Справа № 802/3718/15-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2015-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

18 листопада 2015 р. Справа № 802/3718/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Чернюк Алла Юріївна,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренка Ігоря Валерійовича

представника позивача: Кособуцького В.В.

представника відповідача: Цибка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Павлівської сільської ради

до: Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області

про: визнання рішення протиправним

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася Павлівська сільська рада Калинівського району Вінницької області (далі - Павлівська СР, позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі - ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, відповідач), в якому просить суд визнати нечинним рішення відповідача № РВ-015 та зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області внести відомості до Державного земельного кадастру про зміну і встановлення меж населеного пункту села Павлівка Калинівського району Вінницької області.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що рішення відповідача від 30.09.2015 № РВ-015 «Про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру» є протиправним, оскільки проект землеустрою щодо зміни території села Павлівка після позитивних висновків контролюючих служб району та області був позитивно оцінений та погоджений відділом державної землевпорядної експертизи Головного управління Держземагентства у Вінницькій області від 18.09.2013 № 847, погоджений рішенням 18 сесії 6 скликання Калинівської районної ради № 261.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити адміністративний позов повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечував з підстав, викладених в наданих суду 09.11.2015 письмових запереченнях (а. с. 37-39), зазначивши, що приймаючи оскаржуване рішення кадастровий реєстратор діяв відповідно до вимог чинного законодавства, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України. Відтак, представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши адміністративну справу, суд установив такі фактичні обставини.

Рішенням 12 сесії 5 скликання Павлівської СР від 23.01.2008 № 288 за результатами розгляду заяви жителів с. Павлівка, працівників соціальної сфери щодо надання дозволу на будівництво житлових будинків на земельних ділянках, які знаходяться за межами населеного пункту с. Павлівка, визначено звернутися з клопотанням до Калинівської районної ради про внесення змін до проекту встановлення меж території с. Павлівка та внести додатково у межі села 50,5 га, які надані працівникам соціальної сфери та 33,1 га земель запасу, що перебувають в оренді жителів села.

Пропозиції Павлівської СР про зміну меж населеного пункту с. Павлівка щодо включення до земель населеного пункту земельних ділянок загальною площею 83,6 га, в тому числі 50,5 га ріллі, переданої у власність працівникам соціальної сфери та 33,1 га земель громадських пасовищ, які знаходяться в південно-східній частині та прилягають до с. Павлівки, погоджено рішенням 12 сесії 5 скликання Калинівської РР від 11.04.2008 № 161.

Рішенням 2 сесії 6 скликання Павлівської СР від 13.12.2010 № 14 за результатами звернення жителів с. Павлівка щодо надання земельних ділянок під забудову і для комерційного використання, які знаходяться за межами населеного пункту с. Павлівка, вирішено розширити межі населеного пункту с. Павлівка: ввести в межі села 299,34 га земель запасу (ріллі, пасовищ), резервного фонду (ріллі) та земель, наданих для обслуговування будівель і споруд та звернутися з клопотанням до Калинівської РР про внесення змін до проекту встановлення меж населеного пункту с. Павлівка.

Пропозиції Павлівської СР про зміну меж населеного пункту с. Павлівка щодо включення до земель населеного пункту земельних ділянок загальною площею 299,3696 га погоджені рішенням 54 сесії 6 скликання Калинівської РР від 11.03.2011 № 60.

Для розроблення проекту землеустрою зміни межі с. Павлівка Павлівська СР звернулася до ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», уклавши 15.03.2012 договір та затвердивши 01.08.2012 завдання на виконання робіт.

Крім того, позивач листом від 24.02.2015 № 02-16/61 звернувся до ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» для виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж села Павлівка площею 123,2704 га на території Павлівської СР.

30.09.2015 Павлівська СР звернулася до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області з заявою про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, додавши розроблений проект землеустрою та виготовлену технічну документацію.

Рішенням від 30.09.2015 № РВ-015 державний кадастровий реєстратор ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області відмовив позивачу у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про державний земельний кадастр» та Порядку ведення Державного земельного кадастру, а саме у зв'язку з тим, що протокол польового обстеження і погодження меж не погоджений суміжником - головою Калинівської МР.

У вказаному рішенні кадастровий реєстратор рекомендував погодити протокол польового обстеження і погодження суміжних меж із головою Калинівської МР.

Рішення державного кадастрового реєстратора ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 30.09.2015 № РВ-015 є предметом оскарження в даній адміністративній справі.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходив з такого.

Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру, регулюються Законом України від 07.07.2011 №3613-VІ «Про Державний земельний кадастр» (далі - Закон №3613-VІ).

