Справа № 2-а-66/10
Суддя: Маслеников О. А.
Дата ухвалення: 2010-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-66/10
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2010 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі - головуючого: судді МАСЛЕНИКОВА O.A.

при секретарі: Д1яченко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до

Державної екологічної інспекції в Одеській області

про

скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кілійського районного суду з адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції в Одеській області про скасування постанови про притягнення до адміністративне;'і відповідальності та пояснив, що 30 квітня 2009 року державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища в Одеській області ОСОБА_2 було винесено постанову № 007604 про притягнення до адміністративної відповідальності та визнання ОСОБА_1 винним за статтею 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, розміром 1700 гривень. Підставою для винесення вказаної постанови стало, як зазначено в її описовій частині «Допущення ОСОБА_1, як директором ТОВ «Південна Бессарабія» використання земельної ділянки, площею 0,5 гектари не березі озера Сасик без правоустановчих документів, чим порушено положення, ст. ст. 125, 176

ОСОБА_3 кодексу України, за що законодавством передбачену адміністративну відповідальність за от. 53-і КУпАГІ. На думку позивача, вказана постанова є незаконною, в зв'язку з чим ОСОБА_1 просить суд поновити йому строк на оскарження даної постанови, оскільки ним було попередньо направлено зазначений позов безпосередньо до Державної екологічної інспекції в Одеській області для подальшого направлення посуду, згідно вимог ст. 288 КУпАП, однак вказаний позов до суду направлено не було, та скасувати оскаржувану постанову.

Представник відповідача - Державної екологічної інспекції в Одеській області - ОСОБА_4 р судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що протокол і винесена на його підставі постанова від 30.04.2009 року, яку оскаржує ОСОБА_1, винесені у відповідності до законодавства, оскільки гид час здійснення перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Південна Бесарабія», директором якого є позивач, посадовими особами Державної екологічної інспекції в Одеській області були виявлені порушенні законодавства на підставі яких було складено відповідний протокол та винесено постанову про визнання ОСОБА_1 винним за ст. 53-1 КУпАП з застосуванням адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Підстав для скасування зазначеної постанови не вбачає та просить суд відмовити ОСОБА_1 р задоволенні адміністративного позову.

Дослідивши доводи позивача, викладені в позовній заяві, заслухавши пояснення представника відповідача, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступи: юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

- ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на посаді директора Товариства ¦- обмеженою відповідальністю «Південна Бесарабія»;

- згідно акту № 06/05-15 Перевірки дотримання еимог природоохоронного законодавства Товариством з

обмеженою відповідальністю «Південна Бесарабія», складеним 15-29 квітня 2009 року в м. Вилкове державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища в Одеській області ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, який став підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення та, відповідно, винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 53-1 КУпАП - «ТОВ «Південна Бесарабія» використовує риболовний причал та рибоприймальний пункт на березі озера Сасик. Право на користування земельною ділянкою не

підтверджено жодним документом»;

- як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному ЗО квітня 2009 державнім інспектором з охорони навколишнього природного середовища в Одеській області ОСОБА_2 - директор 'ісв «Південна Бесарабія» ОСОБА_1 допустив використання земельної ділянки площею 0,5 гектари на березі озера Сасик без правоустановчих документів, що є порушенням ст. ст. 125. 126 ОСОБА_3 кодексу У краї

за яке передбачено адміністративну відповідальність за ст. 53-1 КУпАП;

-в поясненнях до зазначеного протоколу ОСОБА_1 зазначив, що з правопорушенням не згоден;

-на підставі вказаного протоколу ЗО квітня 2009 року державним інспектором з охорони навколишнього

природного середовища в Одеській області ОСОБА_2 було винесено постанову № 007604 про притягнечкч

ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та визнання винним за статтею 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, розміром 1700 гривень;

згідно наданої в судове засідання позивачем копії договору від 14.02.2009 року, на момент

здійснення перевірки, ТОВ «Південна Бесарабія» використовувала рибоприймальний пункт та причал на беге--:: озера Сасик на підставі договору оренди з власником вказаного нерухомого майна - ОСОБА_7-"^ Панасовичем, якому вказаний об'єкт нерухомості належав на підставі рішення Кілійського районного гуду

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам, як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії (п.З Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 року).

Зазначені протокол та постанова перевірялась судом на предмет дотримання суб'єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджєно, добросовісно, розсудливо.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України № 6 від 24.06.88 року з наступними змінами і доповненнями "Про практику розгляду судами скарг на постанови по справах про адміністративні правопорушення" суд, розглядаючи такі справи, повинний перевірити: чи накладено адміністративне стягнення

правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки провини, за яку законом передбачена адміністративна відповідальність і його провина в його здійсненні; чи не сплинув строк для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), що виносив постанову про тяжкість скоєного правопорушення і наявність обтяжуючих обставин; чи накладене стягнення з урахуванням пом'якшуючих обставин, майнового положення особи.

