на 28.02.2015 р., а відтак, на думку податкового органу такі правочини є нікчемними, а спірне податкове повідомлення-рішення є правомірними.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві , просив позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив з підстав, наведених у запереченні на позов.

Заслухавши пояснення представників сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

На підставі наказу ДПІ у Пустомитівському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області № 192 від 27.07.2015 року та направлень від № 200/2200 та №201/2200 від 27.07.2015 р., на підставі п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1. п. 78.1 ст.78 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р.№2755-VI ( із внесеними змінами та доповненнями), проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТзОВ "Транс-Сервіс-1" () з питань правомірності формування податкового кредиту та податкових зобов'язань з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з ТзОВ «Євро стандарт-Автогаз» за період з 01.01.2015 р. по 28.02.2015 р., із ТзОВ «Автодистрибюшн Карго Партс» за період 01.01.2015 р. по 28.02.2015 р., із ТзОВ «Ирбис-Авто» за період з 01.01.2015 р. по 28.02.2015 р., ТзОВ «ТПК «Омега- Авто поставка» за період з 01.01.2015 р. по 28.02.2015 р., ТзОВ «Еліт-Україна» з 01.01.2015 р. по 28.02.2015 р., ТзОВ «Квадроомп» за період 01.01.2015 р. по 28.02.2015 р., ТзОВ «Оленерго» за період 01.01.2015 р. по 28.02.2015 р.

За результатами даної перевірки складено Акт № 731/13-25-22-00-32602104 від 07.08.2015 року.

Перевіркою встановлено порушення ТзОВ "Транс-Сервіс-1" п.198.1, п. 198.2, п.198.3, п. 198.6 ст. 198, п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VІ (із змінами та доповненнями), що призвело до завищення залишку відємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду станом на 28.02.2015 р. в сумі 253500 грн.

На підставі Акту перевірки ДПІ у Пустомитівському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області винесено податкове повідомлення-рішення № від 01.09.2015 року, яким зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 253500 грн.

Вирішуючи спір по суті суд встановив таке.

Судом встановлено. що між ТзОВ « Оленерго» та ТзОВ "Транс-Сервіс-1" було укладено договір поставки нафтопродуктів №7181 від 18.07.2014 р., відповідно до якого постачальник (ТзОВ « Оленерго») зобов'язується поставляти покупцю (ТзОВ "Транс-Сервіс-1") у власність нафтопродукти, а покупець прийняти та оплатити нафтопродукти на умовах, викладених у договорі, найменування, кількість та ціна, яких вказується в накладних документах на товар та додатках до договору, які оформляються на кожну окрему партію товару.

В підтвердження господарських операцій з вказаним контрагентом, позивач надав суду товаро-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів (нафти) №03-003573 від 30.01.2015 р., №03-003598 від 31.01.2015 р., №03-003575 від 30.01.2015 р., податкові накладні №560, №562, №561, №563, №560, видаткові накладні №477 від 30.01.2015 р., №480 від 30.01.2015 р., №521 від 31.01.2015 р., копії відомостей про видачу дизельного пального, копія сертифікату відповідності №DIN 00385-14, копії свідоцтв про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів, копії протоколів перевірок технічного стану транспортного засобу №00139-01927-14, №.00139-01926-14, №00139-02013-14, №00139-02014-14, №00564-01881-14, №00564-01850-14, копії лінцезійних карток №603975, №798594, №603978.

Податковий орган зазначив, що відносно контрагента позивача ТзОВ «Оленерго» не можливо провести зустрічної перевірки щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків, також вказав, що стан платника ТзОВ « Оленерго» є в стані переходу до іншої ДПІ , тому податковий орган не отримав відповіді на запит про зустрічну звірку №3803/7/13-25-22-00 від 04.08.2015 р від ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві. Також зауважив, що ТзОВ «Транс Сервіс Сервіс-1» не надано до перевірки документів по взаємовідносинах із ТзОВ «Оленерго», а саме сертифікатів якості, відповідності на придбані ТМЦ, довіреностей на отримання ТМЦ, актів на списання паливо-мастильних матеріалів, відомості про відпуск нафтопродуктів, не встановлено де саме зберігалися нафтопродукти та як саме здійснювалася заправка.

Судом встановлено, що на момент підписання Договору поставки та здійснення господарських операцій ТзОВ "Оленерго" було належним чином зареєстроване як юридична особа. Згідно з даними реєстру платників ПДВ ТзОВ "Оленерго" є платником ПДВ з 01.06.2013р. Відомості про виключення з реєстру платників ПДВ відсутні.

Щодо посилання відповідача на ненадання актів на списання паливо-мастильних матеріалів, відомостей про відпуск нафтопродуктів як на підставу вважати господарську операцію такою, що фактично не відбулася, суд зазаначає.

Товариством надано відповідачу відомості видачі дизельного палива. Із зазначених документів вбачається, що дизельне паливо було видано водіям тягачів, що працюють в Товаристві, безпосередньо з цистерн, в яких паливо перевозилося. Відомості містять інформацію щодо дати, кількості виданого палива, інформацію щодо тягача, в бак якого було залито це дизельне паливо, а також інформацію щодо посади, прізвища осіб, які передавали/приймали товар, а також їх підписи. Таким чином надані відповідачу відомості є документами первинного бухгалтерського обліку, які підтверджують факт використання в господарській діяльності нафтопродуктів водіям товариства.