Відповідно до статті 1 Закону № 3613-VІ державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Статтею 6 Закону № 3613-VІ встановлено, що ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Держателем Державного земельного кадастру є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Адміністратором Державного земельного кадастру є державне підприємство, що належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, і здійснює заходи із створення та супроводження програмного забезпечення Державного земельного кадастру, відповідає за технічне і технологічне забезпечення, збереження та захист відомостей, що містяться у земельному кадастрі.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Закону Порядок ведення Державного земельного кадастру визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог цього Закону.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051 (далі - Порядок №1051).

Внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей відповідно до положень ч. 1 ст. 9 Закону здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Порядок внесення до Державного земельного кадастру відомостей про межі державного кордону України, межі адміністративно-територіальних одиниць, нормативну грошову оцінку земель, розташованих в межах територій адміністративно-територіальних одиниць, економічну оцінку земель, обмеження у використанні земель, встановлені законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами врегульовано ст. 32 Закону №3613-VІ.

Зокрема, ч. 1 цієї статті визначено, що про межі державного кордону України, межі адміністративно-територіальних одиниць, нормативну грошову оцінку земель, розташованих у межах територій адміністративно-територіальних одиниць, економічну оцінку земель, обмеження у використанні земель, встановлені законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, вносяться до Державного земельного кадастру на підставі рішення відповідного органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про встановлення і зміну меж адміністративно-територіальної одиниці, про затвердження документації із землеустрою, документації з оцінки земель, яка є підставою для внесення таких відомостей.

Рішення подається Державному кадастровому реєстратору, який здійснює внесення таких відомостей до Державного земельного кадастру, разом з електронним документом, що містить відомості про результати робіт із землеустрою та оцінки земель.

Внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надання мотивованої відмови у такому внесенні здійснюється у строк, що не перевищує чотирнадцяти робочих днів з дня отримання відповідної документації, якщо цим Законом не встановлено інший строк для здійснення цих дій (ч. 2 ст. 32 Закону №3613-VІ).

Підставою для відмови у внесенні до Державного земельного кадастру відомостей, передбачених частиною першою цієї статті відповідно до ч. 3 ст. 32 Закону №3613-VІ, є:

подання документів, передбачених частиною першою цієї статті, не в повному обсязі;

невідповідність поданих документів вимогам законодавства.

Крім того, порядок внесення відомостей (змін до них) про землі в межах територій адміністративно-територіальних одиниць врегульовано Порядком №1051.

Так, згідно з п. 96 Порядку для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про землі в межах територій адміністративно-територіальних одиниць Державному кадастровому реєстраторові подаються:

1) заява про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, крім випадків, зазначених у пункті 69 цього Порядку;

2) документація із землеустрою та оцінки земель, документи, які згідно з пунктом 97 цього Порядку є підставою для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру;

3) електронний документ.

При цьому відповідно до пп. 2 п. 97 Порядку №1051 до Державного земельного кадастру відомості (зміни до них) щодо меж адміністративно-територіальної одиниці вносяться на підставі:

проектів землеустрою щодо встановлення та зміни меж адміністративно-територіальних одиниць;

проектів формування території і встановлення меж селищних, сільських рад (якщо межі встановлені до набрання чинності Законом України "Про землеустрій");

Підставою для відмови у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про землі в межах територій адміністративно-територіальних одиниць, як визначено п. 98 Порядку є:

1) подання документів, передбачених пунктом 96 цього Порядку, не в повному обсязі;

2) невідповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 70 цього Порядку.

При цьому згідно з вимогами п. 70 Порядку №1051 державний кадастровий реєстратор у момент надходження до нього заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру разом з документами, зазначеними у пункті 69 цього Порядку, перевіряє:

1) повноваження особи, що звернулася за внесенням відповідних відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру;

2) наявність повного пакета документів, необхідних для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру;

3) розташування об'єкта Державного земельного кадастру на території дії його повноважень;

4) придатність електронного документа для проведення його перевірки за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру.

У разі звернення за внесенням відповідних відомостей (змін до них) неналежної особи (особи, яка не може бути заявником відповідно до цього Порядку), подання заявником не повного пакета документів та/або розташування об'єкта Державного земельного кадастру на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора Державний кадастровий реєстратор відмовляє такій особі, заявникові у прийнятті заяви безпосередньо у момент її подання або у день надходження рекомендованим листом зазначених документів за формою згідно з додатком 13 із зазначенням рекомендацій щодо усунення причин, що є підставою для такої відмови, зокрема найменування та місцезнаходження органу, до повноважень якого належить внесення відомостей (змін до них) про об'єкт Державного земельного кадастру.

