Справа № 810/4189/15
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2015-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/4189/15 Головуючий у 1-й інстанції: Панченко Н.Д.
Суддя-доповідач: Собків Я.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 листопада 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Борисюк Л.П., Петрика І.Й.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до начальника Васильківського районного підрозділу Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» Куксенока В.А. про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Київського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до начальника Васильківського районного підрозділу Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» Куксенока В.А., в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання йому письмової відповіді по суті запиту на інформацію від 10 серпня 2015 року та зобов'язати начальника Васильківського районного підрозділу Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» Куксенока В.А. надати йому письмову відповідь на інформаційний запит від 10 серпня 2015 року.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року в задоволенні вимог даного позову відмовлено.

На вказану постанову суду позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати її як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити вимоги даного позову.

В зв'язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України прийнято у порядку скороченого провадження, згідно з ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 10 серпня 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до начальника Васильківського районного підрозділу Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» із запитом на інформацію (вх. №28 від 10 серпня 2015 року), в якому просив надати копію договору про користування електроенергією №200499690, що був чинним до 26 травня 2015 року (а.с. 12).

Листом Заступника начальника Васильківського районного підрозділу Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» від 31 серпня 2015 року за вих. №1054 позивача було повідомлено про те, що згідно електронної бази даних ПАТ «Київобленерго» попередній договір за №200499690 був укладений 1 листопада 2000 року, у зв'язку з чим в паперовому вигляді не зберігся, тому надати його копію у ПАТ «Київобленерго» не має можливості.

Звертаючись з даним позовом позивач вказує про недотримання відповідачем вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки зміст листа за підписом заступника начальника Васильківського районного підрозділу Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» від 31.08.2015 №1054 не містить повної та всебічної інформації щодо розгляду вимог заявника, що були викладені в інформаційному запиті від 10 серпня 2015 року.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи колегія суддів зважає на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулюються Законом України «Про інформацію» від 92 жовтня 1992 року №2657-XII.

Відповідно до ст. 5 згаданого Закону, кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів; реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

А порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначається Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року №2939-VI (надалі - Закон №2939-VI).

Згідно із ст. 1 Закону №2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом; публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 3 Закону №2939-VI, право на доступ до публічної інформації гарантується: обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; доступом до засідань колегіальних суб'єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Відповідно до ст. 5 Закону №2939-VI, доступ до інформації забезпечується шляхом: систематичного та оперативного оприлюднення інформації:в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону №2939-VI, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Відповідно до частини 4 цієї ж Статті, усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Згідно з пп. 1, 6 ч. 1 ст. 14 Закону №2939-VI, розпорядники інформації зобов'язані оприлюднювати інформацію про свою діяльність та прийняті рішення; надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону №2939-VI, інформація, передбачена частиною першою цієї статті, підлягає обов'язковому оприлюдненню невідкладно, але не пізніше п'яти робочих днів з дня затвердження документа. У разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайту така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону. Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Згідно ст. 23 Закону №2939-VI, рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: відмову в задоволенні запиту на інформацію; відстрочку задоволення запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; невиконання розпорядниками обов'язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

А відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №2939-VI, відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень: ненадання відповіді на запит; ненадання інформації на запит; безпідставна відмова у задоволенні запиту на інформацію; неоприлюднення інформації відповідно до статті 15 цього Закону; надання або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом; нездійснення реєстрації документів; навмисне приховування або знищення інформації чи документів.

Як вбачається зі змісту листа від 31.08.2015 №1054, запитуваний позивачем носій інформації - договір №200499690 був укладений 01.11.2000р. та є таким, що припинив свою чинність у зв'язку з укладенням між позивачем та відповідачем нового договору про постачання електроенергії від 26.05.2015р.

Крім того, в згаданому листі відповідач повідомив позивача про те, що запитуваний ним договір не зберігся, а відтак закріплена у ньому інформація не відповідає таким ознакам публічної інформації, як готовий продукт інформації, що знаходиться у володінні розпорядника публічної інформації.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону №2939-VI, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Вказане означає, що положення Закону №2939-VI поширюються виключно на ті правовідносини, в яких на момент отримання відповідного запиту розпорядник вже мав в своєму володінні певну інформацію, яка підпадає під визначення публічної.

Водночас, як свідчать матеріали даної справи, зміст листа заступника начальника Васильківського районного підрозділу Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» від 31.08.2015 №1054 не містить посилань на інформаційний запит ОСОБА_2 від 10.08.2015р. Крім того, в матеріалах справи не міститься належних та допустимих доказів направлення позивачу листа від 31.08.2015 №1054, оскільки відповідачем не було надано реєстру поштових відправлень, фіскального чека УДППЗ "Укрпошта" тощо, що в свою чергу обумовлює відсутність обставин письмового повідомлення ОСОБА_2 про розгляд його запиту від 10.08.2015р. та вказує на порушення відповідачем частини 1 статті 20 Закону №2939-VI.

Згідно абзацу 27 пункту 2 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року №270, документом, який підтверджує надання послуг поштового зв'язку, є розрахунковий документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Відповідно до частини 4 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Таким чином, належним доказом надсилання поштового відправлення є саме касовий чек, розрахункова квитанція чи інший розрахунковий документ, що підтверджує факт пересилання поштового відправлення адресату.

Водночас, наявна в справі копія листа заступника начальника Васильківського районного підрозділу Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» від 31.08.2015 №1054 не може підтверджувати факт надсилання позивачу засобами поштового зв'язку відповіді за результатом розгляду інформаційного запиту від 10.08.2015р. оскільки докази відправки відповіді або вручення її особисто позивачу в матеріалах даної справи відсутні.

Отже, аналізуючи обставини даної справи та оцінюючи зібрані у справі докази, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення вимог даного позову, оскільки вищезазначене буде співставним і належним способом поновлення порушених прав позивача на отримання відповіді на інформаційний запит.

Згідно частини 1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Керуючись ст. ст. 94, 183-2, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до начальника Васильківського районного підрозділу Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» Куксенока В.А. про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність начальника Васильківського районного підрозділу Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» Куксенока В.А. щодо ненадання у встановлений Законом України «Про доступ до публічної інформації» строк відповіді на інформаційний запит ОСОБА_2 від 10 серпня 2015 року.

Зобов'язати начальника Васильківського районного підрозділу Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» Куксенока В.А. повідомити письмово про результат розгляду інформаційного запиту ОСОБА_2 від 10 серпня 2015 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 306 (триста шість) гривень 94 копійки, сплачений Квитанціями від 14 вересня 2015 року №1161В416СЕ та від 26 жовтня 2015 року № 66.

Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя суддя суддя Я.М. Собків Л.П. Борисюк І.Й. Петрик

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Петрик І.Й.

Борисюк Л.П.