Статтею 53-1 КУпАП встановлено відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, що свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Як зазначено в Листі ДЕРЖАВНОГО КОМІТЕТУ УКРАЇНИ ОСОБА_3 РЕСУРСІВ від 11.11.2008 p. N 14-17- 4/12991 «Щодо застосування терміна "самовільне зайняття земельної ділянки^'» - «згідно із зазначеним терміном, не вважається самовільним зайняттям земельної ділянки, якщо орган' виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування прийняв рішення про її передачу у власність або надання у користування (оренду). Даний перелік рішень є вичерпним. У разі використання земельної ділянки за наявності будь-яких інших рішень зазначених органів (наприклад, про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної

ділянки, про погодження місця розташування об'єкта тощо), дані дії слід кваліфікувати як самовільне зайняття земельної ділянки.

Також не вважається самовільним зайняттям земельної ділянки, якщо стосовно неї вчинено відповідний правочин (тобто, укладена відповідно до законодавства цивільно-правова угода щодо земельної ділянки./ .

Так, у статті 93 ОСОБА_3 кодексу України визначено, що право оренди земельної ділянки може відчужуватися, у тому числі продаватися на земельних торгах, а також передаватися у заставу, спадщину,

вноситись до статутного фонду власником земельної ділянки - на строк до 50 років, крім випадків,

визначених законом.

Відповідно до статті 127 ОСОБА_3 кодексу України органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених ОСОБА_3 кодексом України. За наявності відповідного правочину з даних питань, використання земельної ділянки не вважатиметься самовільним її зайняттям.

У статті 131 ОСОБА_3 кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод щодо земельних ділянок. До інших цивільно- правових угод, за якими найчастіше набувається право власності на земельні ділянки, відносяться угоди про

їх купівлю-продаж, заставу.

Вимоги щодо змісту угод про перехід права власності на земельні ділянки визначено у статті 132 ОСОБА_3 кодексу України. Угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються у письмовій формі та нотаріально посвідчуються.

Правочином, за яким може набуватися право користування земельною ділянкою, слід також вважати: укладення договору оренди (суборенди) земельної ділянки, про встановлення земельного сервітуту, договору на право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) чи договору на право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій). Відповідно до частини першої статті 413 Цивільного кодексу України власник земельної ділянки має право надати її в користування іншій особі для будівництва промислових, побутових, соціально-культурних, житлових та інших споруд і будівель (суперфіцій). Таке праве виникає на підставі договору або заповіту. Слід також враховувати, ще згідно з частиною першою статті 133 ОСОБА_3 кодексу України право користування земельною ділянкою може передаватися в заставу. Зазначені правочини укладаються у письмовій формі та набувають чинності після їх державної реєстрації.

Також не є самовільним зайняттям земельної ділянки вчинення дій, які відповідно до закону є правомірними. Під такими діями слід розуміти укладання цивільно-правових угод, які передбачені чинним законодавством. Так, наприклад, не є самовільним зайняттям земельної ділянки, якщо вона використовується на підставі договору про спільну часткову власність, укладеного е письмовій формі та посвідченого нотаріально (стаття 88 ОСОБА_3 кодексу України), або використовується для проведення геологознімальних, пошукових, геодезичних чи інших розвідувальних робіт на підставі угоди з власником землі або за погодженням із землекористувачем (стаття 97 ОСОБА_3 кодексу України). Праьо власності на земельну ділянку може також набуватися на підставі цивільно-правової угоди при переході права власності на житловий будинок, будівлю або споруду (ст. 120 ОСОБА_3 кодексу України, ст. 377 Цивільного кодексу України).

Наявність рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) земельної ділянки чи набуття права на земельну ділянку, житловий будинок, будівлю або споруду на підставі укладення цивільно-правової угоди не надають права на використання земельної ділянки, оскільки у частині третій статті 125 ОСОБА_3 кодексу України визначено, що приступати до використання земельної ділянки до встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та його державної реєстрації забороняється.

Дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки без правовстановлюючого документа, зареєстрованого в установленому порядку, але за наявності рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) земельної ділянки чи наявність цивільно-правової угоди про набуття права на земельну ділянку, житловий будинок, будівлю або споруду, які на ній розміщені, не можуть бути кваліфіковані як "самовільне зайняття земельної ділянки". Вчинення таких дій є "використанням земельної ділянки без правовстановлюючого документа", відповідальність за що не передбачена.

Зважаючи на вищезазначене, у разі виявлення факту використання земельної ділянки без правовстановлюючого документа, зареєстрованого в установленому порядку, але за наявності рішення.

відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) земельної ділянки чи відповідного правочину, державний інспектор повинен діяти у такому порядку:

1)скласти акт перевірки, у якому зазначати, що земельна ділянка використовується без

правовстановлюючого документа, зареєстрованого в установленому порядку, а також вказати підстави, на основі яких набуто право на земельну ділянку (наявність рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, укладення цивільно-правових угод тощо);

2)одночасно із складанням акта видати припис особі, яка використовує земельну ділянку без

правовстановлюючого документа, з вимогою усунути порушення земельного законодавства;

3)у разі невиконання припису протягом встановленого у ньому терміну, скласти протокол про

адміністративне правопорушення за статтею 188-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на порушника адміністративне стягнення за невиконання припису, а також видати повторний припис з вимогою усунути порушення земельного законодавства;

4) після закінчення терміну, визначеного у повторно виданому приписі, державний інспектор перевіряє виконання вимог, зазначених у ньому, і складає акт перевірки (зазначає у ньому стан усунення порушення). Протокол про адміністративне правопорушення за невиконання повторного припису не складається, оскільки у ньому була зазначена аналогічна першому припису вимога (відповідно до статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме

правопорушення).

