Справа № 2а-951/11/0970
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2011-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2011 р. Справа № 2a-951/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Суддя Остап'юк С.В.

за участю секретаря Хоми О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Рогатинському районі Івано-Франківської області про визнання нікчемною і скасування вимоги про сплату боргу № 785 від 01.11.2010 року, -

встановив:

22.03.2011 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Рогатинському районі Івано-Франківської області про визнання нікчемною і скасування вимоги про сплату боргу № 785 від 01.11.2010 року.

Підставою позову є те, що позивач не погоджується з вимогою про сплату боргу винесеною відповідачем на суму несплачених страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, вважає її незаконною, винесеною з порушенням встановленого законодавства та такою, що підлягає скасуванню, стверджує, що оплата страхових внесків ним проводилась своєчасно та в повному обсязі.

Позивач в судове засідання не зявився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, вказав, що заявлений позов не визнає.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши подані докази, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.08.2005 року Рогатинською районною державною адміністрацією Івано-Франківської області проведено державну реєстрацію фізичної особи підприємця ОСОБА_1, позивач здійснює торгівельну діяльність на ринках району та є платником фіксованого податку відповідно до виданого йому патенту серії ТАЄ за № 543048.

Виключно Законом України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; перелік платників страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків; стягнення заборгованості за цими внесками. Статтею 5 вказаного Закону його дію поширено на регулювання відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів на ці правовідносини може поширюватися лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що йому не суперечить.

Статтею 1 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування визначено, що страхувальниками є роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону сплачують страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 14 даного Закону страхувальниками відповідно є роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Частина перша статті 15 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування визначає, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону. Частина третя вказаної статті встановлює, що страхувальники набувають статусу платників страхових внесків до Пенсійного фонду з дня взяття їх на облік територіальним органом Пенсійного фонду.

Частина 2 статті 17 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування встановлює обовязки страхувальників, пункт шостий якої передбачає, що страхувальники зобовязані нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Частина 6 статті 20 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування встановлює обовязок страхувальників сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач є страхувальником, платником страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, на якого покладені обовязки нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Судом встановлено, що позивач здійснює свою підприємницьку діяльність відповідно до виданого йому торгового патенту серії ТАЄ за № 543048 та сплачує суму фіксованої плати прибуткового податку в розмірі 90,00 гривень.

Статтею 14 Декрету Кабінету Міністрів України Про прибутковий податок громадян за № 13-92 від 26.12.1992 року передбачений порядок обчислення i сплати податку, а саме з доходів, зазначених у цьому розділі Декрету, податок обчислюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності при виплаті ними протягом року доходів громадянам, зазначеним у цьому розділі Декрету, про що не пізніш як через 30 днів після виплати повідомляється податковим органам за місцем проживання громадян. Утримані у джерела виплати суми податку враховуються податковим органом при проведенні податкових розрахунків за доходами, одержаними за оподатковуваний період.

Перерахування утриманих сум податку до бюджету підприємства, установи, організації та фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності здійснюють у порядку, передбаченому статтею 10 цього Декрету.

Відповідно до статті 10 вказаного Закону підприємства, установи i організації усiх форм власності, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності після закінчення кожного місяця, але не пізніше строку одержання в установах банків коштів на виплату належних громадянам сум зобов'язані перераховувати до бюджету суми нарахованого i утриманого прибуткового податку за минулий місяць.

Абзацом 3 статті 14 вказаного Декрету Кабінету Міністрів України передбачено, що громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів, одержаних від цієї діяльності, за фіксованим розміром податку (далі - фіксований податок) шляхом придбання патенту за умови, якщо:

кількість осіб, які перебувають у трудових відносинах з таким громадянином - платником податку, включаючи членів його сім'ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності, не перевищує п'яти;

валовий доход такого громадянина від самостійного здійснення підприємницької діяльності або з використанням найманої праці за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю придбання патенту, не перевищує семи тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

громадянин здійснює підприємницьку діяльність з продажу товарів і надання супутніх такому продажу послуг на ринках. Доходи такого громадянина, одержані від здійснення інших видів підприємницької діяльності, оподатковуються у загальному порядку.

Фіксований податок сплачується громадянином - платником податку до відповідного місцевого бюджету за місцем його проживання.

