Справа № 810/1924/15
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2015-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1924/15 Головуючий у 1-й інстанції: Брагіна О.Є.,
Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 листопада 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Кобаля М.І.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.

при секретарі: Нагорній Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» на постанову Київського окружного адміністративного суду від 30 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» до Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про визнання протиправними дій, визнання незаконними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» (далі - Позивач) звернулось до суду із адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області (далі - Відповідач) у якому просило визнати незаконними та скасувати постанови у виконавчому провадженні ВП № 30827958 від 01.04.2013 року.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 30 липня 2015 року зазначений адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції (в частині незадоволених позовних вимог), позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції змінити постанову суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (за текстом апеляційної скарги).

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши представника позивача, що прибув у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржувану постанову - змінити, виходячи з наступного.

Як підтверджується матеріалами справи та встановлено судом першої інстанції, постановою від 26.01.2012 державним виконавцем ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Власюком А.В. було відкрито виконавче провадження №30827958 з примусового виконання постанови №472, виданої 26.12.2011 Управлінням у справах захисту прав споживачів у Херсонській області про стягнення з ТОВ «Технополіс -1» на користь держави штрафу у розмірі 40 357, 50 грн.

Постановою державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Власюка А.В. від 01.04.2013 по ВП №30827958, на підставі ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», з ТОВ «Технополіс-1» стягнуто витрати на проведення виконавчих дій у сумі 50,00 грн.

Також, постановою головного державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Власюка А.В. від 01.04.2013 по ВП № 30827958, на підставі ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» з ТОВ «Технополіс-1» стягнуто виконавчий збір у сумі 4035, 75 грн.

Постановою головного державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Власюка А.В. від 29.03.2013 року по ВП № 30827958, на підставі ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» приєднано виконавче провадження №30827958 згідно постанови № 472, виданої 26.11.2011 Управлінням у справах захисту прав споживачів у Херсонській області до зведеного виконавчого провадження №37649089.

Постановою головного державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Данилишина П.Б. про розшук майна боржника від 24.03.2015 по ВП №30827958 оголошено розшук всіх транспортних засобів боржника , перелічених у відповіді №10/51 від 17.03.2015 (Т.1 а.с.67-68).

Постановою головного державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Данилишина П.Б. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.03.2015 по ВП №30827958 накладено арешт на все майно, що належить ТОВ «Технополіс-1», за адресою: с.ПП Борщагівка, вул. Велика Кільцева, 4.

Постановою головного державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Данилишина П.Б. про арешт коштів боржника від 16.06.2015 по ВП №37649089 накладено арешт на кошти боржника, які містяться в АТ «Ощадбанку», ПАТ КБ «Надра», ПАТ «ПУМБ», ПАТ «ВТБ Банк», фінансовій установі Ф «Розрахунковий центр» ПАТ КБ «Приватбанк», АТ «Банк Фінанси та Кредит», ПАТ «Банк Форвард», ПАТ «Банк Михайлівський», АТ «Дельта Банк», Банк «Демарк», АТ «Укрексімбанк», ПАТ «БГ БАНК».

Не погоджуючись з діями та оскаржуваними рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав і законних інтересів.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачу не було направлено у визначений законом спосіб та строк постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження, чим позбавлено можливості останнього добровільного виконати рішення Управлінням у справах захисту прав споживачів у Херсонській області.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, проте, підлягає зміні пункт 7 та 8 постанови суду першої інстанції, оскільки він не відповідає мотивувальній частині постанови.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-ХІV (далі по тексту - Закон №606-ХІV).

Відповідно до ст. 1 Закону №606-ХІV, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб). Згідно із даним Законом, примусове виконання рішень у порядку, передбаченому законом, покладається на державних виконавців районних, міських (міст обласного значення), районних у містах відділів державної виконавчої служби, якими є начальник, заступник начальника, старший державний виконавець, державний виконавець районного, міського (міста обласного значення), районного у місті відділу державної виконавчої служби.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, також визначені Законом №606-ХІV.

Статтею 5 Закону №606-ХІV передбачено, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі по тексту - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Частиною 1 ст. 25 Закону № 606-XIV передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч.2 ст. 24 зазначеного Закону в постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а щодо рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням із нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних із провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

У разі, якщо у встановлений строк для добровільного виконання рішення воно не буде виконано боржником, державний виконавець невідкладно розпочинає його примусове виконання.

