Справа № 815/6014/15
Суддя: Бжассо Н. В.
Дата ухвалення: 2015-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6014/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бжассо Н.В.,

при секретарі Музики І.О.,

за участю сторін: представника позивача ОСОБА_1 (за довіреністю),

представника відповідача ОСОБА_2 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Южному ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.06.2015 року № 17-17

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Южному ГУ ДФС в Одеській області (далі ДПІ у м. Южному), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.06.2015 року № 17-17.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на її адресу надійшло податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Южному від 10.06.2015 року № 17-17 про визначення суми податкового зобовязання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25 000 грн. Вказане податкове повідомлення-рішення було оскаржено в адміністративному порядку до вищестоящих органів. Останнім рішенням, за результатами адміністративного оскарження, а саме рішенням Державної фіскальної служби України від 18.08.2015 року № 7945/К/99-99-10-01-03-14 податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Южному залишено без змін, а скарга позивача без задоволення.

Не погоджуючись з результатами адміністративного оскарження, позивач звернулась до суду, посилаючись на те, що правові підстави для нарахування податковим органом їй транспортного податку відсутні, що зумовлено наступними обставинами.

Так позивач зазначає, що з 01.06.2012 року відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САК 828690 вона є власником легкового автомобіля LEXUS RX350, державний номер НОМЕР_1, обєм двигуна 3456 куб.см., 2010 року випуску. Згідно листа Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Южне та Комінтенівського району № 7/9-442 від 17.07.2015 року дата першої реєстрації в Україні зазначеного автомобіля є 02.12.2010 року. Оскільки спірний автомобіль є іноземним та міг використовуватись (бути зареєстрованим до експлуатації) в іншій країні до ввезення на територію України, встановити, що саме 02.12.2010 року є датою вводу в експлуатацію нового автомобіля неможливо, адже відповідно до пп. 14.1.124 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України новий транспортний засіб транспортний засіб, що немає актів державної реєстрації уповноважених органів, у тому числі іноземних, які дають право на його експлуатацію. За відсутності відомостей щодо відсутності документів першої реєстрації спірного автомобілю закордоном, на думку позивача, датою початку користування автомобілем слід вважати 01.01.2010 року (1 січня року виготовлення автомобіля, зазначеного реєстраційних документах).

З урахуванням зазначеного позивач вважає, що станом на 01.01.2015 року автомобіль LEXUS RX350, державний номер НОМЕР_1, 2010 року випуску є таким, що використовувався 5 років та відповідно не є обєктом оподаткування відповідно до ст. 267 Податкового кодексу України, що виключає підстави для нарахування податкових зобовязань.

Крім зазначеного, позивач вказує, що підставою для нарахування транспортного податку у м. Южному, який є місцевим податком та встановлюється рішенням місцевої ради, у відповідності до пп. 12.3.4. п. 12.3. ст. 12 Податкового кодексу України може бути виключно рішення Южненської міської ради Одеської області про встановлення транспортного податку, оприлюднене до 15.07.2014 року.

Разом з тим, в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні відсутнє посилання на рішення Южненської міськради Одеської області, яким встановлено транспортний податок, що не відповідає вимогам Наказу Міністерства фінансів України від 28.11.2012 року № 1236 «Про затвердження Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень».

З урахуванням викладеного, позивач зазначає, що нарахування на неї податкового зобовязання з транспортного податку податковим повідомленням-рішенням ДПІ у м. Южному від 10.06.2015 року № 17-17 є незаконним, у звязку з чим зазначене податкове повідомлення-рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

В ході розгляду справи, представник позивача, посилаючись на обґрунтування, викладені у адміністративному позові, підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у запереченнях на адміністративний позов, наполягала, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є законним та обґрунтованим, винесеним у відповідності до вимог чинного законодавства.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким шляхом викладення в новій редакції норм Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі ПК України) введено новий податок на майно, що складається, у тому числі, з транспортного податку.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до пп. 267.2.1 п.267.2 статті 267 Податкового кодексу України є обєктами оподаткування.

Згідно п. 267.4 ст. 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Підпунктом 267.2.1 п. 267.2. ст. 267 ПК України встановлено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

За приписами пп. 267.5.1 п. 267. 5, пп. 267.6.1., 267.6.2. п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року. Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Відповідно до п.п. 267.6.3 п. 267.6 ст. 267 ПК України органи внутрішніх справ зобов'язані до 1 квітня 2015 року подати контролюючим органам за місцем реєстрації об'єкта оподаткування відомості, необхідні для розрахунку податку.