Розміри фіксованого податку встановлюються відповідною місцевою радою залежно від територіального розташування місця торгівлі і не можуть бути менше ніж 20 гривень та більше ніж 100 гривень за календарний місяць для громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність самостійно.

Для одержання патенту на здійснення підприємницької діяльності на всій території України фіксований податок встановлюється у розмірі 100 гривень.

Здійснення торговельної діяльності у сфері роздрібної (дрібнооптової) торгівлі платником фіксованого податку, а також особами, які перебувають з ним у трудових відносинах, або членами його сім'ї, які беруть участь у такій діяльності, не потребує отримання ліцензії.

01.11.2010 року управлінням Пенсійного фонду України в Рогатинському районі винесено вимогу про сплату боргу № 785, якою зобовязано позивача сплатити недоїмку зі страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування в сумі 857,46 гривень.

Законом України Про внесення змін до законів України Про Державний бюджет України на 2010 рік та Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування було змінено правове регулювання сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування для платників фіксованого податку, яким є позивач. Даний закон набрав чинності 17.07.2010 року.

У відповідності до вищевказаного Закону підпункт 4 пункту 8 розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування викладено в наступній редакції: фізичні особи субєкти підприємницької діяльності , які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок) та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом. Сума страхового внеску встановлюється зазначеними особами самостійно для себе та членів їх сімей, які беруть участь у провадженні такими особами підприємницької діяльності та не перебувають з ними у трудових відносинах. При цьому сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу (прибутку), загального оподатковуваного доходу, з якої сплачуються страхові внески.

У відповідності до абзацу 9 статті 1 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування мінімальний страховий внесок сума коштів, що визначається розрахунково як добуток розміру мінімальної заробітної плати і розміру єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, встановлених законом, на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід).

Законом України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" встановлено розмір мінімальної заробітної плати за період з 01.07.2010 по 30.09.2010, в розмірі 888 гривень.

Таким чином, сума мінімального страхового внеску протягом липня-вересня 2010 року становила 294,82 гривень за кожен місяць зокрема, тобто позивачем по справі за третій квартал 2010 року необхідно було сплатити 884,46 гривень.

Як встановлено в судовому засіданні та зазначено вище, позивачем сплачено страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування за себе, як самозайняту особу, за третій квартал 2010 року в розмірі 27,00 гривень.

Як наслідок суд приходить до висновку, що на позивача покладено обовязок здійснювати сплату страхових внесків в строк встановлений законодавством та в розмірах визначених п.п.4 пункту 8 розділу XV Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" в період існування спірних правовідносин - третій квартал 2010 року, а вимога № 785 від 01.11.2010 року є правомірною.

Управлінням Пенсійного фонду України в Рогатинському районі разом із вимогою про сплату боргу № 785 від 01 листопада 2010 року було направлено позивачу повідомлення-розрахунок про сплату недоїмки зі страхових внесків із врахуванням частини сплачених сум єдиного (фіксованого) податку, яка становить 857,46 гривень.

Стаття 106 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлює відповідальність страхувальників, частиною 1 якої передбачено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків страхувальники зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Частина 2 вказаної статті Закону передбачає, що суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

У відповідності до частини 3 статті 106 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити суми недоїмки та суми фінансових санкцій. Страхувальник у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує її з органами Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, а в разі неузгодження вимоги із органами Пенсійного фонду має право на оскарження вимоги в судовому порядку.

Таким чином суд, приходить до висновку, що управлінням Пенсійного фонду України в Рогатинському районі Івано-Франківської області правомірно, в межах компетенції винесена вимога про сплату боргу № 785 від 01 листопада 2010 року на виконання Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, в редакції від 17.07.2010 року.

Разом з тим суд зазначає, що підпункт 4 пункту 8 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування був виключений на підставі Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, який набрав чинності 01 січня 2011 року.

Посилання позивача на те, що він обрав особливий спрощений спосіб оподаткування, користується пільгами та те, що у нього не має фінансової можливості сплатити заборгованість не обґрунтовують заявлених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене вимога про сплату боргу № 785 від 01.11.2010 року, виставлена фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 про сплату боргу з страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування в сумі 857,46 гривень є правомірною, а позовні вимоги до задоволення не підлягають.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Рогатинському районі про визнання нікчемною і скасування вимоги про сплату боргу № 785 від 01.11.2010 року, відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Остап'юк С.В.

Постанова складена в повному обсязі 18.04.2011 року.