Відповідно до ч.5 ст.25 Закону №606 копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Згідно із ч.1 ст. 31 Закону №606 копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження шляхом надсилання адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до ст.47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до статті 24 цього Закону. У разі, якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника при підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний виконавець відкладає провадження виконавчих дій у порядку, встановленому статтею 32 цього Закону, та поновлює боржнику строк для добровільного виконання рішення.

Отже, початок перебігу строку для добровільного виконання рішення, визначається датою винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, але ставиться в залежність від наявності у державного виконавця обов'язку пересвідчитися в отриманні боржником відповідної постанови та забезпечення реалізації права боржника на виконання рішення у добровільний строк.

Частиною 1 ст.27 Закону №606 передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч.2 ст.25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії.

Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання.

Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом №606.

Відповідно до ч.2 ст. 30 Закону №606 України, державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно із частинами 1-2 ст.57 Закону №606, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Частиною 3 ст.57 Закону №606 передбачено, що постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Відповідно до ч. 6 ст. 52 Закону №606 стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, пунктом 2 постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №30827958 від 26.01.2012 було зобов'язано ТОВ «Технополіс-1» виконати у добровільному порядку рішення Управлінням у справах захисту прав споживачів у Херсонській області у строк до семи днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Така вимога повинна була бути виконана за умови своєчасного та належного повідомлення позивача про наявність постанови про відкриття виконавчого провадження.

Представник відповідача у судовому засіданні суду першої інстанції зазначено, що постанова про відкриття виконавчого провадження ТОВ «Технополіс-1» у строк та спосіб, передбачений ч.1 ст. 31 Закону «Про виконавче провадження» до відома останнього доведена не була за браком грошових коштів.

Тобто, приступаючи до примусового виконання постанови ВП №30827958 від 26.01.2012 державний виконавець не пересвідчився у факті одержання її копії боржником, чим позбавив останнього права на її оскарження чи добровільне виконання.

Постановою головного державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Власюка А.В. від 29.03.2013 по ВП № 30827958, на підставі ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» приєднано виконавче провадження №30827958 до зведеного виконавчого провадження №37649089.

Проте, доказів направлення постанови про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження від 29.03.2013 відповідачем не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції.

Постановами від 01.04.2013 про стягнення виконавчого збору та про стягнення витрат за проведення виконавчих дій до позивача фактично була застосована санкція за відмову від добровільного виконання постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.01.2012 ВП № 30827958.

Крім того, постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.03.2015, постановами про розшук майна боржника від 24.03.2015, постановами про арешт коштів боржника від 16.06.2015 ВП №37649089 державний виконавець застосував примусові заходи виконання рішень.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що вищезазначені постанови є незаконними, з огляду на те, що відповідач приступив до примусового виконання рішення, позбавивши позивача права на добровільне виконання таких рішень або їх оскарження, чим порушив вимоги ст.ст. 30-31 Закону України «Про виконавче провадження».

Процесуальний порядок вжиття примусових заходів виконання рішення, таких як звернення стягнення на майно боржника, на заробітну плату (заробіток, доходи, пенсію, стипендію), порядок вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, зазначених у рішенні, застосування інших заходів, передбачених рішенням, за яким боржник зобов'язаний особисто виконати певні дії або утриматися від їх вчинення (про поновлення на роботі, про відібрання дитини, виселення і вселення, примусовий обмін і інші.) врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» та застосовується лише у випадках якщо у встановлений строк для добровільного виконання рішення боржником таке рішення виконано не було. З цього моменту відповідач набуває право на невідкладне примусове виконання.

Таким чином, в матеріалах виконавчого провадження ВП №30827958 відсутні будь-які докази вручення ТОВ «Технополіс-1» постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №30827958 та направлення і вручення постанови від 29.03.2013 року про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження, а тому у відповідача відсутні підстави для вчинення дій щодо примусового виконання рішення Управління у справах захисту прав споживачів у Херсонській області № 472 від 26.12.2011, зокрема й щодо винесення оскаржуваних постанов.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, постанова про відкриття провадження з виконання постанови № 472, виданої 26.12.2011 року Управління у справах захисту прав споживачів у Херсонській області була винесена 26.01.2012, а постанова про арешт коштів боржника - 16.06.2015; про стягнення виконавчого збору та постанова про стягнення коштів на проведення виконавчих дій - 01.04.2013; про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження - 29.03.2013; про арешт майна боржника та його розшук - 24.03.2015.