У разі відповідності заяви разом з документами вимогам, зазначеним у цьому пункті, Державний кадастровий реєстратор приймає заяву до розгляду по суті та обліковує її відповідно до пункту 71 цього Порядку №1051.

Як встановлено судом, підставою для відмови позивачу у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру було невідповідність поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про державний земельний кадастр» та Порядку ведення Державного земельного кадастру, а саме непогодження протоколу польового обстеження і погодження меж суміжником - головою Калинівської МР.

В обґрунтування прийняття оскаржуваного рішення представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що необхідність погодження меж суміжником визначено вимогами ст. 198 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Надаючи оцінку вказаним твердженням, суд виходить з такого.

Частиною 1 статті 198 ЗК України передбачено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Згідно з пунктом "б" частини другої статті 198 ЗК України кадастрова зйомка включає в себе й погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Суд зауважує, що таке погодження відбувається на етапі визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що здійснюється у відповідності до вимог Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376.

Як встановлено судом, межі між населеним пунктом с. Павлівка та землями Калинівської МР, погоджені, що підтверджується актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 27.04.2015, який підписаний Калинівською МР.

Поданий позивачем проект землеустрою щодо зміни території села Павлівка після позитивних висновків контролюючих служб Калинівського району та Вінницької області був позитивно оцінений та погоджений відділом державної землевпорядної експертизи Головного управління Держземагентства у Вінницькій області від 18.09.2013 № 847, погоджений рішенням 18 сесії 6 скликання Калинівської районної ради № 261.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що кадастровий реєстратор ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області протиправно відмовив позивачу у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з підстав, що наведені в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення

для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд наголошує на тому, що відповідачу як суб'єкту владних повноважень повинні бути відомі вимоги ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, на відповідність яким суд оцінює його дії і рішення. Ці вимоги є однаково важливими, ієрархічно не підпорядкованими й відповідають міжнародним, передовсім, європейським стандартам щодо діяльності органу публічної адміністрації. Вони повинні бути застосовані всіма суб'єктами владних повноважень безпосередньо для попереднього аналізу своїх дій і рішень.

Натомість, відповідач не скористався таким механізмом, оскільки оскаржуване рішення не відповідає цілій низці критеріїв, що визначені ч. 3 ст. 2 КАС України, а саме: обґрунтованості, розсудливості, пропорційності, зокрема, не дотримано необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовані ці дії.

Відповідно до частини 2 статті 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права.

Судовим рішенням Європейського Суду з прав людини від 26.03.2013 у справі Рисовський проти України Європейський Суд зауважив, що державні органи, які не впроваджують або недотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Отже, позивач правомірно очікував на внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, проте, через створені перешкоди органом влади був позбавлений можливості реалізувати таке право.

За таких обставин суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо оскаржуваного рішення та необхідність їх задоволення.

Визначаючись щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про зміну і встановлення меж населеного пункту с. Павлівка Калинівського району Вінницької області, суд виходив з такого.

Завданням адміністративного судочинства згідно з положеннями частини 1 статті 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Поряд із цим, адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Повноваження відповідача щодо прийняття відповідних рішень, в тому числі про внесення відомостей до Державного земельного кадастру України за своєю правовою природою є дискреційними.

Водночас, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, на думку суду, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Додатково суд зауважує, що в матеріалах справи наявні докази, які свідчать про те, що проект землеустрою щодо зміни межі території с. Павлівка Павлівської СР відповідає критеріям, визначеним законодавством, тобто жодних перешкод для внесення відповідачем відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про зміну і встановлення меж населеного пункту с. Павлівка Калинівського району Вінницької області не існує.

За цих обставин, а також з метою досягнення мети правосуддя - забезпечення ефективного поновлення порушеного права позивача, - суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача внести відомості (змін до них) до Державного земельного кадастру про зміну і встановлення меж населеного пункту с. Павлівка Калинівського району Вінницької області.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані ними докази, суд дійшов до переконання про наявність підстав для задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Питання про розподіл судових витрат у справі вирішується судом відповідно до вимог частини першої статті 94 КАС України, відповідно до якої, суд присуджує всі здійснені позивачем документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Павлівської сільської ради задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення № РВ-015 від 30.09.2015 року Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області внести відомості до Державного земельного кадастру про зміну і встановлення меж населеного пункту с. Палівка Калинівського району Вінницької області.

Стягнути на користь Павлівської сільської ради судові витрати в розмірі 1218 грн.00 коп. (судовий збір, що був сплачений згідно платіжного доручення № 136 від 07.10.2015року) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Чернюк Алла Юріївна