Справа № 2-а-4551/11
Суддя: Івашкович І. І.
Дата ухвалення: 2015-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.10.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого: Івашковича І.І.

при секретарі: Гайданка Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради про нарахування та виплату недоплаченої щорічної разової грошової допомоги.

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що відповідно до ст.ст.5,6,13 Закону України «Про статус Ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту» йому, як ветерану війни - учаснику бойових дій, інваліду 3-ї групи, що підтверджується посвідченням Серії Б №065898 від 31 січня 2001 р., щорічно до 5-го травня повинна виплачуватися грошова допомога в розмірі 7 мінімальної пенсії за віком.

Вихідним критерієм для розрахунку щорічної разової допомоги, є мінімальна пенсія за віком, що відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про обов'язкове державне пенсійне страхування» від 03 липня 2003 року, встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Згідно ч.1 ст.17 Закону України «Про статус Ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту» виплата разової грошової допомоги здійснюється органами праці та соціального захисту населення, яке є відповідачем за даним позовом.

За його письмовим зверненням від 26 вересня 2011 року до відповідача щодо виплати щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня за період 2009р.-2011 р., виявилося, що останній здійснив перерахунок в загальній сумі 1310 грн., що значно менше ніж передбачено діючим на сьогодні законодавством.

Статтею 54 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" прожитковий мінімум у 2009 році встановлено на рівні грудня 2008 року, який, відповідно до ст.58 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" для осіб, які втратили працездатність, з 01 жовтня 2008 року становив 498 грн. ( 498 *7=3486 грн.).

Відповідно до ст.1 Закону України "Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати" від 20.10.2009 р. №1646-VI прожитковий мінімум з 1 квітня 2010 року для осіб, які втратили працездатність, встановлено у розмірі 706 грн. (706*7=4942 грн.)

Згідно ст.21 Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 23 грудня 2010 року №2857 -VI встановлено у 2011 році прожитковий мінімум на одну особу з 01 квітня в розмірі 764 грн. ( 764*7=5348 грн.)

Таким чином, виплата відповідно до вимог ст.13 Закону України «Про статус Ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту» за 2009р.-2011р. має становити 13776 грн.

Частиною 3 ст.4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законах про Державний бюджет України на відповідні роки.

Законами України "Про державний бюджет України на 2009 рік", "Про державний бюджет України на 2010 рік" Законами України "Про державний бюджет України на 2011 рік", зміни до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в частині визначення розміру виплати щорічної разової грошової допомоги не вносились. Тобто, на спірний період Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" є діючим і слід керуватися тільки цим спеціальним законом, згідно якого ст.13 Закону, учасникам бойових дій, інвалідам 3 групи, виплачується щорічна одноразова допомога до 5-го травня в розмірі 7 мінімальних пенсій за віком виходячи з розміру прожиткового мінімуму встановленого бюджетом на відповідний рік. Крім того, Рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 р. №10-рп/2008 дію вищевказаної норми було відновлено, а тому виплати не можуть проводитися за підзаконними - актами.

Згідно ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та в інших випадках, передбачених законом. Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» реалізовано конституційне право на соціальний захист громадян, які мають статус ветерана війни або учасника бойових дій.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ч.4 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обов»язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Згідно Постанови Верховного суду України від 13.06.2007 року №8 «Про незалежність судової влади» у відповідності до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами, закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод.

Відповідно до ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів встановлюється шести місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи обмежений строк встановлений КАС України на право особи звернутися до суду про стягнення невиплачених соціальних грошей з дня коли особа дізналася про це.

Відповідач здійснював йому нарахування самостійно. Він не є спеціалістом в області соціального захисту, не зобов'язаний проводити перевірку розрахунків відповідача, який є одним з органів, уповноваженим на виконання функцій державного управління, і він не проводив таку перевірку. При цьому вважав, що управління діє у відповідності до вимог законодавства. Крім того, управління здійснює всі виплати в цілому, без їх розмежування і йому не було достеменно відомо яка сума виплачується в якості соціальної допомоги, як учаснику бойових дій. Про належні йому соціальні щорічної виплати в розмірі передбаченому Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", як учаснику бойових дій, його повідомлено не було, тому про факт порушених прав стало відомо лише після отримання відповіді з Управління праці та соціального захисту населення.

Таким чином він рахує, що строк звернення до суду з цими позовними вимогами не є пропущеним в частині стягнення щорічної допомоги з відповідача за період з 2009р.-2010р.

Крім того, у рішеннях Конституційного Суду України, який неодноразово розглядав питання щодо реалізації права громадян на соціальний захист, зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і складовою конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, а тому звуження змісту та обсягу цього права не допускається.

Згідно ст.22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Ветерани війни та особи, на яких поширюється чинність цього Закону, звільняються від плати за оформлення документів, юридичні консультації, а також від судових витрат, пов'язаних з розглядом питань щодо їх соціального захисту.

Посилаючись на вказане просить визнати дії Управління праці та соціальної політики виконавчого комітету Ужгородської міської ради щодо невиплати з 2009р. по 2011 р. йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком, відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» неправомірними.

Зобов'язати Управління праці та соціальної політики виконавчого комітету Ужгородської міської ради нарахувати та виплатити йому щорічну разову грошову допомогу до 5 травня як учаснику бойових дій за період з 2009р. по 2011р.в розмірі 7 мінімальних пенсій за віком, відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахування виплаченої суми.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився.

Дослідивши матеріали справи, суд констатує наступне.

Із матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 є інвалідом 3-ї групи, відповідно до ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є учасником бойових дій.

Копія посвідчення серії Б №065898 від 31.01.2001 року додано до справи.

Згідно ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі 7-ми мінімальних пенсій за віком.

У 2011 році вказана допомога була виплачена ОСОБА_1 в сумі 1310 грн. на підставі постанови КМУ від 04.04.2011 року №341 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2011 році відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року та від 22.05.2008 року положення Законів «Про державний бюджет України» щодо обмежень соціальних виплат визнавались такими, що не відповідають Конституції.

Відповідно, з 01 січня 2011 року ст.13 Закону діяла у редакції, відповідно до якої щорічно до 5 травня, учасникам бойових дій, інвалідам ІІІ групи виплачується разова грошова допомога у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком.

Виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними нормативними актами та відповідно до ст.3 ч.2 Закону країни «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відповідно до якої нормативні акти органів державної влади і органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом є недійсними при нарахуванні та виплаті щорічна одноразова грошова допомога позивачу слід виходити із вимог ст.13 вказаного вище Закону.

Враховуючи зазначені позивачем обставини слід поновити пропушений строк звернення до суду за захистом порушених прав за період 2009-2010 років

У зв»язку з наведеним позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.9,11,14,158,163 КАС України, ст.ст.13,17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», -

ПОСТАНОВИВ :

Позовну заяву задовольнити.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради щодо ненарахування і невиплати в користь ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня згідно ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в розмірі 7 мінімальних пенсій за віком встановленої ст.28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» 2009- 2011 років неправомірними.

Зобов»язати Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради нарахувати і виплатити в користь ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомому до 5 травня, як учаснику бойових дій, інваліду 3 групи 2009 - 2011 рік у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком встановленої ст.28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» відповідно до вимог ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з врахуванням виплачених сум.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Івашкович І.І.