Справа № 457/1985/13-а, 2а-457/12/15
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2015-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 року Справа № 876/5012/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Макарика В.Я., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скаргу об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Затишне» на постанову Трускавецького міського суду Львівської області від 17 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1, товариства з обмеженою відповідальністю «Клініка Саєнко» до Трускавецької міської ради, треті особи: об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Затишне», управління Держкомзему у Дрогобицькому районі про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, товариство з обмеженою відповідальністю «Клініка Саєнко» звернулись в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Трускавецької міської ради, третіх осіб: об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Затишне», управління Держкомзему у Дрогобицькому районі в якому просили визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 09.02.2012 року за № 272 про затвердження проектів землеустрою, технічних документацій та надання земельних ділянок.

Постановою Трускавецького міського суду Львівської області від 17 березня 2015 року позовні вимоги задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Трускавецької міської ради від 09.02.2012 року за № 272 про затвердження проектів землеустрою, технічних документацій та надання земельних ділянок.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Затишне» оскаржило його в апеляційному порядку,

В апеляційній скарзі зазначає, що позивачі, звернувшись до відповідача, суб'єкта владних повноважень, з позовом про визнання незаконним та скасування його рішення про передачу третій особі у власність земельної ділянки, розміром 0,2646 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 у м. Трускавці, Львівської області, для обслуговування багатоповерхового житлового будинку, не дотримався строків звернення до адміністративного суду, що є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Позивачі, в поданому ними позові до суду, обґрунтовують визнання незаконним рішення Трускавецької міської ради за № 272 від 09 лютого 2012 року про передачу у власність ОСББ «Затишне» земельної ділянки розміром 0,2646 га для обслуговування багатоповерхового житлового будинку на підставі того, що воно було винесено без належних правових підстав на основі проекту відведення, що не відповідає чинному законодавству. При цьому, позивачі вказали на цілий ряд правових норм, які регулюють земельні правовідносини, та які, на їхню думку, були порушені Трускавецькою міською радою під час прийняття вказаного вище рішення.

Однак, вказані позивачами підстави за яких рішення Трускавецької міської ради не відповідає вимогам закону та порушує їхні права є необгрунтованими, оскільки у відповідності до ч.1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Крім того, згідно п. «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Таким чином, для того, щоб визнати недійсним правовий акт індивідуальної дії органу місцевого самоврядування, необхідно щоб він одночасно суперечив вимогам закону та порушував права інших осіб.

Апелянт вважає, що Трускавецька міська рада прийнявши на своєму пленарному засіданні рішення про передачу у власність земельної ділянки для ОСББ не порушила прав позивачів.

У відповідності до ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації, а також, як передбачено ч. 3 вказаної вище правової норми, приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Документ, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, згідно ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України, є державний акт.

Також позивач в своєму позові не вірно надає тлумачення державним будівельним нормам, якими обґрунтовує підставу задоволення своїх вимог.

Таким чином, земельна ділянка, яка передана у власність третій особі - ОСББ «Затишне» належить до категорії земель за їх цільовим призначенням як землі житлової та громадської забудови. Тобто, міська рада, передавши у власність третій особі земельну ділянку визначила її цільове призначення, а саме для обслуговування багатоповерхового житлового будинку, як передбачено в ст. 40 Земельного кодексу України. Тому, на земельній ділянці переданій у власність третій особі, знаходиться збудований багатоповерховий житловий будинок, внаслідок чого ОСББ «Затишне» здійснює його обслуговування.

При прийнятті постанови суд повинен керуватися статтею 161 КАС України, якою передбачено, що під час прийняття постанови суд вирішує: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, як розподілити між сторонами судові витрати, чи є підстави допустити негайне виконання постанови.

Однак, у постанові не зазначено, які обставини мали місце та якими доказами вони підтверджуються, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Стаття 163 КАС України встановлює вимоги щодо змісту постанови, зокрема до мотивувальної та резолютивної частин.

