Справа № 819/1337/15
Суддя: Гулид Роман Методійович
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 р. Справа № 876/6999/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Гулида Р.М.,

суддів Кузьмича С.М., Улицького В.З.,

при секретарі судового засідання Керод Х.І.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулась з позовом до ГТУ юстиції у Тернопільській області, в якому з врахуванням змінених позовних вимог просила: - скасувати наказ в.о. начальника ГТУ юстиції у Тернопільській області від 17 квітня 2015 року № 374/8; - поновити ОСОБА_3 на посаді начальника відділу кадрової роботи та державної служби ГТУ юстиції у Тернопільській області; - стягнути з ГТУ юстиції у Тернопільській області заробітну плату за час вимушеного прогулу; - стягнути з ГТУ юстиції у Тернопільській області витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн. 00 коп..

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивачка з 23.03.2007 року працювала на посаді начальника відділу кадрової роботи та державної служби ГУ юстиції у Тернопільській області, а 17.04.2015 року її було звільнено з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, згідно з наказом в.о. начальника ГТУ юстиції у Тернопільській області від 17.04.2015 року № 374/8. Позивачка ОСОБА_3 вважає своє звільнення з посади за такою підставою незаконним, оскільки реорганізація ГУ юстиції у Тернопільській області не супроводжувалась зміною чисельності чи скороченням штату працівників, а ні зміною у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Процедура проведення оптимізації діяльності ГУ юстиції у Тернопільській області не була реорганізацією та не передбачала скорочення штату працівників у відділі кадрової роботи та державної служби, де працювала позивачка, функціональні обовязки за посадою не змінилися.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.06.2015 року, адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ в.о. начальника Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 17.04.2015 року № 374/8 Про звільнення ОСОБА_3В..

Поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника відділу кадрової роботи та державної служби Головного управління юстиції у Тернопільській області з 17.04.2015 року.

Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 5268 гривень 45 копійок (пять тисяч двісті шістдесят вісім гривень сорок пять копійок).

Зобов'язано орган Державної казначейської служби України стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) витрати на правову допомогу у розмірі 5000 гривень 00 копійок (п'ять тисяч гривень нуль копійок) шляхом їх безспірного списання з рахунку Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника відділу кадрової роботи та державної служби Головного управління юстиції у Тернопільській області з 17.04.2015 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 3568 гривень 95 копійок (три тисячі пятсот шістдесят вісім гривень девяносто пять копійок) звернено до негайного виконання.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Головне територіальне управління юстиції у Тернопільській області подало апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а допущена упереджена оцінка зібраних доказів та довільне трактування законодавства за текстом постанови, не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідача - суддю Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, мотивуючи це наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 23 березня 2007 року була призначена на посаду начальника відділу кадрової роботи та державної служби ГУ юстиції у Тернопільській області в порядку переведення з Тернопільського обласного управління юстиції із присвоєнням 9 рангу державного службовця, як така, що успішно пройшла стажування, що підтверджується записами трудової книжки (а. с. 17-20). Відповідно до відомостей трудової книжки ОСОБА_3 вперше призначена на державну службу 10.03.1999 року, яку проходила в Тернопільському районному управлінні юстиції, працювала в Управлінні юстиції в Тернопільської області, територіальному управлінні Державної судової адміністрації в Тернопільській області.

Наказом в.о. начальника ГТУ юстиції у Тернопільській області від 17 квітня 2015 року № 374/8 ОСОБА_3, начальника відділу кадрової роботи державної служби ГУ юстиції у Тернопільській області, звільнено з роботи 17 квітня 2015 року у звязку із зміною організації праці, зміною структури та штатного розпису ГТУ юстиції у Тернопільській області, згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України (а. с. 14).

На виконання Наказу Міністерства юстиції України від 30 січня 2015 № 115/5 Деякі питання діяльності територіальних органів Міністерства юстиції України, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 січня 2015 року за № 100/26545, (далі Наказ № 115/5) Головне управління юстиції у Тернопільській області було перейменовано на Головне територіальне управління юстиції у Тернопільській області, що підтверджується відомостями витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців станом на 28 травня 2015 року, в якому відображено проведення реєстраційної дії у звязку з зміною повного найменування юридичної особи (а. с. 57-59).

Як встановлено за матеріалами справи, на підставі Наказу №115/5 відбулося перейменування Головного управління юстиції у Тернопільській області на Головне територіальне управління юстиції у Тернопільській області, тобто юридична особа ГУ юстиції у Тернопільській області, не припиняла своєї діяльності шляхом ліквідації або реорганізації, а лише змінила найменування.

12 лютого 2015 року заступником Міністра керівником апарату ОСОБА_4 затверджено штатний розпис Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області станом на 06.02.2015 року у кількості 81 штатна одиниця, у якому, серед інших, було визначено структурний підрозділ відділ кадрової роботи та державної служби з кількістю семи штатних одиниць, а саме: начальник відділу 1 посада, заступник начальника відділу 1 посада, головний спеціаліст 3 посади, провідний спеціаліст 2 посади (а.с. 34-35). Штатний розпис Головного управління юстиції у Тернопільській області, який затверджений 31.01.2015 року, передбачав 80 штатних одиниць та визначав у структурі управління аналогічних структурних підрозділ відділ кадрової роботи та державної служби з кількістю семи штатних одиниць (а. с. 31-32).

Оскільки, як вважає апелянт, відбулася зміна структури та штатного розпису Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, 16.02.2015 року ОСОБА_3 відповідно до ст. 49-2 КЗпП України під розписку було вручено повідомлення про майбутнє вивільнення із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Одночасно, згідно з вимогами статті 49-2 КЗпП України, позивачці було запропоновано зайняти посаду завідувача сектору судового роботи та міжнародного співробітництва Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, від чого ОСОБА_3 відмовилась 23.02.2015року (а. с. 29).

Згідно п. 11 Положення про відділ кадрової роботи та державної служби ГУ юстиції у Тернопільській області, затвердженого наказом ГУ юстиції у Тернопільській області 12.03.2014 року № 12/44 (а. с. 64-66) та п. 1.4 посадової інструкції начальника відділу кадрової роботи та державної служби ГУ юстиції у Тернопільській області, затвердженої начальником ГУ юстиції у Тернопільській області 01.02.2012 року (а.с. 67-68), начальник відділу кадрової роботи та державної служби призначається на посаду і звільняється з посади начальником ГУ юстиції у Тернопільській області за погодженням з МЮ України з дотриманням вимог законодавства про працю та Закону України Про державну службу.

Територіальним управління юстиції у Тернопільській області 23.02.2015 року отримало погодження Департаменту кадрової роботи та державної служби МЮ України (лист від 23 лютого 2015 року № 1-1/1940/14) про призначення на посаду начальника відділу кадрової роботи та державної служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_5, яка працювала на посаді головного спеціаліста відділу нотаріату Головного управління юстиції у Тернопільській області (а.с. 63, 97). На думку апелянта, з погодження на призначення начальника відділу ОСОБА_5 автоматично випливає погодження на звільнення начальника відділу кадрової роботи та державної служби Головного управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_3. Проте, подання про погодження призначення на посаду начальника відділу кадрової роботи та державної служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_5 направлено апелянтом до Міністерства юстиції України 14.02.2015 року (а.с. 97), тобто ще до вручення ОСОБА_3 (16 лютого 2015 року) повідомлення про майбутнє вивільнення з посади.

17.04.2015 року в.о.начальника Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області було видано оскаржуваний наказ № 374/8 Про звільнення ОСОБА_3В., з яким її і ознайомлено.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк можуе бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників. Тобто сама по собі реорганізація, без скорочення чисельності та штату працівників, не може бути підставою для звільнення з публічної служби.

За змістом п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у апелянта мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як встановлено по справі, у даному випадку проведено лише перейменування установи, будь-якої реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) ГУ юстиції у Тернопільській області не проводилось. Проведення оптимізації діяльності такого органу виконавчої влади не є реорганізацією, відтак, не можуть братись до уваги посилання апелянта на те, що у спірному випадку мала місце реорганізація управління юстиції і спірні правовідносини необхідно розглядати з огляду на дії апелянта при звільненні позивача у звязку з реорганізацією.

Надаючи оцінку правомірності звільнення ОСОБА_3 у звязку зі зміною організації праці, зміною структури та штатного розпису, як зазначено в оскаржуваному наказі № 374/8 від 17 квітня 2015 року, необхідно вказати, що п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України як підставу для розірвання трудового договору визначає наявність змін в організації виробництва і праці внаслідок, зокрема, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Крім того, термін змін в організації виробництва і праці використовується і в ч.3 ст. 32 КЗпП України. У цьому випадку зміна в організації виробництва і праці стосується зміни істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу. Однак, апелянтом не зазначено та не надано пояснень з приводу того, яка саме зміна в організації праці, серед перелічених вище, була підставою для звільнення позивачки з роботи.

Зважаючи на підставу звільнення ОСОБА_3 за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, апеляційним судом підлягали встановленню обставини скорочення посад (штату) у відділі кадрової роботи та державної служби, в тому числі посади начальника відділу, яку обіймала позивачка. Для цього порівнювались та аналізувались штатні розписи на 2015 рік ГУ юстиції у Тернопільській області (а.с. 31-32) та ГТУ юстиції у Тернопільській області станом на 06 лютого 2015 року (а.с. 34-35).

