Справа № 808/8466/15
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2015-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2015 року (11 год. 25 хв.)Справа № 808/8466/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазаренка М.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче обєднання «Укрпромекологія» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду (далі іменується суд) надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче обєднання «Укрпромекологія» (далі іменується позивач, ТОВ «НВО «Укрпромекологія») до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (далі іменується відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29.09.2015 № НОМЕР_1.

В обґрунтування позову підприємство посилається на те, що висновки Акту перевірки №82/2202/31329313 від 09.04.2015 про відсутність факту поставки товарів (послуг) ПП «ТРАНС СТРОЙ-Д» на ТОВ «НВО «Укрпромекологія» суперечать чинному законодавству, а встановлене податковим органом завищення суми податкового кредиту за квітень 2015 року у розмірі 456 800,00 грн. є безпідставним та необґрунтованим, оскільки позивач має і надавав до перевірки всі первинні та бухгалтерські документи, які підтверджують реальність здійснення господарських операцій з придбання товарів ПП «ТРАНС СТРОЙ-Д». Як зазначає позивач, зі змісту акту перевірки не вбачається, що ДПІ були виявлені дефекти форми, змісту або походження, котрі спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості. ТОВ «НВО «Укрпромекологія» зазначає, що на час здійснення господарських операцій з ПП «ТРАНС СТРОЙ-Д» за договором поставки, останній був включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мав свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість. Також зазначає, що платник податків, не може нести відповідальність за дії контрагентів при відсутності вини. Позивач зазначає, що фіскальний орган довільно трактує встановлені норми цивільного та господарського права України, а також Податкового кодексу України. Враховуючи викладене, позивач просить скасувати прийняте за результатами перевірки податкове повідомлення-рішення, яким йому збільшені грошові зобовязання з податку на додану вартість на суму 685 200,00 грн.

Позивач у судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

У судове засідання зявився представник відповідача ОСОБА_1 Матеріали справи містять письмові заперечення від 09.10.2015 №1845/7/08-01-10-3-16, в яких, зокрема, зазначено про те, що в ході перевірки не доведено реальність поставки товарів ТОВ «НВО «Укрпромекологія» від постачальника ПП «ТРАНС СТРОЙ-Д». Зокрема, вказує на те, що відповідно до найменування ВЕД, ПП «ТРАНС СТРОЙ-Д» не здійснює діяльність повязану з добуванням гірських порід. Зазначає, що, з метою дослідження походження Розсіву МнС, що згідно документів було реалізовано в адресу ТОВ «НВО «Укрпромекологія» у квітні 2015 року було проведено аналіз показників, що знайшли своє відображення у декларації з податку на додану вартість ПП «ТРАНС СТРОЙ-Д». Так, аналізом зареєстрованих податкових накладних встановлено, що у квітні 2015 року ПП «ТРАНС СТРОЙ-Д» оптом скуповувало продукти харчування та не реалізовувало їх, тобто у діяльності ПП «ТРАНС СТРОЙ-Д» відсутня розумна економічна причина (ділова мета), яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результати господарської діяльності. Таким чином, відповідав дійшов висновку, що взаємовідносини між підприємствами ТОВ «НВО «Укрпромекологія» та ПП «ТРАНС СТРОЙ-Д» у квітні 2015 року базуються на можливості отримання податкової вигоди у вигляді первинних документів на постачання Розсіву МнС без настання реальних господарських операцій, повязаних з продажем товару та по яким неправомірно формується податковий кредит, отже як наслідок не підтверджено суми ПДВ, віднесені до складу податкового кредиту ТОВ «НВО «Укрпромекологія» у квітні 2015 року у розмірі 456 800,00 грн. Враховуючи викладене, вважає, що доводи позивача не спростовують висновків акту перевірки від 09.04.2015 №82/2202/31329313 відносно встановлених порушень та не можуть бути підставою для скасування податкового повідомлення - рішення.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки у судове засідання прибули не всі особи, які беруть участь у справі, суд визнав за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.