Всупереч вимогам цієї статті в мотивувальній частині чітко не зазначені встановлені судом обставини, які б доводили незаконність рішення Трускавецької міської ради, яке суддя скасував, а також відсутні мотиви неврахування доказів відповідача. Відсутні також посилання на положення закону, яким керувався суд.

Враховуючи викладене, просить скасувати постанову Трускавецького міського суду від 17.03.2015 р. та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 лютого 2012 року Трускавецька міська рада ухвалила рішення №272 «Про затвердження проектів землеустрою, технічних документацій та надання земельних ділянок», яким затвердила технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1; надала у власність Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 земельну ділянку площею 0,2646 га. по АДРЕСА_1 для обслуговування багатоквартирного житлового будинку із земель запасу міської ради (землі житлової та громадської забудови).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що згідно ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального і користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, І сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Відповідно до п. 34 ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції міських рад відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. За приписом ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України при переході права власності на будівлю чи споруду право власності на земельну ділянку або її частку може переходити на підставі цивільно-правових узгоджень, а право користування - на підставі договору оренди. Погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами передбачено ст. 198 Земельного кодексу України при кадастровій зйомці як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Судом з'ясовано, що ОСББ «Затишне» звернулося до Трускавецької міської ради з заявою від 16.09.2011 р. про надання дозволу процесу оформлення документів по земельній ділянці, яка використовується для обслуговування будинку АДРЕСА_1.

Згідно з ч. 8 ст. 118 Земельного кодексу України проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін, відповідно до ч. 9 вказаної статті проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування, а згідно ч. 10 районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Суд першої інстанції вважав, що оскільки оскаржуваним рішенням Трускавецької міської ради від 09 лютого 2012 року за №272, передано ОСББ «Затишне» у приватну власність земельну ділянку площею 0,2646 га. по АДРЕСА_1 для обслуговування багатоквартирного житлового будинку із земель запасу міської ради (землі житлової та громадської забудови): без отримання згоди від інших користувачів суміжних земельних ділянок; без погодження її меж в натурі то відповідачем неправомірно було передано у приватну власність земельну ділянку і Трускавецька міська рада вийшла за межі своєї компетенції, оскільки фактично не отримала згоди на зміну цільового призначення земельної ділянки з загального користування на обслуговування житлового будинку у інших користувачів земельної ділянки.

Однак розглядаючи спір суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що згідно ч.1 та ч. 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У відповідності до вимог ч. 2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивачем оскаржується рішення відповідача від 09.02.2012 року № 272 «Про затвердження проектів землеустрою, технічних документацій та надання земельних ділянок», при цьому поза увагою суду залишено ту обставину, що на підставі спірного рішення оформлено право власності на згадану вище земельну ділянку, про що видано об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Затишне» Державний акт на право власності на земельну ділянку(а.с.205).

Оскільки спірне рішення є актом індивідуальної дії, воно реалізоване, бо видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, то відповідно після оформлення права власності на землю виник спір про право цивільне, а відтак, і захищати свої права і інтереси позивачі повинні у спосіб визначений ст. 16 ЦК України.

Аналогічна позиція викладена в рішеннях Верховного суду України, які у відповідності до ст.. 244-2 КАС України є обов'язковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанову суду першої інстанції слід скасувати, бо така прийнята з порушенням норм процесуального права, а провадження у справі - зарити.

Керуючись ст. 157, ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 4 ч. 1 ст. 198, п. 4 ст. 202, ст. 203, ст.206, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Затишне» - задовольнити частково, постанову Трускавецького міського суду Львівської області від 17 березня 2015 року по справі № 457/1985/13-а скасувати, провадження у справі за позовом ОСОБА_1, товариства з обмеженою відповідальністю «Клініка Саєнко» до Трускавецької міської ради треті особи: об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Затишне», управління Держкомзему у Дрогобицькому районі про визнання протиправним та скасування рішення - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді В.Я. Макарик

Н.В. Ільчишин

повний текст ухвали виготовлений 27.11.2015 року