З 1 квітня 2015 року органи внутрішніх справ зобов'язані щомісячно, у 10-денний строк після закінчення календарного місяця подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку податку, за місцем реєстрації об'єкта оподаткування станом на перше число відповідного місяця.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, з 01.06.2012 року за ОСОБА_3 зареєстрований легковий автомобіль LEXUS RX350, державний номер НОМЕР_1, обєм двигуна 3456 куб.см, 2010 року випуску зареєстрований 01.06.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу САК 828690 (без дати) (а.с. 15).

Згідно листа Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Южне та Комінтенівського району № 7/9-442 від 17.07.2015 року дата першої реєстрації зазначеного автомобіля 02.12.2010 року.

10.06.2015 року, згідно з п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, відповідно до п.п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України, ДПІ у м. Южному було прийнято податкове повідомлення-рішення №17-17 про визначення позивачу суми податкового зобовязання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25 000, 00 грн. (а.с. 11).

Зазначаючи про протиправність вказаного податкового повідомлення-рішення, позивач в адміністративному позові та її представник в судовому засіданні, зокрема, посилались на те, що автомобіль LEXUS RX350, державний номер НОМЕР_1, обєм двигуна 3456 куб.см, 2010 року випуску не є обєктом оподаткування відповідно до ст. 267 Податкового кодексу України у 2015 році, оскільки використовується понад 5 років.

Разом з тим, суд вважає хибною зазначену позицію позивача, з наступних підстав.

Абзацом другим пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 268 Податкового кодексу України передбачено, що щодо обєктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий обєкт.

Згідно із пп. 267.6.5. п. 267.6 ст. 267 ПК України у разі переходу права власності на обєкт оподаткування від одного власника до іншого протягом звітного року податок обчислюється попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначений обєкт оподаткування, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності на цей обєкт.

За об'єкти оподаткування, придбані протягом року, податок сплачується пропорційно кількості місяців, які залишилися до кінця року, починаючи з місяця, в якому проведено реєстрацію транспортного засобу.

Відповідно до пп. 14.1.251 п. 14.1 ст. 14 ПК України транспортні засоби, що використовувалися, - транспортні засоби, на які уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право експлуатувати такі транспортні засоби.

Згідно пп. 14.1.163 п. 14.1 ст. 14 ПК України перша реєстрація транспортного засобу - реєстрація транспортного засобу, яка здійснюється уповноваженими державними органами України щодо цього транспортного засобу в Україні вперше.

Статтею 34 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353 визначено, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

На транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають вимогам стандартів. Закупівля за державні кошти бланків реєстраційних документів та номерних знаків для транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог законодавства тими органами, на які покладений обов'язок щодо їх реєстрації.

Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388.

Якщо на транспортні засоби уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право їх експлуатувати, вони вважаються використовуваними.

Датою початку користування (вводу в експлуатацію) транспортних засобів, що були в користуванні та ввозяться на митну територію України, вважається дата їх першої реєстрації, визначена в реєстраційних документах, які видано уповноваженими державними органами та дають право експлуатувати ці транспортні засоби на постійній основі. У разі відсутності реєстраційних документів першої реєстрації транспортних засобів датою початку використання транспортного засобу вважається календарна дата його виготовлення (день, місяць, рік). У разі якщо календарну дату визначити неможливо, то такою датою слід вважати 1 січня року виготовлення, зазначеного в реєстраційних документах.

Як вбачається з форми відомостей, необхідних для розрахунку транспортного податку за місцем реєстрації обєкта оподаткування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2015 року № 563 та алгоритму складання податкової декларації з транспортного податку, датою початку користування (вводу в експлуатацію) транспортних засобів, що були в користуванні та ввозяться на митну територію України, вважається саме дата їх першої реєстрації.

Із системного аналізу вищенаведених положень чинного законодавства України витікає, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку, починаючи з 1 січня поточного року та включаючи місяць, в якому термін використання легкового автомобіля досягне 5 років за датою його першої реєстрації.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що позивачем не надано до суду жодних доказів реєстрації уповноваженими органами іноземних держав легкового автомобіля LEXUS RX350, державний номер НОМЕР_1, обєм двигуна 3456 куб.см, 2010 року випуску, а дата першої реєстрації зазначеного автомобіля, який зареєстрований з 01.06.2012 року за ОСОБА_3, 02.12.2010 року, то зазначений автомобіль використовується до 5 років та з січня 2015 року по грудень 2015 року включено є обєктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України.