Враховуючи вимоги частини першої статті 41 КАС України, відповідно до якої уразі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче обєднання «Укрпромекологія» () зареєстроване 05.02.2001 Виконавчим комітетом Запорізької міської ради як субєкт підприємницької діяльності юридична особа, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 03.12.2014. Підприємство взято на податковий облік в ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя 06.02.2001 за №2001/0069.

На підставі направлення від 27.08.2015 №426, виданого ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області, ОСОБА_2 головним державним податковим ревізором інспектором відділу планування та інформаційного забезпечення управління податкового аудиту згідно з підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями) та відповідно до наказу ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області від 27.08.2015 №451 проведено позапланову документальну виїзну перевірку ТОВ «НВО «Укрпромекологія» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських операцій з ПП «ТРАНС СТРОЙ-Д» (код за ), ПАТ «ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ІМ. Ф.Е. ДЗЕРЖИНСЬКОГО» (код за ЄДРПОУ 5393043), ПАТ «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ» (код за ЄДРПОУ 186536), ТОВ «ЛІДЕР ФЛЮС» (код за ), що відображені у податковій декларації з ПДВ за квітень 2015 року.

Перевірка проводилась з 27.08.2015 по 28.08.2015.

За наслідками проведеної перевірки контролюючим органом складено Акт перевірки № 82/2202/31329313 від 09.04.2015.

Перевіркою встановлено, що в порушення вимог підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, пункту 187.1 статті 187, пунктів 192.1, 192.3 статті 192, пунктів 198.1, 1983, 198.6 статті 198, пунктів 199.4, 199.5 статті 199, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями) позивачем занижений податок на додану вартість на загальну суму 456 800,00 грн.

Не погоджуючись з висновками, викладеними в акті перевірки, ТОВ «НВО «Укрпромекологія» подало письмові заперечення вих. №210 від 25.09.2015.

За результатами розгляду заперечення ТОВ «НВО «Укрпромекологія», ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя надало письмову відповідь на заперечення до акту перевірки № 82/2202/31329313 від 09.04.2015, в якій заперечення вих. №210 від 25.09.2015 (вх. №24074/10 від 25.09.2015) залишені без задоволення.

29 вересня 2015 року, на підставі Акту перевірки № 82/2202/31329313 від 09.04.2015, контролюючим органом прийняте податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 про збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче обєднання «Укрпромекологія» грошового зобовязання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 685 200,00 грн., в тому числі 456 800,00 грн. за основним платежем та 228 400,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням від 29.09.2015 № ТОВ «НВО «Укрпромекологія» звернулось до суду.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обовязки платників податків та зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VІ (далі іменується ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 1 ПК України, податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобовязання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Приписами указаної статті встановлено, що право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Тобто, законодавцем чітко зазначено, що право платника податку на податковий кредит виникає в періоді, в якому відбулося придбання товарів (робіт, послуг) або зроблена попередня оплата, але це право повинне бути підтверджене належним чином оформленою податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 розділу V Кодексу).

Отже, аналіз вищевказаних норм податкового законодавства свідчить про те, що право платника податку на податковий кредит виникає в періоді, в якому відбулося придбання товарів (робіт/послуг) або зроблена попередня оплата, але це право повинно бути підтверджене належним чином оформленою податковою накладною.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України Платник податку зобовязаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобовязаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Пунктом 201.4 статті 201 ПК України встановлено, що податкова накладна складається у день виникнення податкових зобовязань продавця.

Відповідно до пункту 201.8 статті 201 ПК України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Таким чином, виходячи із приписів вищевказаних норм ПК України, податкова накладна є документом, який підтверджує фактичну сплату покупцем податку на додану вартість у ціні товару, та надає право на формування податкового кредиту платника податків-покупця. І лише придбання товарів (послуг, робіт), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності платника податку, відсутність податкової накладної та складання податкової накладної особою, що не зареєстрована як платник ПДВ, позбавляють платника податку права на включення до податкового кредиту сплачених (нарахованих) сум податків у звітному періоді у звязку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобовязані вести облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 3 Закону України № 996-ХІV від 16.07.1999 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (зі змінами та доповненнями) (далі іменується Закон України № 996-XІV) передбачено, що бухгалтерський облік є обовязковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Статтею 1 Закону України № 996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також підпунктом 1.2 пункту 1, підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704 (далі іменується Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до частини другої статті 9 вказаного Закону та підпункту 2.4 пункту 2 Положення, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктам 2.15 та 2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок.

Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України № 996-ХІV, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Судом встановлено, що 01.04.2015 між Приватним підприємством «ТРАНС СТРОЙ-Д» (далі іменується постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче обєднання «Укрпромекологія» (далі іменується покупець) укладено договір поставки №0104, відповідно до якого постачальник зобовязується передати у власність покупця сировину та матеріали (товар), а покупець зобовязується прийняти товар й оплатити його вартість постачальникові в строки й на умовах, передбачених даним Договором. Найменування, кількість і ціна товару визначається згідно із специфікаціями (додатками до договору), які підписуються сторонами і є невідємною частиною цього Договору. Доставка товару провадиться покупцем. Оплата за даним договором провадиться шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника впродовж 365 банківських днів з моменту одержання Покупцем товару. Якість і комплектність товару повинні відповідати ДСТ, ТУ або іншої нормативно-технічної документації, наданої Постачальником. Договір набуває чинності (стає обовязковим для сторін) від дня його підписання сторонами й діє до 31 грудня 2015 року в частині оплати, до повного виконання Сторонами зобовязань.

Так, відповідно до Специфікації №1, складеної до договору №0104 від 01.04.2015, загальна вартість товару, що поставляється, з урахуванням ПДВ 20%, становить 2 740 800,00 грн.

На виконання умов договору ПП «ТРАНС СТРОЙ-Д» поставлено товар (Розсів МнС), на який виписано (оформлено) видаткові накладні від №1781 від 07.04.2015 на суму 274 080,00 грн., №1807 від 08.04.2015 на суму 274 080,00 грн., №1829 від 09.04.2015 на суму 274 080,00 грн., №1844 від 10.04.2015 на суму 274 080,00 грн., №1872 від 14.04.2015 на суму 274 080,00 грн., №1892 від 15.04.2015 на суму 274 080,00 грн., №1915 від 16.04.2015 на суму 274 080,00 грн., №1934 від 17.04.2015 на суму 274 080,00 грн., №1964 від 20.04.2015 на суму 274 080,00 грн., №1989 від 21.04.2015 на суму 274 080,00 грн.

Факт придбання позивачем у контрагента товарів підтверджується також податковими накладними №1781 від 07.04.2015 на суму ПДВ 45 680,00 грн., №1807 від 08.04.2015 на суму ПДВ 45 680,00 грн., №1829 від 09.04.2015 на суму ПДВ 45 680,00 грн., №1844 від 10.04.2015 на суму ПДВ 45 680,00 грн., №1872 від 14.04.2015 на суму ПДВ 45 680,00 грн., №1892 від 15.04.2015 на суму ПДВ 45 680,00 грн., №1915 від 16.04.2015 на суму ПДВ 45 680,00 грн., №1934 від 17.04.2015 на суму ПДВ 45 680,00 грн., №1964 від 20.04.2015 на суму ПДВ 45 680,00 грн., №1989 від 21.04.2015 на суму ПДВ 45 680,00 грн., складеними ПП «ТРАНС СТРОЙ-Д».

Розрахунки між сторонами за договором проводились у безготівковій формі, що підтверджується копіями платіжних доручень №2412 від 22.05.2015, №2423 від 26.05.2015, №2432 від 28.05.2015, №2448 від 29.05.2015, №2449 від 29.05.2015, №2454 від 02.06.2015.