Відповідно до абз. 2 п. 6.1. спільного наказу Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики №281/171/578/155 від 20.05.2008р. "Про затвердження Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України" (надалі - Інструкція), для підприємств, укомплектованих для зберігання світлих нафтопродуктів винятково резервуарами місткістю до 100 куб. м, ведення обліку для кожного резервуар не є обов'язковим.

Відображення технологічних операцій ведеться за марками нафтопродукту.

Відповідно до п.3 Інструкції, світлий нафтопродукт - продукт, отриманий під час перероблення нафти, газового конденсату та має температуру кипіння в інтервалі від 30 град. С до 370 град. С (бензини, гас, дизельні палива тощо).

Як вбачається з свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу, повна маса цистерн, в яких перевозився Товар, становить 43 000кг., 42 000кг. та 43 500кг відповідно. Повна маса тягачів становить 18 000кг., 17 000кг. та 18 000кг. відповідно.

Відповідно до п.2.1. Наказу Державного комітету статистики № 293 від 06.09.2000р. "Про затвердження методики розрахунку викидів забруднюючих речовин у повітря автотранспортом, який використовується суб'єктами господарської діяльності та іншими юридичними особами всіх форм власності", 1 літр дизельного палива важить 0,85кг.

Слід зазначити, що законодавство України не ставить вимоги щодо окремого обліку нафтопродуктів в резервуарах місткістю до 100 куб. м., а отже вимога ревізорів відповідача є такою, що не ґрунтується на чинному законодавстві.

Щодо відсутності актів приймання нафтопродуктів.

Як вбачається з Акту перевірки, відповідач посилається на ненадання актів приймання нафтопродуктів як на підставу вважати господарську операцію такою, що фактично не відбулася.

При цьому відповідач не бере до уваги той факт, що факт прийманння засвідчується видактовими накладними, як було погоджено сторонами у договорі №7181 від 18.07.2014р. Зазначені документи оформлені з дотриманням всіх вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", та були надані ревізорам під час перевірки. Зазначений факт знайшов своє відображення в Акті перевірки (сторінка 59).

У зв'язку із цим, вимога відповідача щодо надання додаткових первинних документів, таких як акти приймання нафтопродуктів, є неправомірною.

Відповідно до п.14.6 Інструкції, кількість нафти і нафтопродуктів, що приймаються для зберігання під час надходження їх залізничним транспортом, визначається на підставі актів приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю за формою N 5-НП, а під час надходження автомобільним транспортом - на підставі ТТН.

Відповідно до п.2 Інструкції, ТТН - товарно-транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти).

Зазначені товарно-транспортні накладні як вбачається з акту перевірки були надані ревізорам відповідача під час проведення перевірки.

Крім того, встановлено, що транспортування товару здійснювалося власним транспортом товариства. Зазначений транспорт має свідоцтва про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів, протоколи перевірки технічного стану транспортних засобів, ліцензійні карти.

Суд дійшов висновку, що Товариство належно виконало документальне оформлення перевезення товару.

Щодо посилань податкового органу на акти перевірок та довідки інших податкових органів то суд зазначає, що нормами чинного законодавства України не передбачено можливість посилання податкового органу в ході проведення перевірки суб'єкта господарювання на акти перевірок інших суб'єктів господарювання; при складанні акту перевірки одного платника податків приймати за основу акт перевірки іншого платника податків, як підставу для висновку про наявність порушень з боку першого.

Таким чином, суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що при проведенні перевірки не було надано жодних документів, які б підтверджували факт отримання вищевказаних матеріалів

Згідно із пунктом 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Як визначено в статті 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг. Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.10 ст. 201 ПК України).

Податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом (пункт 201.6 ст. 201 ПК України).

Не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, встановлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами (пункт 198.6ст. 198 ПК України).

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства. Із положень ч. 1, 3 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складенні на їх підставі зведених облікових документів, систематизація інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Системний аналіз наведених правових норм, дослідження наявних в матеріалах справи договору, податкових, видаткових накладних, актів виконаних робіт свідчить про те, що документи, на підставі яких позивач сформував податковий кредит, відповідають критеріям первинного документу, а відтак - дії позивача щодо формування податкового кредиту є правомірними.

Проте, первинні документи, надані позивачем як платником податків, невмотивовано не були взяті до уваги податковим органом і не вплинули на висновки, що викладені в акті перевірки №731/13-25-22-00/32602104 від 07.08.2015 р.

Також, на думку суду, платник податку не повинен нести відповідальність за невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті чого сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. Такі вимоги стають надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Ця позиція суду узгоджується із постановою Верховного Суду України від 31.01.2011р. та рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009р. (заява №3991/03).

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене вище, податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області від 09.12.2014 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 94 КАС України на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 3802 грн. 50 коп.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Адміністративний позов задовольнити повністю.

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області №№ від 01.09.2015 року.

3.Стягнути з Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області судовий збір у розмірі 3802 (три тисячі вісімсот дві ) грн.50 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складений та підписаний 30.11.2015 року.

Суддя Братичак У.В.