Справа № 826/13677/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2015-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2015 року м. Київ № 826/13677/15

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі колегії суддів під головуванням судді Добрянської Я.І., суддів - Нагорянського С.І., Аблова Є.В. розглянув відповідно до вимог ч. 4 ст. 122 КАС України в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1
до відповідачаПенсійного фонду України
проскасування рішення, зобов»язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в Окружний адміністративний суд м. Києва з позовом до Пенсійного фонду України, в якому просив скасувати рішення відповідача щодо зменшення позивачу розміру пенсії по інвалідності з квітня 2015 р., а також зобов'язати відповідача прийняти рішення про виплату позивача пенсії по інвалідності, починаючи з квітня 2015 р. в сумі 1612,51 грн. за один місяць з урахуванням різниці фактично виплаченої мені суми пенсії з квітня 2015 р.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.07.2015 р. головуючим суддею Добрянською Я.І. було відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до попереднього судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.08.2015 р. закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду колегією суддів.

У судовому засіданні 28.10.2015 р. позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що зменшення Пенсійним фондом України призначеної у відповідності до Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» розміру пенсії суперечить ст. 22 Конституції України та обмежує право позивача на соціальний захист у визначеному законодавством розміру.

Окрім цього, додатково у письмових поясненнях від 04.09.2015 р. позивачем також зауважено, що поширення норм Закону України від 02.03.2015 р. №213-ІІІ «Про внесення змін щодо деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» в частині зменшення розміру пенсії певним групам інвалідів є дискримінацією за ознакою інвалідності в розумінні ст. 28 Конвенції «Про права інвалідів».

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, надавши до суду письмові заперечення на позов.

В обґрунтування власної правової позиції у справі відповідачем зазначено, що Пенсійний фонд України не здійснює пенсійне забезпечення позивача, його пенсійна справа у Пенсійному фонді відсутня, рішень про утримання з належної йому до виплати пенсійної суми відповідачем не виносилось, а відтак, останній не може вчинити дії, про які йдеться у позовних вимогах.

Також відповідачем зауважено, оскільки розмір пенсії позивача у квітні-серпні 2015 р. складає 1612,51 грн., що перевищує 150% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, тому позивач належить до кола осіб, яким пенсія з 01.04.2015 р. виплачується у зменшеному розмірі. А відтак, на переконання відповідача, застосовуючи норми Закону № 213, управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва правомірно, починаючи з квітня 2015 р. виплачує позивачу пенсію у розмірі 1423,50 грн. (1612,51 грн. х 85 % = 1370,63 грн. < 1423,50 грн.).

Під час судового засідання 28.10.2015 р. позивачем заявлено клопотання про продовження розгляду справи без його участі у порядку письмового провадження, проти якого представник відповідача не заперечував.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

В силу ч. 1 ст. 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також з'ясувавши позицію судів вищих інстанцій з приводу вирішення аналогічних спірних правовідносин, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК Міністерства охорони здоров'я України від 22.05.2012 р. № 783416 з 14.05.2012 р. ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.) встановлено третю групу інвалідності по зору довічно.

13.07.2012 р. Пенсійним фондом України позивачу видано пенсійне посвідчення №.

Відповідно до наявної у справі довідки Пенсійного фонду України від 27.05.2015 №2987/499 позивач перебуває на обліку в Подільському районному управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання як інвалід ІІІ групи. Так, як вбачається, розмір призначеної позивачу пенсії за період з квітня 2014 р. по квітень 2015 р. складав 1612,51 грн. щомісячно.

Водночас листом Пенсійного фонду України від 27.05.2015 р. №10933/10/к - 1099 позивачу повідомлено про те, відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», беручи до уваги працевлаштування позивача, з 01.04.2015 р. розмір його місячної пенсії склав 1423,50 грн.

Однак, вважаючи зазначені дії відповідача щодо зниження пенсійних виплат незаконними та такими, що порушують законні права та інтереси позивача, останній за їх захистом звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та норми чинного законодавства з приводу даного спору, а також заслухавши пояснення представника відповідача та оглянувши позицію судів вищих інстанцій з приводу аналогічних спорів, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями Закону України від 09.07.2003 р. №1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058) визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також врегульовано порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно до ч. 1 ст. 33 Закону №1058 (в редакції, чинній станом на квітень 2014 р.) пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: інвалідам I групи - 100 відсотків пенсії за віком; інвалідам II групи - 90 відсотків пенсії за віком; інвалідам III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

Статтею 47 Закону №1058 (в цій же редакції) передбачено, що пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством (абз. 1 ч. 1).

Пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення (абз. 2 ч. 1).

Пенсія може виплачуватися за довіреністю, порядок оформлення і строк дії якої визначаються законом. Виплата пенсії за довіреністю здійснюється протягом усього періоду дії довіреності за умови поновлення пенсіонером заяви про виплату пенсії за довіреністю через кожний рік дії такої довіреності (ч. 2).

Під час перебування пенсіонера в місцях позбавлення волі виплата призначеної йому пенсії здійснюється на загальних підставах у порядку, встановленому законодавством (ч. 3).

У разі працевлаштування особи, якій призначено пенсію відповідно до частини другої статті 33 цього Закону (крім випадків, коли особа досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону), у період роботи пенсія по інвалідності виплачується у розмірі, передбаченому частиною першою статті 33 цього Закону (ч. 4).

Водночас згідно до п.п. 2 п. 12 Закону України від 02.03.2015 р. №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон №213) у Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 49 - 51, ст. 376 із наступними змінами) абзац другий частини першої статті 47 замінено п'ятьма абзацами такого змісту:

«Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року:

- у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

З 1 січня 2016 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення".

При цьому, як передбачено п. 2 Прикінцевих положень Закону №213 порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Водночас п. 3 Прикінцевих положень цього ж Закону передбачено, що обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах у Міністерстві оборони України, Головному управлінні розвідки Міністерства оборони України, Міністерстві внутрішніх справ України, Апараті Ради національної безпеки і оборони України, Державній спеціальній службі транспорту, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки України, Державній прикордонній службі України, Управлінні державної охорони України, Державній пенітенціарній службі України, Державній службі України з надзвичайних ситуацій, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, Національній гвардії України, органах військової прокуратури або беруть участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об'єктів у разі захоплення, відбитті спроб насильницького заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені відповідно до законів України "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", на період виконання особами, яким вони призначені, повноважень членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Вищої ради юстиції.

Після завершення особливого періоду виплата пенсій таким особам здійснюється згідно із законодавством.

Статтею 7 Закону України від 28.12.2014 р. №80-VIII «Про Державний бюджет України на 2015 рік» установлено у 2015 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2015 року - 949 гривень, з 1 вересня - 1074 гривні.

Отже, у період роботи пенсія працюючим пенсіонерам, розмір якої перевищує 1423,50 грн. (949 грн. х 150 % - у період з 01.01.2015 р. по 01.09.2015 р.) та 1611 грн. (1074 х 150% - у період з 01.09.2015 р.) виплачується у розмірі 85 % призначеного розміру, але не менше 1423,50 грн.

Як встановлено судом, позивач є працюючим пенсіонером та визнаний з 14.05.2012 р. інвалідом 3 групи внаслідок загального захворювання довічно, що підтверджується з копією довідки до акта огляду МСЕК Серії 10 AAA №783416.

Разом з тим, як також встановлено судом, позивач не належить ні до категорії інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ні до осіб, перелік яких наведено у п. 3 Прикінцевих положень Закону №213, а тому виключення, передбачені для зазначених категорій осіб, на нього не розповсюджуються.

З огляду на наведене та оскільки розмір пенсії позивача - 1612, 51 грн. - перевищує 150% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, позивач належить до кола осіб, яким пенсія з 01.04.2015 р. виплачується у зменшеному розмірі. А відтак, застосовуючи норми Закону №213, органом пенсійного фонду правомірно, починаючи з квітня 2015 р., здійснюється виплата позивачу пенсії у розмірі 1423,50 грн. (1612,51 грн. х 85 % = 1370,63 грн. < 1423,50 грн.).

Разом з тим, суд не погоджується з доводами позивача стосовно того, що положення Закону №213, зважаючи на відсутність у ньому вказівки на строк зворотної дії в часі, поширюються лише на пенсії, призначені з 01.04.2015 р.

Так, як уже зазначалось вище, нормою п. 2 розділу III Прикінцевих положень Закону №213 встановлено, що порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії, що в свою чергу свідчить про помилковість тверджень позивача в цій частині.

Вірними в контексті предмету даної справи є посилання позивача на ст. 28 Конвенції про права інвалідів, ратифікованою Законом України від 16.12.2009 р. №1767-VI «Про ратифікацію Конвенції про права інвалідів і Факультативного протоколу до неї».

Так, згідно даної норми держави-учасниці визнають право інвалідів на достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей, що включає достатнє харчування, одяг та житло, і на безперервне поліпшення умов життя й уживають належних заходів для забезпечення та заохочення реалізації цього права без дискримінації за ознакою інвалідності (ч. 1).

Держави-учасниці визнають право інвалідів на соціальний захист і на користування цим правом без дискримінації за ознакою інвалідності й уживають належних заходів для забезпечення та заохочення реалізації цього права, зокрема заходів із забезпечення інвалідам доступу до пенсійних допомоги та програм (п. е ч. 2).

Водночас, що стосується економічних, соціальних та культурних прав, то, як встановлено ч. 2 ст. 4 Конвенції, кожна держава-учасниця зобов'язується вживати, максимально залучаючи наявні в неї ресурси, а у випадку необхідності - удаючися до міжнародного співробітництва, заходів для поступового досягнення повної реалізації цих прав без шкоди для тих сформульованих у цій Конвенції зобов'язань, які є безпосередньо застосовними відповідно до міжнародного права.

Тобто, зі змісту даної норми Конвенції слід розуміти, що заходи, які повинні вживатися державою - учасницею з метою забезпечення економічних, соціальних та культурних прав осіб інвалідів пропорційно залежні від фактично наявних в цієї держави ресурсів, які мають бути залученими на виконання основної мети та цілей Конвенції.

Вирішуючи даний спір по суті, суд також враховує висновки Конституційного суду України у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України та 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців третього, четвертого пункту 13 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та офіційного тлумачення положення частини третьої статті 11 Закону України "Про статус суддів" (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) від 11.10.2005 р. №8-рп/2005 (справа №1-21/2005).

Так, зміст прав і свобод людини, за визначенням Конституційного суду, - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист. Згідно зі статтею 46 Конституції України це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру, в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім'ї цих виплат у визначених законом випадках.

Право на пенсійне забезпечення, загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, законами України "Про пенсійне забезпечення", "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Водночас Конституційним судом України зауважено, що для окремих категорій громадян пенсійне забезпечення встановлюється іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей умов праці, характеру виконуваної роботи, її складності і значущості, ступеня відповідальності, певних обмежень конституційних прав і свобод.

А відтак, беручи до уваги встановлені за результатами дослідження наявних у справі доказів обставини, а також доводи сторін у справі, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Також згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищенаведене в сукупності та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Головуючий суддя Я.І. Добрянська

Судді: С.І. Нагорянський

Є.В. Аблов

Дата складання та підписання постанови у повному обсязі - 30.11.2015 р.