Доставка товару здійснювалась перевізником ТОВ «ІНДЕКС-К» відповідно до Договору №2303 від 12.03.2015 про надання послуг, що підтверджується товарно-транспортними накладними №1781 від 07.04.2015, №1807 від 08.04.2015, №1829 від 09.04.2015, №1844 від 10.04.2015, №1872 від 14.04.2015, №1892 від 15.04.2015, №1915 від 16.04.2015, №1934 від 17.04.2015, №1964 від 20.04.2015, №1989 від 21.04.2015. Надання транспортних послуг підтверджується також Актом надання послуг №ОУ-0000456 від 30.04.2015 та податковою накладною №1019 від 30.04.2015.

Придбаний у контрагента товар оприбуткований позивачем шляхом здійснення записів у відповідних бухгалтерських документах, що не заперечується податковим органом та підтверджується відображеними в бухгалтерському обліку підприємства проводками по рахунку 631 за квітень 2014 року.

З матеріалів позовної заяви судом встановлено, що у подальшому придбаний у ПП «ТРАНС СТРОЙ-Д» товар було використано позивачем у власній господарській діяльності для виробництва чавуну, сталі та феросплавів, що також підтверджується звітами виробництва за зміну (а.с. 89 - 111).

Згідно з актом перевірки та розрахунком штрафних (фінансових) санкцій вбачається, що порушень з приводу вчинення господарських операцій з ПАТ «ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ІМ. Ф.Е. ДЗЕРЖИНСЬКОГО» (код за ЄДРПОУ 5393043), ПАТ «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ» (код за ЄДРПОУ 186536) та ТОВ «ЛІДЕР ФЛЮС» (код за ), які б мали вплив на донараховані суми податкових зобовязань за оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, податковим органом не виявлено.

У звязку із цим, суд не здійснює їх аналіз та не надає правову оцінку вказаним відносинам.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, всі надані до перевірки первинні документи складені у повній відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та не суперечать вимогам ПК України. Достовірних, належних і переконливих доказів, що первинні документи і податкова звітність ТОВ «НВО «Укрпромекологія» є дефектними або підробними та містять неправдиву, недостовірну інформацію, перевіряючими в акті перевірки не наведено.

Придбаний у контрагента товар оприбуткований позивачем шляхом здійснення записів у відповідних бухгалтерських документах, що не заперечується податковим органом.

Отже, поставлений товар був своєчасно та в повному обсязі оприбуткований ТОВ «НВО «Укрпромекологія» на підставі видаткових та податкових накладних, оплачений та в подальшому використаний у власній господарській діяльності, що в свою чергу призвело до змін в активах підприємства та його зобовязаннях і реально спричинило зміни майнового стану платника податків.

Суд зазначає, що оглянуті первинні документи містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції; первинні документи виписані реально існуючими на час вчинення угоди субєктами права.

Тобто, надані первинні бухгалтерські документи по формі і за змістом відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

За таких обставин, суд доходить висновку, що оглянуті документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статті 44 Податкового кодексу України, підпункту 2.4 пункту 2 Положення спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

Також, посилання контролюючого органу про те, що фінансово-господарські відносини між позивачем та його контрагентом у спірний період є фіктивними та такими, що вчинено без створення правових наслідків, які обумовлюють цими правочинами суд вважає безпідставними з огляду на наступне.

Слід зазначити, що приписами Цивільного кодексу України (далі іменується ЦК України) встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом не дійсним (стаття 204).

Так, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (стаття 215); нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (стаття 236); недійний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю (стаття 216).

Частиною першою статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В той же час, в акті перевірки контролюючого органу відсутні будь-які посилання на судові рішення, якими б була встановлена недійсність (фіктивність) правочинів, укладених між позивачем та його контрагентом.

В той же час, суд дійшов висновку, що зміст укладених між ТОВ «НВО «Укрпромекологія» та його контрагентом договору не суперечить актам цивільного законодавства, а відповідач не надав доказів, які б підтверджували, що зміст угод не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обовязків чи свідчить про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договору або приховування дійсного обєкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.

