Справа № 200/3708/15-а(2а/200/138/15)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"11" листопада 2015 р. справа № 200/3708/15-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Коршуна А.О., Чередниченко В.Є.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 травня 2015 року у справі №200/3708/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради

про зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

В лютому 2015 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- зобов'язати відповідача виключити з числа службового житла однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 36,5 кв.м., житловою площею 18,7 кв.м., в якій мешкає позивач з дружиною;

- зобов'язати відповідача видати ордер на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 на склад сім'ї позивача з двох осіб.

Постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 травня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що відповідач діяв відповідно до чинного законодавства України, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Позивач, зокрема, зазначив, що єдиною підставою для виключення квартири з числа службових є клопотання підприємства, подане відповідно до п.6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 року №37. Комунальне підприємство "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської міської ради надало відповідне клопотання від 08.04.2014 року №333. Позивач також звернувся із

вказаним клопотанням до відповідача. Тому, на думку позивача, відповідачем було неправомірно відмолено у виключенні з числа службового житла однокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про задоволення позову.

В судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримав, просив постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що рішенням Самарської районної у м. Дніпропетровську ради від 05.07.2007 року №475 однокімнатну квартиру №46, загальною площею 36,5 кв.м., жила площа 18,7 кв.м., будинку АДРЕСА_1, було включено до числа службових і закріплено за комунальним підприємством "Житлове господарство Самарського району", а рішенням від 05.07.2007 року №479 цю квартиру надано для проживання позивачу та його дружині.

Комунальне підприємство "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської міської ради звернулося до голови Дніпропетровської міської ради з клопотанням від 08.04.2014 р. №333 про виключення з числа службового житла квартири АДРЕСА_1 та видачу ордеру на склад сім'ї позивача з двох осіб.

На заяву позивача про виключення із числа службового житла квартири АДРЕСА_1 відповідач листом від 06.08.2014 р. №7/21-2550 повідомив, що ним було розглянуто клопотання Комунального підприємства "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської міської ради від 08.04.2014 р. №333. Підстав для зміни статусу службової квартири АДРЕСА_1, з урахуванням великої потреби у службовому житлі, немає, а житлові права позивача не порушуються, оскільки питання про виселення його родини з службової квартири без надання іншого житла міськвиконкомом не ставиться.

За висновком суду першої інстанції, питання щодо виключення квартири АДРЕСА_1 з числа службових та щодо видачі ордеру на цю квартиру було розглянуто відповідачем відповідно до положень діючого законодавства України та його повноважень, тому позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ст.118 Житлового кодексу Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Згідно зі ст.125 Житлового кодексу Української РСР не можуть бути виселені із службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення особи, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

Також, згідно пункту п.35 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 р. N37, без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у пункті 34 цього Положення, не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

Відповідно п.6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними у УРСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 року №37, встановлено, що жиле приміщення виключається з числа службових, якщо

відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.

Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Отже, доводи позивача, що єдиною підставою для виключення квартири з числа службових є клопотання комунального підприємства "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської міської ради від 08.04.2014 року №333, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки зазначене клопотання розглядається, але не обов'язково має бути задоволено, оскільки виконавчий комітет перевіряє чи відпала потреба в житловому приміщенні як у службовому.

Відповідно до листа відповідача від 06.08.2014 р. №7/21-2550 потреба у квартирі АДРЕСА_1 як у службовому жилому приміщенні не відпала.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач діяв відповідно до чинного законодавства України, а позовні вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому постанову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 травня 2015 року у справі №200/3708/15-а залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: В.Є. Чередниченко