Справа № 826/15817/15
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2015-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

30 листопада 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Старової Н.Е., Файдюка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецконструкція" на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецконструкція" до Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецконструкція" звернулося з позовом до Державної фіскальної служби України про:

- визнання протиправним та скасування рішення Державної фіскальної служби України від 15 квітня 2015 року № 7820/6/99-99-10-01-04-25 про результат розгляду скарги;

- зобов'язання Державної фіскальної служби України скасувати податкове повідомлення - рішення від 19 листопада 2014 року № 08.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Позивач, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового засідання.

Сторони до судового засідання не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 197 КАС України.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи, відповідність висновків суду обставинам справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі висновків акту перевірки від 03 листопада 2014 року № 1034/26-55-22-08/31992407, Державною податковою інспекцією у Печерському районі ГУ ДФС у місті Києві було прийнято податкове повідомлення - рішення від 19 листопада 2015 року № 08, яким позивачу донараховано грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 186 309,00 грн.

Не погоджуючись із вищевказаним податковим повідомленням - рішенням від 03 листопада 2014 року № 1034/26-55-22-08/31992407, позивач розпочав процедуру адміністративного оскарження.

Зокрема, рішенням Державної фіскальної служби України від 15 квітня 2015 року № 7820/6/99-99-10-01-04-25 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецконструкція" залишено без задоволення, податкове повідомлення - рішення від 19 листопада 2015 року № 08 - без змін.

Не погоджуючись з означеним рішенням, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду, посилаючись на те, що рішення Державної фіскальної служби України від 15 квітня 2015 року № 7820/6/99-99-10-01-04-25 є протиправним та підлягає скасуванню.

Основним нормативно-правовим актом, що регулює спірні правовідносини є Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі - Податковий кодекс України, ПК України).

Відповідно до статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Керівник (його заступник або інша уповноважена посадова особа) відповідного контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи), така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи) про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

З наведеного вбачається, що рішення контролюючого органу можуть бути оскаржені в адміністративному порядку шляхом подання скарги платника податків. При цьому, контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги.

Тобто, стаття 56 Податкового кодексу України встановлює порядок та строки оскарження рішень, прийнятих контролюючим органом.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 лютого 2015 року позивачем подано до Державної фіскальної служби України скаргу на податкове повідомлення - рішення.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 10 березня 2015 року № 4769/6/99-99-10-01-04-25 строк розгляду скарги продовжено до 18 квітня 2015 року включно.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 15 квітня 2015 року № 7820/6/99-99-10-01-04-25 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецконструкція" залишено без задоволення, податкове повідомлення - рішення від 19 листопада 2015 року № 08 - без змін.

Наведене свідчить, що відповідач, в порядку та строки, встановлені Податковим кодексом України, розглянуто скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецконструкція".

Водночас, як вірно було зазначено судом першої інстанції, посилання позивача на реальність господарських відносин Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецконструкція" із контрагентами, що було предметом перевірки, не беруться судом до уваги, адже встановлення факту здійснення (реальність) господарських операцій між позивачем та контрагентами, обставини використання придбаних товарів у власній господарській діяльності позивача, встановлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції (зокрема, чи були платниками податку на додану вартість) повинні розглядатись в межах справи про оскарження податкового повідомлення - рішення. В даному ж випадку, суд досліджує дотримання суб'єктом владних повноважень конкретних юридичних норм при прийнятті оскаржуваного рішення.

Крім цього, відповідно до частин 1, 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини 2 стаття 17 Кодексу адміністративного судочинства України ).

Отже, предметом оскарження є рішення, дії чи бездіяльність службових осіб, якщо вони обмежують чи порушують права, свободи чи законні інтереси особи.

Рішення про результат розгляду скарги та викладені у ньому факти та висновки не можна розглядати як рішення суб'єкта владних повноважень, що породжує для суб'єкта господарювання певні правові наслідки. Зазначене рішення є виключно носієм інформації про правомірність чи неправомірність будь-якого нарахування, здійсненого контролюючим органом у випадках, визначених Податковим кодексом України, або будь-яке іншого рішення. Контролюючий орган не позбавлений права викладати в рішенні власні суб'єктивні висновки щодо зафіксованих обставин, та в подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податку порушень.

В даному випадку, рішення про результат розгляду скарги не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для платника податків.

Натомість, в розумінні Податкового кодексу України саме податкове повідомлення-рішення є письмовим повідомленням контролюючого органу (рішення) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Відтак, позивач не позбавлений права на звернення до адміністративного суду із позовом про оскарження податкового повідомлення - рішення від 19 листопада 2015 року № 08.

За наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога позивача про визнання протиправним та скасування рішення Державної фіскальної служби України від 15 квітня 2015 року № 7820/6/99-99-10-01-04-25 про результат розгляду скарги є такою, що не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про зобов'язання Державної фіскальної служби України скасувати податкове повідомлення - рішення від 19 листопада 2014 року № 08 суд зазнає таке.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо розгляду скарг платників податків є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу, в даному випадку - Державної фіскальної служби України.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Таким чином, як вірно було зазначено судом першої інстанції, позовна вимога про зобов'язання Державної фіскальної служби України скасувати податкове повідомлення - рішення від 19 листопада 2014 року № 08 задоволенню не підлягає, адже є нічим іншим як втручанням в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецконструкція" залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

суддя Н.Е.Старова

суддя В.В.Файдюк

Головуючий суддя Мєзєнцев Є.І.

Судді: Файдюк В.В.

Старова Н.Е.