Аналіз зазначених штатних розписів дає підстави вважати, що будь-якого скорочення штату працівників відділу кадрової роботи та державної служби не мало місця, організація праці відділу кадрової роботи та державної служби, структура, штатний розпис та чисельність працівників цього підрозділу не змінились, посилання апелянта у цій частині спростовуються наведеними вище обставинами справи з посиланням на належні докази, що їх підтверджують. Посада начальника відділу кадрової роботи та державної служби, яку обіймала ОСОБА_3, взагалі не скорочувалась. В структурному підрозділі не відбулися жодні зміни у його складі за спеціальністю, кваліфікацією чи професіями.

Відтак,не можуть братись до уваги посилання апелянта на збільшення функцій відділу кадрової роботи та державної служби ГТУ юстиції у Тернопільській області та повноважень начальника відділу, оскільки розширення кола функцій та завдань відділу, які зазначає апелянт, не є зміною організації праці (зміною істотних умов праці) керівника відділу в розумінні трудового законодавства.

Крім того, як встановлено жодного з працівників відділу кадрової роботи та державної служби ГУ юстиції у Тернопільській області, окрім ОСОБА_3, не попереджали про наступне вивільнення у звязку зі зміною організації праці, зміною структури та штатного розпису та не звільняли на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Можливе скорочення штату працівників за іншими посадами в інших структурних підрозділах згідно з штатним розписом ГТУ юстиції у Тернопільській області не стосується спірних правовідносин, оскільки суд перевіряє наявність підстав для звільнення на п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а саме: начальника відділу кадрової роботи та державної служби Головного управління юстиції у Тернопільській області.

Отже, вимоги позивачки були належно обґрунтованими у зв'язку з відсутністю юридичного факту (змін в організації виробництва і праці), виключно який і є підставою для звільнення працівника відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП. У апелянта не було законних підстав для звільнення ОСОБА_3 з публічної служби відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а тому позовні вимоги щодо скасування наказу в.о. начальника Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 17.04.2015 року № 374/8 Про звільнення ОСОБА_3В. підставно задоволені судум першої інстанції.

Крім того, відповідно до змісту ч.2 ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову, суд може прийняти постанову про скасування рішення субєкта владних повноважень, попередньо визнавши його протиправним. А тому, колегія суддів погодилась з позицією окружного суду про те, що адміністративний позов слід задоволити шляхом визнання протиправним та скасування наказу в.о. начальника ГТУ юстиції у Тернопільській області від 17 квітня 2015 року № 374/8 Про звільнення ОСОБА_3В..

За таких обставин, слід керуватись вимогами ч. 1 ст. 235 КЗпП України, відповідно до яких необхідно поновити позивачку на посаді начальника відділу кадрової роботи та державної служби Головного управління юстиції у Тернопільській області з 17 квітня 2015 року.

За змістом Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів, працівник який поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи, має право на середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу на підставі ч. 2 ст. 235 КЗпП України, де зазначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Пунктом 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до довідки Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області середньоденна заробітна плата позивачки становить 169 грн. 95 коп. (а. с. 15-16), а відтак слід стягнути з Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 5268 грн. 45 коп., з розрахунку, що час вимушеного прогулу становить 31 робочий день (з 17 квітня 2015 року по 05 червня 2015 року).

Згідно пунктів 2 і 3 ч.1 ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Отже, постанова суду про поновлення ОСОБА_3 на посаді та про стягнення з Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, в межах суми стягнення за один місяць 3568 грн. 95 коп., законно підлягала негайному виконанню.

Відповідно до змісту ст. 90 КАС України, витрати пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони.

Статтею 1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах від 20 грудня 2011 року № 4191-VІ визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Статтею 8 Закону України Про Державний бюджет України на 2015 рік від 28 грудня 2014 року № 80-VIII з 01 січня 2015 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 1218 грн. 00 коп. Відповідно розмір компенсації витрат на правову допомогу не повинен перевищувати 487 грн. 20 коп. за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

За умовами п. 4.1 договору про надання юридичних послуг від 12 травня 2015 року №01-12/05/2015, укладеного ОСОБА_3, вартість послуг за надання правової допомоги визначена у розмірі 5000 грн. 00 коп., що відповідає актам прийому-передачі виконаних робіт по договору про надання юридичних послуг від 12 травня 2015 року № 01-12/05/2015 (а.с. 47-48, 85), які містять розрахунки погодинної вартості послуг, до загальної кількості годин обслуговування.

Перевіривши дійсні обставини справи та додатково проаналізувавши зібрані документальні докази по матеріалах справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.200 КАС України, правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області - залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 червня 2015 року у справі №819/1337/15 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Р.М. Гулид

Судді: С.М. Кузьмич

ОСОБА_6

Повний текст ухвали виготовлено 30.11.2015 року