Справа № 2а-6285/12/1370
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2015 року м. Київ К/800/51305/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Голубєвої Г.К.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Кам'янка - Бузькому районі Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08.11.2012 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2014

у справі 2а-6285/12/1370

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа - Ком»

до Державної податкової інспекції у Кам'янка - Бузькому районі Головного

управління Міндоходів у Львівській області

про визнання протиправним акта перевірки та скасування податкових

повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа - Ком» звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Кам'янка - Бузькому районі Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправним акта перевірки та скасування податкових повідомлень - рішень.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08.11.2012 позов задоволено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2014 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08.11.2012 залишено без змін.

Не погоджуючись з зазначеним рішеннями суду першої та апеляційної інстанції, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку. В скарзі просить скасувати оскаржувані рішення, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій при вирішення спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа - Ком» з питань фінансово - господарських відносин: із ТОВ «Лугпромстройсантехмонтаж» за період із 01 жовтня по 31 грудня 2010 року, із 01 березня по 30 червня 2011 року; із ПП «Ново - Ком» за період із 01 по 31 грудня 2010 року та із 01 березня по 30 червня 2011 року, за результатами якої 29.02.2012 року складено акт перевірки за №70/23 - 0/32354309.

Перевіркою встановлено, що позивачем порушено п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5, п. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п. 135.2 ст. 135, п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток в сумі 373 993 гривень, в тому числі: за четвертий квартал 2010 року - в сумі 286 508 гривень, за перший квартал 2011 року - в сумі 57 267 гривень, за другий квартал 2011 року - в сумі 30 218 гривень; пп. 7.2.6 п. 7.2, пп. пп. 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до зайвого включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість за жовтень, листопад, грудень 2010 року в сумі 215 844 гривень; п. 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено суму податкового кредиту в березні, квітні, травні, червні 2011 року на суму 72 089 гривень.

На підставі вищезазначеного акта відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення: 22.03.2012 року за №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 334 914 гривень, з яких: на 280952 гривні - за основним платежем та на 53 962 гривні - за штрафними (фінансовими) санкціями; 22.03.2012 року за №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток в сумі 437 593 гривні, з яких: на 365 965 гривень - за основним платежем та на 71 628 гривень - за штрафними (фінансовими) санкціями; 01.06.2012 року за №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 15 791 гривня 42 коп., з яких: на 12 633 гривні 14 коп. - за основним платежем та на 3 158 гривень 28 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем 01.12. 2010 року укладено із ПП «Ново-Ком», договір за №01/12/10, згідно умов якого ПП «Ново-Ком» зобов'язувався власними силами та засобами виконувати роботи по влаштуванню систем вентиляції, опалення, кондиціонування, виконувати ремонтно - будівельні роботи на об'єктах замовника, а також забезпечити поставку обладнання і матеріалів на об'єкт.

Крім цього 01.10.2010 року позивачем укладено із ТОВ «Лугпромстройсантехмонтаж», договір за №2/10/10, за умовами якого ТОВ «Лугпромстройсантехмонтаж» зобов'язувався власними силами та засобами виконувати роботи по влаштуванню систем вентиляції, опалення, кондиціонування, виконувати ремонтно - будівельні роботи на об'єктах замовника, а також забезпечити поставку обладнання і матеріалів на об'єкт. В свою чергу замовник зобов'язувався надати підряднику фронт робіт, прийняти виконані роботи та матеріали і оплатити їх.

Також з матеріалів справи вбачається, що 01.10.2010 року між ПП «Міоком», ТОВ «Лугпромстройсантехмонтаж» та ТОВ «Альфа - Ком» укладено договір про виконання зобов'язань ТОВ «Альфа - Ком» на користь третьої особи (додаток до договору №1/10/10 від 01 жовтня 2010 року). У відповідності до цього договору обов'язок ТОВ «Альфа - Ком» по оплаті щодо виконання грошових зобов'язань по оплаті за договором, підлягає виконанню на користь Третьої особи (ПП «Міоком»). Зобов'язання по прийманню товару, його перевірці та здійсненні інших дій, які не включають в себе оплату чи інші грошові правочини залишаються на виконанні ТОВ «Альфа - Ком» перед Кредитором (ТОВ «Лугпромстройтехмонтаж»).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивачем податковий кредит з податку на додану вартість по фінансово-господарським операціям із ПП «Ново-ком» та ТОВ «Лугпромстройсантехмонтаж» сформовано з дотриманням вимог Податкового кодексу України.

Разом із тим, відповідач за результатами проведеної перевірки встановив, що у позивача відсутні документи, що засвідчують транспортування, зберігання товарів, таким чином підтверджуючих документів щодо транспортування товару, на думку відповідача, позивачем не надано, що дає підстави для висновку про відсутність доказів відвантаження та фактичного отримання товару позивачем..

Так, відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і збереження яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Положеннями п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку заставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Крім того, відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абз.1 цього пункту.

Таким чином, з правового аналізу наведених нормативних приписів вбачається, що витрати та податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами.

Судами попередніх інстанцій досліджено, податкові накладні, рахунки-фактури, акти приймання-здачі виконаних послуг, і встановлено, що такі документи відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків - позивача.

Посилання податкового органу на відсутність у позивача товарно-транспортних накладних не може бути беззаперечним свідченням відсутності у позивача права на формування витрат та податкового кредиту, зокрема, через те, що сама по собі їх відсутність не свідчить про відсутність фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Не можна визнати обґрунтованими посилання відповідача на наявність порушень податкового законодавства з боку контрагентів позивача - ПП «Ново-ком» та ТОВ «Лугпромстройсантехмонтаж», оскільки порушення податкового законодавства з боку контрагента платника податків не може автоматично свідчити про наявність порушень податкового законодавства саме з боку позивача без підтвердження належними та допустимими доказами, а отже, не може тягнути за собою настання негативних наслідків для нього.

З урахуванням викладеного, з огляду на реальний характер всіх операцій з придбання товарів з метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, суди дійшли цілком правильних висновків, що позивач правомірно сформував податковий кредит та включив витрати до складу валових витрат підприємства по господарських операціях з ПП «Ново-ком» та ТОВ «Лугпромстройсантехмонтаж», тоді як у податкового органу відсутні підстави для збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість та податку на прибуток.

Рішення судів попередніх інстанцій постановлені з додержанням норм процесуального та матеріального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновок суду не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Враховуючи вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Кам'янка - Бузькому районі Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08.11.2012 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2014 у справі 2а-6285/12/1370 слід відхилити, а судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Кам'янка - Бузькому районі Головного управління Міндоходів у Львівській області відхилити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08.11.2012 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2014 у справі 2а-6285/12/1370 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді Г.К. Голубєва
О.І. Степашко