Якщо власник земельної ділянки чи землекористувач, після вжиття до нього усіх можливих санкцій, визначених Кодексом України про адміністративні правопорушення, не припинив порушення (продовжує використовувати земельну ділянку з порушенням вимог земельного законодавства), інспекційний орган направляє інформацію про виявлене порушення та вжиті до порушника заходи для відповідного реагування до:

- відповідної сільської, селищної чи міської ради або до відповідного органу виконавчої влади (за місцем розташування земельної ділянки);

- органу державної податкової служби;

- органу прокуратури. *,

Запропонований порядок дій дозволить уникнути суперечностей при кваліфікації даного виду порушень земельного законодавства та досягти аналогічного застосовування та трактування терміна "самовільне зайняття земельних ділянок" контролюючими органами, органами прокуратури та судами».

Стаття 7 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Підтвердженням вчинення адміністративного Проступку є докази.

Згідно зі ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, ще мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 71 ч. 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо в.ін заперечує проти адміністративного позову.

Докази у підтвердження зазначеного у протоколі та постанові бід 30.04.2009 року правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП та вчиненого позивачем - ОСОБА_1 - відповідачем, суб'єктом владних повноважень, суду не надано, а сама постанова є такою, що суперечить чинному земельному законодавств'/.

Згідно ч. З ст. 2 КАС України - у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2 з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

-8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній

відповідності з законом.

Відповідно до п.3.1 розділу 3 Інструкції з оформлення органами Міністерства охорони навколишнього природного середовища України матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 липня 2004 року N 264, - при

підготовці справи про адміністративне правопорушення до розгляду посадова особа Мінприроди обов'язково вирішує питання, визначені статтею 278 КУпАП.

Згідно ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне

правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи

правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщене осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і

об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Маючи перед прийняттям постанови протокол про адміністративне правопорушення, в якому особа, що притягується до адміністративної відповідальності зазначила щодо своєї незгоди з правопорушенням, посадова особа державної екологічної інспекції на виконання вищезазначених приписів законодавства повинна була

впевнитися в правильній кваліфікації правопорушення, що інкримінується ОСОБА_1, зібрати докази, що підтверджують або спростовують факт вчинення правопорушення, з посиланням на наявність або відсутність правовстановлюючих документів у особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, правових підстав використання ТОВ «Південна Бесарабія» причалу та рибоприймального пункту, його законного власника.

Таким чином, в порушення вказаних вимог відповідачем не було вжито всіх заходів до повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин, що мали значення для правильного вирішення справи належним чином та не прийнято до уваги відповідні положення земельного законодавства з урахуванням роз'яснень центрального органу виконавчої влади у галузі земельних відносин.

Отже, для винесення оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у відповідача не було підстав.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП, з огляду на встановлені обставини та відповідні положення законодавства, на думку суду, є недоведеним.

Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження по справі не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події чи складу адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені

Конституцією та законами України. З досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що оскаржувана

позивачем постанова прийнята з порушенням діючого законодавства.

Згідно зі ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення; 2)

скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне

правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що в даному випадку факт допущення порушень

положень природоохоронного законодавства ОСОБА_8 не знайшов свого підтвердження, в зв'язку з чим

вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті, суд може задовольнити

адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів

людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оскільки відповідно до ст. 288 КУпАП, оскарження постанов у справах про притягнення до

адміністративної відповідальності здійснюються в порядку Кодексу адміністративного судочинства України, але з рахуванням особливостей, встановлених Кодексом України про адміністративні правопорушення, суд вважає, що резолютивна частина постанови про справі повинна бути викладена в редакції, яка узгоджується з положеннями ст. 293 КУпАП.

Заявлене позивачем клопотання щодо поновлення строку на оскарження постанови суд вирішує відповідно до положень ст. ст. 288, 289 КУпАП, ст. 100 КАС України.

Керуючись ст. ст. 53, 247, 288, 293 КУпАП, ст.ст. 11, 70, 71, 100, 159 - 163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити.

Постанову № 007604, винесену ЗО квітня 2009 року державним інспектором з охорони навколишнього

природного середовища в Одеській області ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1

Івановича, ІНФОРМАЦІЯ_1, до адміністративної відповідальності за статтею 53-1 Кодексу

України про адміністративні правопорушення - скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, до адміністративної відповідальності за статтею 53-1 Кодексу

України про адміністративні правопорушення - закрити, в зв'язку з відсутністю в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Кілійський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.

Суддя:

Повний текст постанови складено та підписано суддею 15.03.2010 року.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_9