Справа № 803/1714/13-а
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" листопада 2015 р. м. Київ К/800/60785/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Шведа Е.Ю.,

суддів Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за

касаційною скаргою Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року

у справі № 803/1714/13-а

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

до Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, Ягодинської митниці Міндоходів

про визнання протиправними і скасування рішення та картки відмови, стягнення надмірно сплачених платежів,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2.) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, Ягодинської митниці Міндоходів, в якому просила визнати протиправними та скасувати рішення Ягодинської митниці Міністерства доходів і зборів України про коригування митної вартості товарів № 205000006/2013/000030/1 від 18 травня 2013 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 205070000/2013/00046 від 18 травня 2013 року; стягнути з Державного бюджету України на свою користь надмірно сплачену суму митних платежів у розмірі 22823,41 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2013 року позов задоволено. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції в частині позовних вимог про скасування спірних рішень митного органу скасувати та залишити в цій частині вимог в силі рішення суду першої інстанції. Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що суд апеляційної інстанції погодився з доводами митного органу щодо необхідності витребування у позивача документу, надання якого не передбачено ч. 3 ст. 53 МК України. Зазначає, що митним органом не встановлено розбіжностей чи неточностей у наданих декларантом документах, тому у відповідача не було і підстав витребовувати додаткові документи. Митним органом не доведено неможливості застосування попередніх методів визначення митної вартості товарів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, їх представників, що з'явились, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступних висновків.

Судами встановлено, що 07 лютого 2012 року між ФОП ОСОБА_2, як покупцем, та компанією фірмою «Elefant Owoce Agnieszka Strach» (Польща), як продавцем, укладено контракт № 13/2012/РL, за умовами якого продавець зобов'язується продати, а покупець - прийняти та оплатити товар «яблука свіжі» згідно з інвойсом, який є невід'ємною частиною цього контракту.

Згідно з п. 5.1 контракту поставка товару здійснюється автотранспортом на територію України згідно Правил «Інкотермс - 2010», а саме - на умовах СРТ.

18 травня 2013 року позивачем через декларанта для митного оформлення й митного контролю товарів та транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон, подано партію товару «яблука свіжі врожаю 2012 року, сорт II, клас якості II» вагою нетто 20280 кг за ціною 0,70 дол. США за 1 кг на загальну суму 14196,00 дол. США, придбаного позивачем згідно з контрактом № 13/2012/PL від 07 лютого 2012 pоку.

Для здійснення митного оформлення товару позивачем надано наступні документи: контракт № 13/2012/PL від 07 лютого 2013 року з додатками № 1 від 26 березня 2012 року та № 2 від 28 грудня 2012 року, рахунок-фактуру (інвойс) № 21/05/2013 від 15 травня 2013 року, вантажно-митну декларацію (ВМД) № 205070000/2013/027390 від 18 травня 2013 року, попередню митну декларацію № 205070000/2013/026870 від 16 травня 2013 року, декларацію митної вартості (ДМВ) № 205070000/2013/027390 від 18 травня 2013 року, міжнародну товарно-транспортну накладну CMR № 104160 від 16 травня 2013 року, сертифікат про походження товару № PL/MF/AF 0012544 від 16 травня 2013 року, сертифікат відповідності європейським нормам № КО 8231.32700.2013.11 від 16 травня 2013 року, фітосанітарне свідоцтво № 0445907 від 16 травня 2013 року, лист про відсутність страхування товару № 159 від 18 травня 2013 року, ВМД країни відправлення № 13PL302020Е0039791 від 16 травня 2013 року та інші документи, зазначені в графі 44 ВМД.

За результатами розгляду поданих до митного оформлення документів у митного органу виник сумнів у достовірності поданих декларантом відомостей щодо ціни товару внаслідок спрацювання Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби.

Таким чином, не погоджуючись із визначеною декларантом митною вартістю товару у митній декларації, митний орган запропонував позивачу додатково надати документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: прайс-лист фірми виробника товару, висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, банківські платіжні документи про попередню оплату товару, розрахунок ціни від виробника товару (калькуляцію).

Представник декларанта ознайомився із зазначеним записом і зобов'язався надати прайс-лист та висновки про якісні та вартісні характеристики товару. Щодо надання інших документів було внесено запис в ДМВ про те, що буде прийматись рішення у відповідності до положень МК України.

В результаті ненадання позивачем всіх витребовуваних документів, 18 травня 2013 року митним органом прийнято рішення № 205000006/2013/000030/1 про коригування митної вартості товарів, згідно з яким вартість задекларованого товару митним органом самостійно визначено за резервним методом її визначення на рівні 1,14 дол. США за 1 кг, тобто на загальну суму 23119,20 дол. США за 20280 кг, вказавши про неможливість застосування попередніх методів.

У вказаному рішенні зазначено, що митна вартість товарів не може бути визнана у зв'язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, а саме - не подані документи для підтвердження митної вартості відповідно до ст. 53 МК України.

