Справа № 344/8318/15-а
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2015-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 року Справа № 876/8994/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Запотічного І.І.,

суддів Довгої О.І., Ліщинського А.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.08.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську про визнання неправомірними дій та зобовязання зробити перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про визнання неправомірними дій відповідача; зобов'язання відповідача здійснити обчислення пільгового страхового стажу із розрахунку один рік роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до району Крайньої Півночі за один рік і шість місяців відповідно до довідки за період роботи з 23.02.1981 року по 31.12.1994 року; зобовязання повернути недоотримані кошти як такі, що втрачені з вини відповідача та виплатити заборгованість, що буде накопичуватись з дня подання позову до суду, та стягнення судових витрат.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.08.2015 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську - відмовлено.

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, зазначену постанову оскаржила ОСОБА_1, просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.08.2015 року та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Вимоги апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права та суттєвим порушенням норм процесуального права, з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Сторони просили розгляд справи проводити без їхньої участі, а тому відповідно до ст.197 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію з 31.03.2010 року.

Позивач в 2015 році звернулася до управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням пільгового стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі та зобовязання зарахувати даний період в пільговому обчисленні за кожний 1 рік роботи як за 1 рік 6 місяців.

Відповідачем в квітні 2015р. було відмовлено ОСОБА_1 в перерахунку, з огляду на те, що позивач працювала в Івано-Франківському управлінні бурових робіт з 23.02.1981 року по 01.12.1994 року вахтово-експедиційним методом в місцевості, прирівняній до районів Крайньої півночі (ХМАО) та користувалася пільгами відносно кратності стажу 1 рік за 1,5, за період із 23.02.1981 року по 31.12.1990 року, тому немає підстав зарахувати вищезазначені періоди в пільговому обчисленні.

Довідкою ПАТ «Укрнафта» від 02.10.2014р. №10-1411 та записами трудової книжки підтверджено роботу позивача з 23.02.1981 року по 30.11.1985 року - робота вахтово-експедиційним методом в місцевості прирівняній до районів Крайної Півночі (Ханти-Мансійському автономному окрузі Тюменської області); із 01.11.1985 року по 01.12.1994 року - робота вахтово-експедиційним методом в районах Крайньої Півночі (Ямало-Ненецький автономний округ Тюменської області) і її заробіток обчислювався з урахуванням північної надбавки та районного коефіцієнта за роботу в таких районах.

Пунктом 5 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону № 1058-IV передбачено, що період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (далі - постанова Ради Міністрів СРСР № 148), Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Також, пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 110 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою ради Міністрів СРСР від 3 серпня 1972 року № 590, робота в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з 1 березня 1960 року зараховується в стаж в полуторному розмірі за умови, якщо працівник мав право на пільги, встановлені статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, працюючих в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Крім того пунктом «д» цієї статті передбачено, що працівникам, що переводяться, направляються або запрошеним на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що надає право на отримання пенсії через старість і по інвалідності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що для отримання права на пільги, передбачені наведеною статтею, особа повинна укласти строковий трудовий договір.

Доказами може бути трудова книжка, в якій є наявний штамп підприємства про розповсюдження пільг по обчисленню стажу роботи або довідка роботодавця, в якій зазначено про факт роботи за строковим трудовим договором, період, на який він був укладений, та розповсюдження на особу пільг по обчисленню стажу за цей період. Наявність лише запису у трудовій книжці про факт роботи в районах Крайньої Півночі не є достатньою підставою для обчислення стажу з урахуванням кратності.

З матеріалів справи вбачається, що жодних строкових трудових договорів ОСОБА_1 не укладала, а тому відсутні підстави для задоволення вимог позивачки про зарахування в пільговому обчисленні періоду роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі за період до 1991 року.

Колегія суддів зазначає, що Тимчасовою Угодою між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року встановлені спеціальні правила врахування таких періодів роботи лише при визначенні права на пенсію, а не при обчисленні розміру стажу.

Відповідно до статі 1 Тимчасової угоди, громадяни ОСОБА_2, що домовляються, які працювали не менше 15 календарних років в районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на територіях обох держав мають право на пенсію по старості (за віком): чоловіки - по досягненню 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, жінки - по досягненню 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років. Громадянам ОСОБА_2, що домовляються, які працювали в районах Крайньої Півночі, та і в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, один рік роботи в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, зараховується за девять місяців роботи в районах Крайньої Півночі.

Статтею 3 Тимчасової угоди визначено, що при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи із 1 січня 1991року.

Зважаючи на викладене, вказана Тимчасова Угода надає громадянам ОСОБА_2 цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що ні в зазначеній Тимчасовій угоді від 15.01.1993року, ні в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992року не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Враховуючи вищенаведене суд першої інстанції вірно встановив, що відсутні підстави для зарахування позивачу в пільговому обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до нихрайонів.

У відповідності до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи, а судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.08.2015 року в справі № 344/8318/15-а без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.І. Запотічний

Судді О.І. Довга

ОСОБА_3