Тобто, з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження пройшло більше 6 місяців, що є порушенням ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» щодо строків проведення виконавчих дій.

Згідно з даними облікової картки на зведене виконавче провадження №37649089, загальна сума, що підлягає стягненню з позивача становить 945 813, 94 грн., арешт оскаржуваною постановою накладено в межах суми 1 043 155, 61 грн., а у вступній частині постанови про арешт коштів боржника від 17.06.2015 вказано, що вона винесена при виконанні документу про стягнення з ТОВ «Технополіс-1» 40 357, 50 грн.

Тобто, враховуючи правові положення ч. 6 ст. 52 Закону №606, накладення арешту на кошти та інші цінності боржника можливе лише у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що оскільки постанови про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій скасовуються, то безпідставним є визначення боргу у розмірі 1 043 155, 61 грн.

Одночасно, суд апеляційної інстанції вважає не обґрунтованими доводи позивача щодо визнання протиправними дій ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 30827958 від 26.01.2012, оскільки відповідно до ч.1 ст. 25 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону № 606-XIV у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

В даному випадку, державним виконавцем правомірно винесено постанову про створення зведеного виконавчого провадження, оскільки на момент виконавчої дії існувало декілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з позивача, які необхідно об'єднати в одне виконавче провадження відповідно до правових положень ст. 33 Закону № 606-XIV.

Між тим, не підлягає задоволенню вимогу позивача про виведення виконавчого провадження ВП №30827958 із зведеного виконавчого провадження ВП №37649089, оскільки судом скасовано постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження від 29.03.2013 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, судом першої інстанції встановлено, що позивачу не було направлено у визначений законом спосіб та строк постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження, відповідач позбавив можливості позивача добровільно виконати постанову Управління у справах захисту прав споживачів у Херсонській області № 472 від 26.12.2011 або оскаржити постанову про відкриття виконавчого провадження у судовому порядку, безпідставно застосував санкції у вигляді стягнення виконавчого збору та здійснив нарахування за проведення виконавчих дій, необґрунтовано визначив суму стягнення у розмірі 1 043 155,61 грн.

В результаті зазначеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків , які зазначив в мотивувальній частині оскаржуваної постанови, зокрема, що постанови: про стягнення з боржника виконавчого збору від 01.04.2013 ВП № 30827958; про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 01.04.2013 ВП № 30827958; про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження від 29.03.2013 ВП №30827958; про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.03.2015 ВП № 30827958; про розшук майна боржника від 24.03.2015 ВП № 30827958 (якою постановлено оголосити розшук майно, що належить боржнику: ТОВ «Технополіс-1»); про розшук майна боржника від 24.03.2015 ВП № 30827958 (якою постановлено оголосити розшук транспортні засоби перелічені у відповіді № 10/541 від 17 березня 2015); про арешт коштів боржника від 16.06.2015 р. в межах суми 537 242,74 грн. у зведеному виконавчому провадженні №37649089 - підлягають скасуванню.

Між тим, під час виготовлення резолютивної частини постанови Київського окружного адміністративного суду від 30 липня 2015 року судом першої інстанції помилково зазначено, що скасуванню підлягають: постанова про розшук майна боржника від 24.03.2015 та постанова про арешт коштів боржника від 16.06.2015 у ВП № 37649089 в частині суми 537 242,74 грн., проте як, скасуванню підлягають дві постанови про розшук майна боржника від 24.03.2015 та дві постанови про арешт коштів боржника від 16.06.2015 у ВП № 37649089 в частині суми 537 242,74 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КАС України, підставами для зміни постанови суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято правильне по суті рішення, але із помилковим застосуванням матеріального права. У зв'язку з цим, колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції змінити та викласти в новій редакції пункти 7 і 8 резолютивної частини.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» - задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 30 липня 2015 року змінити.

Абзац сьомий та восьмий викласти в наступній редакції:

7. «Постанови про розшук майна боржника від 24.03.2015 року».

8. «Постанови про арешт коштів боржника від 16.06.2015 року у ВП №37649089 в частині суми 537 242,74 грн.».

В іншій частині постанову Київського окружного адміністративного суду від 30 липня 2015 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий - суддя: М.І. Кобаль

судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: Епель О.В.

Карпушова О.В.