Коригування митної вартості товару стало підставою для видання картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 205070000/2013/00046 від 18 травня 2013 року, в якій зазначено, що причиною відмови у митному оформленні товару є неподання додаткових відомостей, необхідних для підтвердження заявленої митної вартості.

З метою запобігання псування товару та нарахування штрафних санкцій за можливий простій автомобіля, який перевозив товар, позивачем подано для митного оформлення товару нову ВМД №205070000/2013/027490 від 18 травня 2013 року, вказавши у графах 12, 45 ВМД митну вартість, наведену у Інвойсі № 21/05/2013. Митне оформлення у цьому випадку проводилось за другорядним резервним методом із застосуванням гарантійних зобов'язань - грошової застави. Товар випускався у вільний обіг із застосуванням гарантійних зобов'язань шляхом надання гарантій в розмірі 22823,41 грн.

В подальшому 03 липня 2013 року на адресу Ягодинської митниці позивачем направлено заяву № 241 з додатковими документами, визначеними митним органом у графі «Для відміток митниці» ДМВ № 205070000/2013/027390 від 18 травня 2013 року, а саме: прайс-лист фірми - виробника товару «Elefant Owoce Agnieska Strach» (Польща); платіжне доручення № 1016 від 06.06.2013 р.; свіфт повідомлення № 3975LI.63503UBGB від 06 червня 2013 року; висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи № 05.03.02-03/10554 від 26 лютого 2013 року; висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» № 2630 від 18 червня 2013 року.

Розглянувши вказані матеріали, відповідач вказав на неможливість застосування митної вартості, заявленої декларантом, і не взяв до уваги лист ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 18 липня 2013 року № 2630 про рівень ціни на товар через відсутність даних спеціалізованих інформаційних джерел щодо ціни даного товару на умовах поставки СРТ, а також зазначив про неподання декларантом калькуляції-розрахунку ціни від виробника товару, про що повідомив декларанта листом від 11 липня 2013 року № 1/1.2-6/786.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями митного органу, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання їх протиправними та скасування, стягнення надмірно сплачених митних платежів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем митному органу надано всі документи для визначення митної вартості товарів, які імпортуються, за ціною договору, в той час як митним органом не доведено, що документи, надані позивачем на підтвердження заявленої митної вартості товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що надання неналежних документів або часткове надання витребуваних документів не може вважатися виконанням вимог митниці щодо підтвердження митної вартості товарів.

Суд касаційної інстанції не погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Ч.ч. 1, 2 ст. 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та главою 8 вказаного розділу.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

При цьому, ч. 4 ст. 53 МК України визначено, що у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію).

Згідно з ч. 1 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

При цьому, законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмови у митному оформленні. Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

Відтак, приписи вказаних статей зобов'язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

При цьому, варто зазначити, що митний орган має право витребовувати у декларанта лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. Тому, вірним є висновок, що позивачем надано митному органу всі необхідні документи, що дають можливість визначити митну вартість товару за першим методом її визначення. При цьому, надані декларантом документи, не містили розбіжностей чи неточностей, які б могли викликати обґрунтований сумнів у ситного органу у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

Єдиною обставиною, яка викликала сумнів у митного органу щодо правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є те, що у відповідача наявна інформація щодо митної вартості схожого товару, яка відрізняється від вказаної позивачем у декларації.

З цього приводу суд касаційної інстанції зазначає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування методу визначення митної вартості товару, обраного декларантом, і не може бути безумовною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за методом визначеним в декларації митної вартості.

Окремо слід зауважити, що митним органом, серед інших, витребувано у декларанта документ, надання якого є обов'язковим за певних умов, а саме розрахунок ціни від виробника товару (калькуляцію).

Так, згідно з п. 3 ч. 4 ст. 53 МК України декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій ст. 53 МК України, повинен подати вказаний документ, однак за умови, що орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Проте, митним органом не встановлено такого взаємозв'язку та його впливу на заявлену декларантом митну вартість товару, а відтак і витребування у останнього розрахунку ціни від виробника товару (калькуляції) є протиправним, суперечить нормі закону.

За таких обставин, суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані для митного оформлення документи не містять розбіжностей, а їх дані піддаються обчисленню та підтверджують вартість товару. Суд апеляційної інстанції дійшов хибного висновку в частині відмови в задоволенні позовних вимог про скасування спірних рішень митного органу, помилково скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції в цій частині.

Згідно з ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ст. 226 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Отже, касаційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанції скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації з залишенням в силі постанови суду першої інстанції в зазначеній частині вимог. В іншій частині рішення суду апеляційної інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № 205000006/2013/000030/1 від 18 травня 2013 року і картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 205070000/2013/00046 від 18 травня 2013 року скасувати та залишити в силі постанову Волинського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2013 року в цій частині вимог.

В іншій частині постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: