Справа № 2а-881/11/0970
Суддя: Бобров Ю.О.
Дата ухвалення: 2011-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2011 р. Справа № 2a-881/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Боброва Ю.О.

за участю секретаря судового засідання Дмитрашко О.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: Житлово-експлуатаційної організації № 4

до відповідача: Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції

про скасування постанови ВП №24608817 від 18.02.2011 про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на рухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

14.03.2011 року Житлово-експлуатаційна організація № 4 (надалі - позивач) звернулася з адміністративним позовом до відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції (надалі - відповідач) про скасування постанови ВП № 24608817 від 18.02.2011 року про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на рухоме майно.

Позовні вимоги мотивовані тим, що підставою для відкриття виконавчого провадження стала вимога управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську від 05.01.2011 року № Ю1444/3, яка не вступила в законну силу й, крім того, різниться за сумою з аналогічною вимогою, направленою міським управлінням ПФУ позивачу. У звязку з цим, постанова відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції ВП № 24608817 від 18.02.2011 року про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на рухоме майно ЖЕО № 4 винесена всупереч вимог Закону України «Про виконавче провадження»та повинна бути скасована.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та пояснив суду, що 25.01.2011 року до Житлово-експлуатаційної організації № 4 поступила вимога управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську від 05.01.2011 року за № Ю-1444/3 про сплату боргу на загальну суму 635435,16 грн. У звязку з тим, що ЖЕО № 4 не погоджувалася із сумою боргу, вказаною у вимозі управління ПФУ, нею на адресу управління була направлена заява за вих. від 31.01.2011 року № 81 про узгодження вимоги про сплату боргу. У заяві вказано на те, що ЖЕО №4 оскаржена до суду вимога № Ю-1444 від 02.09.2010 року й рішення у цій справі не набуло законної сили. Тому, направлена на адресу позивача вимога за тим же номером є неправомірною. Рішення по заяві на адресу позивача не поступило. Натомість, 05.03.2011 року надійшла постанова відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції ВП № 24608817 від 18.02.2011 року про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на рухоме майно. Крім того, представник позивача звернув увагу суду на те, що вимога від 05.01.2011 року за № Ю-1444/3, направлена до відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції та ЖЕО № 4 різниться за сумою боргу, вказаною водному й тому ж документі: в першому випадку це 635435,16 грн., в іншому 137211,56 грн. Таким чином, виконавче провадження відкрите всупереч вимог Закону України «Про виконавче провадження»за борговим документом, який не набув чинності. У звязку з викладеним, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив та пояснив суду, що постановою від 18.02.2011 року ним відкрите виконавче провадження ВП № 24608817 про стягнення з ЖЕО № 4 боргу в сумі 137211,56 грн. та накладений арешт на майно боржника в межах суми стягнення на підставі вимоги управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську № Ю-1444/3 від 05.01.2011 року. У відповідній графі вимоги вказано, що вона набрала законної сили 24.01.2011 року. Про те, що вимога не набула чинності йому відомо не було. Якби він мав таку інформацію, то відмовив би у відкритті виконавчого провадження. У звязку з цим, у задоволенні позову просив відмовити.

Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, дослідивши докази, установив наступне.

Відповідно до вимоги управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську від 05.01.2011 року № Ю-1444/3, яка надійшла 25.01.2011 року до ЖЕО №4 та зареєстрована за вхідним номером ВХ-37, сума боргу позивача становить 635435,16 грн. (а.с. 11, 37).

Згідно аналогічної вимоги того ж управління Пенсійного фонду від 05.01.2011 року № Ю-1444/3, на підставі якої відділом державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції постановою від 18.02.2011 року відкрито виконавче провадження ВП № 24608817, сума боргу позивача становить 137211,56 грн. У відповідній графі вимоги зазначено, що вона набула чинності 24.01.2011 року (а.с. 41).

Оглянутою в судовому засіданні заявою ЖЕО №4 від 31.01.2011 року за № 81, яка скерована на адресу управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську, позивач не погоджується із сумою боргу зі сплати страхових внесків, пені та штрафних санкцій за вимогою від 05.01.2011 року № Ю-1444/3. Крім того, у заяві зазначено, що первинна вимога про сплату боргу від 02.09.2010 року за № Ю-1444 оскаржена до суду і рішення щодо її правомірності не вступило в законну силу (а.с. 12).

Постановою відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції від 18.02.2011 року ВП № 24608817 відкрито виконавче провадження за вимогою управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську від 05.01.2011 року № Ю-1444/3 про стягнення з ЖЕО № 4 боргу в сумі 137211,56 грн. та накладений арешт на майно боржника в межах суми звернення до стягнення (а.с. 45).

Відповідно до постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.12.2010 року в справі № 2а-3608/10/0970 відмовлено у задоволенні позовних вимог ЖЕО №4 до управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську про визнання протиправною та скасування вимоги від 02.09.2010 року № Ю-1444 на суму 700164,39 грн. Разом тим, рішення суду першої інстанції в законну силу не вступило в звязку з оскарженням його до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Основні засади, організацію і порядок провадження виконавчих дій щодо звернення стягнення на майно боржника регламентовано Законом України «Про виконавче провадження»№ 606-XIV від 21.04.1999 року (в редакції Закону № 2677-VI від 04.11.2010 року, надалі Закон).

Статтею 8 Закону визначено, що сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Відповідно до вимог статті 12 цього Закону сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Відповідно до вимог статті 17 вказаного Закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи:

1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті;

2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

3) судові накази;

4) виконавчі написи нотаріусів;

5) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу;

8) рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу;

9) рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Частиною 1 статті 25 Закону визначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до частини 6 цієї статті постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 26 Закону державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що рішення управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську, на підставі яких позивачу направлена вимога від 05.01.2011 року № Ю-1444/3, не набрали законної (юридичної) сили в звязку з оскарженням вказаної вимоги в суді. Крім того, виконавчий документ не був допущений до негайного стягнення.

У відповідності до статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб про захист яких вони просять.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що постанова відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції ВП № 24608817 від 18.02.2011 року про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на рухоме майно ЖЕО № 4, винесена на підставі вимоги управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську від 05.01.2011 року за № Ю-1444/3, яка не набрала законної (юридичної) сили, суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження», є протиправною та підлягає скасуванню. Тому, вимоги позивача є правомірні та обґрунтовані, а позов слід задовольнити.

Відповідно до вимог частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Таким чином, на користь ЖЕО №4 необхідно стягнути з Державного бюджету України понесені нею судові витрати в сумі 3,40 грн..

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 11, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції ВП № 24608817 від 18.02.2011 року про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на рухоме майно ЖЕО № 4 за вимогою про сплату боргу управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську від 05.01.2011 рокуза № Ю1444/3.

Стягнути з Державного бюджету України з користь ЖЕО № 4 () зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, судові витрати в сумі 3 (три) грн. 40 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_3

Постанова складена в повному обсязі 28.03.2011 року.