Справа № 308/15240/14-а
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року Справа № 876/6834/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В.М.,

суддів Рибачука А.І.,Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Тарновецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.05.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Тарновецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про визнання рішення незаконним,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Тарновецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про визнання рішення незаконним.

Позивачка посилалася на те, що 08.08.2014 року відповідачем прийнято рішення про переведення земельної ділянки розміром 0,29 га для ведення особистого селянського господарства, яке знаходиться в с. Тарновці урочище «Біля залізної дороги» та належить гр. ОСОБА_1, жительці АДРЕСА_1, згідно Державного акту на право власності на землю НОМЕР_1 від 05.06.2001 року, в землі запасу сільської ради.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивачка просила його скасувати.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.05.2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним та скасовано рішення 44 сесії 6 скликання Тарнівецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 08.08.2014 року щодо переведення земельної ділянки розміром 0,29 га для ведення особистого селянського господарства, яке знаходиться в с. Тарновці урочище «Біля залізної дороги» та належить гр. ОСОБА_1, згідно Державного акту на право власності на землю НОМЕР_1 від 05.06.2001 року, в землі запасу сільської ради.

Постанову суду першої інстанції оскаржила Тернівецька сільська рада, подавши на неї апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що оскаржене судове рішення мотивоване тим, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 15.02.2013 року по цивільній справі 308/2327/13ц за позовом ОСОБА_1 до Тарновецької сільської ради вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо спірної земельної ділянки, а тому у відповідача були відсутні підстави для прийняття спірного рішення. Проте, 23.10.2014 року апеляційним судом Закарпатської області відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 у справі 308/2327/13ц, у зв'язку із чим заходи забезпечення позову втратили чинність. Таким чином апелянт вважає, що спірне рішення сільською радою є законним та відсутні підстави для його скасування.

Апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Особи, які беруть участь в справі, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, проте в судове засідання не прибули, що є підставою для її розгляду в порядку письмового провадження за наявними в ній матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

З матеріалів справи видно, що позивачем у цій справі оскаржується рішення 44 сесії 6 скликання Тарновецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 08.08.2014 року щодо переведення земельної ділянки розміром 0,29 га для ведення особистого селянського господарства, яке знаходиться в с. Тарновці урочище «Біля залізної дороги» та належить гр. ОСОБА_1 згідно Державного акту на право власності на землю НОМЕР_1 від 05.06.2001 року, в землі запасу сільської ради.

Рішенням Тарновецької сільської ради від 26.02.1997 року ОСОБА_1 надано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,58 га.

На підставі зазначеного рішення позивачці було видано Державний акт на право власності на землю НОМЕР_1 від 05.06.2001 року, який був предметом розгляду судів цивільної юрисдикції різних інстанцій в справі за позовом прокурора до ОСОБА_1 про визнання державного акту на право власності на землю НОМЕР_1 від 05.06.2001 року не- дійсним.

ОСОБА_1 заявила в суді зустрічний позов про визнання права власності на земельні ділянки, в тому числі і на ту, яка є предметом дослідження в даній справі, який на час звернення до суду з даним позовом, остаточно не вирішений, оскільки позивачка подала касаційну скаргу на рішення судів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

При прийнятті оскаржуваного рішення Тарновецька сільська рада як на підставу посилалася на рішення цивільних судів першої та апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення відповідача випливає з цивільно-правових відносин позивачки та органу місцевого самоврядування, оскільки пов'язане з правом власності ОСОБА_1. на земельну ділянку, яке на думку позивачки , порушене Тернівецькою сільською радою прийняттям такого рішення.

У постанові від 01.10.2013 року у справі № 21-228а13, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що після оформлення відповідно до чинного законодавства права власності на земельну ділянку виник спір про право цивільне, а відтак і захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, визначені у статтях 152 ЗК та 16 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що рішення Верховного Суду України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю, оскільки предмет спору носить приватно-правовий характер та підлягає розгляду у порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 199, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Тарнівецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області задовольнити частково.

Скасувати постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.05.2015 року.

Провадження у справі №308/15240/14-а закрити, оскільки її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.М. Багрій

Судді : А.І. Рибачук

Д.М.Старунський