Разом з тим, перевіряючи на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідача від 10.06.2015 року № 17-17 про визначення ОСОБА_3 суми податкового зобовязання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25 000,00 грн., суд доходить висновку про необхідність його скасування, з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 10.1.1. п.10.1 ст. 10 та ст. 265 Податкового кодексу України транспортний податок у складі податку на майно віднесений до місцевих податків.

Питання щодо встановлення податку на майно відповідно до вимог цього Кодексу вирішують місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом.

Особливістю місцевих податків та зборів є те, що вони установлюються конкретною сільською, селищною, міською радою, але в межах тих податків та зборів, що передбачені Податковим кодексом України (п.п. 4.2 , 4.4, 10.4 Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування відповідно до Податкового кодексу України встановлюють місцеві податки і збори. Місцеві податки і збори зараховуються до відповідних місцевих бюджетів у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України з урахуванням особливостей, визначених Податковим кодексом України.

Пунктом 10.2. ст. 10 ПК України визначено, що місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Зарахування місцевих податків та зборів до відповідних місцевих бюджетів згідно п. 10.5 ст. 10 ПК України здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України.

Пунктом 4 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71-VIII рекомендовано органам місцевого самоврядування: у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Як вбачається з матеріалів справи, 14.01.2015 року Южненською міською радою Одеської області було прийнято рішення «Про встановлення ставок податку на майно в м. Южному» № 1349- VI, яким встановлено в м. Южному ставку транспортного податку з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1. пункту 267.2. ст. 267 Податкового кодексу України.

Підпунктом 12.3.1 п. 12.3 ст. 12 ПК України передбачено, що встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пп. 12.3.4. п. 12.3. ст. 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Повноваження сільських, селищних, міських рад щодо податків та зборів визначені в п.12.4 ст. 12 Податкового кодексу України.

Зокрема, до повноважень місцевих рад належить до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об'єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов'язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду (пп. 12.4.3 п. 12.4 ст. 12 Кодексу).

Згідно п. 12.5 ст. 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Зазначені норми узгоджуються з принципом стабільності, на якому ґрунтується податкове законодавство, що закріплений у підпункті 4.1.9. пункту 4.1. статті 4 Податкового кодексу України. Відповідно до цього принципу зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

З аналізу викладеного вбачається, що для застосування рішення про встановлення місцевих податків у 2015 році, таке рішення мало бути прийнято та оприлюднене до 15 липня 2014 року.

Відтак, враховуючи закріплений в Кодексі принцип стабільності податкового законодавства, визначені в п. 12.3. ст. 12, п. 12.4.3. п. 12.4. ст. 12 Кодексу межі повноважень міських рад щодо податків та зборів, застосування контролюючим органом з метою оподаткування положень рішення Южненської міської ради Одеської області «Про встановлення ставок податку на майно в м. Южному» від 14.01.2015 року № 1349- VI, яким, зокрема, установлений новий місцевий податок транспортний податок, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року.

В іншому випадку, застосування контролюючим органом положень вказаного рішення у 2015 році при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення, суперечить положенням статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 акцентується увага на тому, що вищевказана конституційна норма допускає зворотну дію в часі лише нормативно-правових актів, які стосуються скасування чи пом'якшення відповідальності за правопорушення фізичних осіб.

При цьому, суд звертає увагу, що п. 4 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» законодавець лише рекомендував органам місцевого самоврядування, зокрема, прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно. Тобто, вказана норма містить рекомендаційний характер та не встановлює іншого, ніж передбачений пп. 12.3.4. п. 12.3 ст. 12 ПК України порядку застосування відповідного рішення органу місцевого самоврядування.

Положеннями підпункту 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 Податкового кодексу України передбачено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

За приписами ч.1, 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно Рішення Європейського Суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» накладання органами державної влади на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку становить втручання в його майнові права у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Южному від 10.06.2015 року № 17-17, яким позивачу визначено у 2015 році податкове зобовязання із транспортного податку з фізичних осіб, не ґрунтується на вимогах чинного податкового законодавства та не узгоджується із вимогами принципу верховенства права, а отже є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, оцінюючи у сукупності надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що відповідачем у судовому засіданні не було доведено правомірності та обґрунтованості оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а тому позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання його протиправним та скасування підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 70, 71, 86, 159-164, 167, 186, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Южному ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.06.2015 року № 17-17.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Южному ГУ ДФС в Одеській області від 10.06.2015 року № 17-17.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Н.В. Бжассо

.