Суд зазначає, що відсутність необхідних основних фондів, кваліфікованого технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень, вантажних транспортних засобів тощо, не є беззаперечним доказом того, що господарські операції між ТОВ «НВО «Укрпромекологія» та ПП «ТРАНС СТРОЙ-Д» не мали реального характеру, оскільки нормами Цивільного та Господарського кодексів України дійсність і реальність договорів та правомірність виписаних за ними, зокрема, податкових накладних та інших первинних документів бухгалтерського та податкового обліку не обумовлені наявністю у постачальника матеріальних та трудових ресурсів для здійснення фінансово-господарської діяльності.

Крім того, судом встановлено, що на дату здійснення та відображення у бухгалтерському та податковому обліку господарських операцій безпосередній контрагент позивача ПП «ТРАНС СТРОЙ-Д» був зареєстрованим уповноваженими органами як субєкт господарювання, взятий податковими органами на облік як платник податків, в тому числі ПДВ, а також в ЄДР відсутні записи про відсутність підприємства за місцем реєстрації.

Також, суд зазначає, що чинним законодавством України на одну із сторін цивільно-правової угоди покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обовязку здійснення контролю за дотриманням усіма постачальниками по ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з постачальників у ланцюгу постачання або через відсутність висновків зустрічних перевірок таких постачальників зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит з податку на додану вартість, яке виникло в результаті сплати податку на додану вартість при придбанні товарів (робіт, послуг).

Тому, посилання контролюючого органу в акті перевірки на сумніву діяльність контрагентів в ланцюгу постачання, а також на виявлення обриву ланцюгу поставки та невизнання податкової звітності інших субєктів господарювання є безпідставними.

Суд зауважує, що Податковий кодекс України виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит не ставить у залежність від дотримання вимог податкового законодавства іншими субєктами господарювання. Несплата продавцем податку на додану вартість до бюджету, у разі фактичного здійснення господарської операції, не впливає на формування податкового кредиту покупцем та не є підставою для позбавлення останнього права на відшкодування цього податку, якщо він виконав усі передбачені законом умови отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру заявленого податкового кредиту. Така правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 22.10.2010, від 31.01.2011.

Законодавство не містить певних критеріїв добросовісності платника податків. Водночас, слід визнати обґрунтованим застосування на практиці цього підходу, оскільки подібне розмежування платників податків дозволяє індивідуалізувати юридичну відповідальність особи та забезпечити дотримання правопорядку у галузі оподаткування навіть за наявності певних прогалин у законодавстві. У разі, якщо дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву у їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, для підтвердження права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема, податкових накладних. Прикладом подібного підходу є постанова Верховного Суду України від 09 вересня 2008 року.

Загалом, реальність вчинення господарської операції повязується податковим органом лише з обставинами діяльності третьої особи, що є неприпустимим як за законодавством України так і міжнародними нормами.

Зокрема, стаття 61 Конституції України закріплює принцип індивідуального характеру юридичної відповідальності особи.

Постановою Верховного Суду України від 11.01.2011 по справі ЗАТ «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської ОДПІ зазначено, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим субєктом господарювання.

Крім того, рішеннями Європейського Суду від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України» та від 22.01.2009 «Булвес» АД проти Болгарії, які згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, вказано на те, що коли Держави-члени Конвенції володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань…Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, повязаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобовязання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених

статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи по суті не знайшли свого підтвердження доводи податкового органу про порушення позивачем вимог 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, пункту 187.1 статті 187, пунктів 192.1, 192.3 статті 192, пунктів 198.1, 1983, 198.6 статті 198, пунктів 199.4, 199.5 статті 199, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями), а тому податкове повідомлення-рішення від 29.09.2015 № НОМЕР_1 про збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче обєднання «Укрпромекологія» грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 685 200,00 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

У звязку із цим, адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 2, 4, 7 12, 14, 86, 158 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче обєднання «Укрпромекологія» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області від 29.09.2015 № НОМЕР_1 про збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче обєднання «Укрпромекологія» грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 685 200,00 грн., в тому числі 456800,00 грн. за основним платежем та 228 400,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче обєднання «Укрпромекологія» () 10 278 (десять тисяч двісті сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області ().

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.С. Лазаренко