Справа № 826/22013/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2015-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 листопада 2015 року № 826/22013/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної

адміністрації) Департаменту земельних ресурсів

про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - Позивачка), звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Департаменту земельних ресурсів (надалі - Відповідач) про визнання дій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Департаменту земельних ресурсів щодо розгляду клопотання від 18.05.2015 року К-24799 СПД-ФО ОСОБА_1 про надання їй дозволу на розроблення документації із землеустрою, а в подальшому відмову у видачі завдання на проектування неправомірними; зобов'язати виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Департаменту земельних ресурсів в порядку та спосіб, визначений діючим на час подання клопотання законодавством і Тимчасовим порядком на підставі поданого СПД-ФО ОСОБА_1 клопотання від 18.05.2015 року та сформованої справи-клопотання К-24799, підготувати та видати завдання на проектування.

В обґрунтування позовних вимог Позивачка зазначає, що зауваження, які були викладені у листі за № від 26.05.2015 року на клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, а саме, вимоги про надання документів про експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, розміщених на земельній ділянці, та договору про пайову участь є неправомірними та такими, що не відповідають приписам п.2 ст.5 Розділу 2 Тимчасового порядку.

Представники Відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Клопотань та заперечень від представника Відповідача до суду не надходило.

Враховуючи, що в судове засідання не прибув представник Відповідача, судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини шостої статті 128 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 03.05.2014 року за Позивачкою було зареєстровано право власності на будівлю за адресою АДРЕСА_1 з правом користування на земельну ділянку в розмірі1125 кв.м., на якій розташована вказана будівля.

Позивачка 18.05.2015 року звернулась до Відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за яким останнім зареєстровано та сформовано справу-клопотання за №К-24799.

Листом від 26.05.2015 року № Відповідачем були Позивачці повернуті подані до клопотання документи та зазначалось, що до клопотання не подано документів про надання в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, розміщених на земельній ділянці. Крім цього, зазначалось, що з представлених документів вбачається, що на земельній ділянці у 2013 році проведено реконструкцію торговельного павільйону у капітальну нежитлову будівлю, у зв'язку з чим, Позивачці необхідно було подати інформацію щодо вирішення питання пайової участі.

Позивачка вважає, що дії Відповідача суперечать вимогам законодавства, в в'язку з чим звернулася з відповідним позовом до суду

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про часткове обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно частини третьої статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Частиною першою статті 116 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності за жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частику, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. (ч.2 ст. 120 Земельного Кодексу України)

Частиною 2 статті 123 Земельного кодексу України передбачено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Так, абз.1 ч.3 ст.123 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до абз.3 ч.3 ст.123 Земельного кодексу України у разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Перелік документів, що подаються до клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, викладений в ч.2 ст.5 розділу 2 Тимчасового порядку передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності в місті Києві.

Відповідно до ч.6 ст.5 розділу 2 Тимчасового порядку передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності в місті Києві у випадку надходження до Департаменту земельних ресурсів клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою з доданими документами, які не відповідають складу та змісту документів, встановлених цією статтею, або не дають можливості розглядати клопотання по суті (подано недостатньо відомостей та документів щодо правового статусу майна, розташованого на земельній ділянці, графічні матеріали не відповідають вимогам цієї статті), Департамент земельних ресурсів через приймальню Київради з земельних питань повертає їх зацікавленій особі на доопрацювання. У випадку повернення клопотання Департамент земельних ресурсів письмово зазначає підстави такого повернення. Після усунення зацікавленою особою зазначених Департаментом земельних ресурсів недоліків повторне повернення клопотання не допускається.

Отже, суд погоджується з доводами Позивача, що зазначені недоліки щодо поданого клопотання про надання документів про експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, розміщених на земельній ділянці, договору про пайову участь є неправомірними, та такими, що не відповідають приписам п.2 ст.5 розділу 2 Тимчасового порядку передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності в місті Києві.

Враховуючи викладене, позовна вимога в частині визнання дії виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Департаменту земельних ресурсів щодо розгляду клопотання від 18.05.2015 року К-24799 СПД-ФО ОСОБА_1 про надання їй дозволу на розроблення документації із землеустрою неправомірними є обґрунтована та підлягає задоволенню.

Водночас, слід зазначити, що в частині визнання протиправними дії щодо відмови в подальшому у видачі завдання на проектування слід відмовити, оскільки вона є передчасною та заявленою на майбутнє.

В частині позовних вимог щодо зобов'язання виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Департаменту земельних ресурсів в порядку та спосіб, визначений діючим на час подання клопотання законодавством і Тимчасовим порядком на підставі поданого СПД-ФО ОСОБА_1 клопотання від 18.05.2015 року та сформованої справи-клопотання К-24799, підготувати та видати завдання на проектування, суд зазначає наступне.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд звертає увагу на положення Постанови Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 р. № П-278/10, якою встановлено, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, що визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. Суд є правозастосовуючим органом, тобто, не створюючи нових правових норм, не підміняючи собою органи виконавчої та законодавчої влади, на підставі закону у встановленому процесуальним законом порядку вирішує справи.

Зважаючи, що підготувати та видати завдання на проектування належить до виключної компетенції виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Департаменту земельних ресурсів, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати дії виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Департаменту земельних ресурсів щодо розгляду клопотання від 18.05.2015 року К-24799 СПД-ФО ОСОБА_1 про надання їй дозволу на розроблення документації із землеустрою неправомірними.

3. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук