Справа № 314/167/15-а(2-а/314/13/2015)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"28" жовтня 2015 р. справа № 314/167/15-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Коршуна А.О., Чередниченко В.Є.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

за участю представника третьої особи ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3

на постанову Вільнянського районного суду Запорізької області від 03 червня 2015 року у справі №314/167/15а

за позовом голови Гнаровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області ОСОБА_4

до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області,

третя особа - ОСОБА_2,

про визнання незаконною та скасування постанови, -

встановив:

У січні 2015 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати незаконною постанову Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області про відновлення виконавчого провадження від 09.12.2014 року.

Постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 03 червня 2015 року у справі №314/167/15-а позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що державним виконавцем при винесенні постанови про відновлення виконавчого провадження не було враховано підстави, з яких скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 13 лютого 2012 року та межі, в яких дану постанову було скасовано.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2, ОСОБА_3 (далі по тексту заявники) оскаржили її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі заявники, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просять скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заявники, зокрема, зазначають, що судом першої інстанції неправильно застосовано положення статті 18 Закону України "Про виконавче провадження".

Позивачем та відповідачем по справі письмових заперечень на апеляційну скаргу не надано.

Позивач, відповідач та заявники апеляційної скарги належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає

розгляду справи.

Представник третьої особи у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника третьої особи, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи, 07 липня 2011 року до Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Запорізькій області було пред'явлено виконавчий лист № 2-а-31/10 від 01.04.2011 року, виданий Вільнянським районним судом Запорізької області, у частині позовних вимог щодо визнання дій голови Гнаровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області ОСОБА_5 по вилученню з додатків до заяв позивачів фото розташування земельної ділянки як графічне зображення протиправними, зобов'язання долучити до додатків заяв та направлення фото до відповідних органів згідно ст. 151 Земельного кодексу України, визнання незаконними та скасування рішень Гнаровської сільської ради від 28.01.2010 року № 13,14 про відмову щодо вибору земельних ділянок та зобов'язання надати їм дозвіл щодо вибору розташування земельних ділянок.

07 липня 2011 року старшим державним виконавцем Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Запорізькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження до виконання та до суду.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 вересня 2011 року у справі №6-а-0805-9/2011 замінено боржника з голови Гнаровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області ОСОБА_5 на голову Гнаровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області ОСОБА_4.

В подальшому в межах проведення виконавчого провадження державним виконавцем виносились постанови про накладення штрафів на боржника від 09 листопада 2011 року та від 23 листопада 2011 року та направлялись вимоги про виконання рішення суду.

10 січня 2012 року та 27 січня 2012 року державним виконавцем Прокурору Вільнянського району Запорізької області направлялись подання в порядку статті 94 КПК України щодо проведення перевірки по факту умисного невиконання посадовою особою - головою Гнаровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області ОСОБА_4 рішення суду.

13 березня 2012 року на підставі частини 3 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлено подання до правоохоронних органів.

Правомірність зазначеної постанови про закінчення виконавчого провадження була предметом дослідження в межах адміністративної справи №2а-0870/7146/11, за результатами розгляду якої постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2013 року постанову про закінчення виконавчого провадження від 13 березня 2012 року скасовано.

Вказане судове рішення мотивоване тим, що державний виконавець передчасно закінчив виконавче провадження, оскільки штраф був оскаржений боржником і ця постанова скасована. Подання про порушення кримінальної справи залишилось невирішеним, оскільки прокуратура посилалась на те, що штраф боржником оскаржений. Таким чином, державним виконавцем були виконані не всі виконавчі дії при примусовому виконанню рішення суду.

З огляду на скасування судом постанови про закінчення виконавчого провадження від 13 березня 2012 року державним виконавцем була винесена постанова про відновлення виконавчого провадження від 17 червня 2013 року.

Вказана постанова про відновлення виконавчого провадження від 17 червня 2013 року за наслідками судового розгляду скасована постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 квітня 2014 року у справі №314/4761/13-а, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2014 року.

09 грудня 2014 року у звязку із скасуванням судом постанови про відновлення виконавчого провадження від 17 червня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про відновлення виконавчого провадження від 09 грудня 2014 року ВП №27440206, яка є предметом дослідження у даній адміністративній справі.

Досліджуючи правомірність оскаржуваної постанови державного виконавця колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.2 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи судову практику розгляду справ Європейським Судом з прав людини, суд апеляційної інстанції зазначає, що стаття 6 §1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасницею якої є Україна, захищає право кожного на подання позову або скарги, які пов'язані з його громадянськими правами та обов'язками, до суду, таким чином, це означає "право на суд". Однак, вказане право є ілюзорним, якщо правова система Високих Договірних Сторін допускає, щоб кінцеве обов'язкове до виконання рішення суду залишалось не виконаним та не усувало наслідків нанесеної одній із сторін шкоди. (Справа "Жовнер проти України" (Заява N 56848/00), Справа Бурдов проти Росії (Скарга N59498/00).

Так, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі "ОСОБА_6 проти Італії" наголошував, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6, також передбачає практичне виконання остаточних, обов'язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

Крім того, у справі "Горнсбі проти Греції" Європейський суд в рішенні від 19 березня 1997 року зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Згідно частини 1 статті 51 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Частиною 3 вказано статті передбачено, що про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, копії якої не пізніше наступного дня надсилаються до суду, який визнав незаконною постанову державного виконавця, сторонам, а також органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Позивач, звертаючись до суду із вимогами про скасування оскаржуваної постанови зазначив, що державним виконавцем протиправно не зазначено обовязкові реквізити виконавчого документа, а саме у вступній частині відсутні найменування органу ДВС, прізвище, імя та по-батькові державного виконавця, який виніс постанову; дата прийняття і номер рішення; індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (для фізичних осіб платників податків). Крім того, в оскаржуваній постанові зазначено і ті задоволені судом позовні вимоги, які вже виконані.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржувана постанова державного виконавця фактично містить найменування органу ДВС, прізвище та ініціали державного виконавця, який виніс постанову, дату і номер рішення, тобто містить обовязкові реквізити. Щодо індивідуального ідентифікаційного номера необхідно вказати, що боржник у виконавчому провадженні не є фізичною особою, а є посадовою особою субєкта владних повноважень.

Стосовно зазначення державним виконавцем в оскаржуваній постанові про відновлення виконавчого провадження із виконання виконавчого листа №2-а-31/10 від 01 квітня 2011 року із наведенням повного тексту резолютивної частини судового рішення, яка містилась у даному виконавчому листі, колегія суддів зазначає, що вказане не суперечить вимогам Закону України "Про виконавче провадження".

За викладених обставин, враховуючи встановлену статтею 125 Конституції України обовязковість виконання судових рішень, практику Європейського суду з прав людини, згідно якої невиконання судового рішення створює шкоду стороні в провадженні, що є неприпустимим, з огляду на те, що оскаржувана постанова державного виконавця фактично містить всі необхідні обовязкові реквізити, не суперечить вимогам Закону України "Про виконавче провадження" та спрямована на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість постанови про відновлення виконавчого провадження від 09.12.2014 року та відсутність підстав для її скасування.

Судом першої інстанції при розгляді справи порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно зясовано обставини, які мають значення для справи, що є підставою для скасування постанови суду з ухваленням нового рішення відповідно до ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Вільнянського районного суду Запорізької області від 03 червня 2015 року у справі №314/167/15а скасувати.

В позові відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: В.Є. Чередниченко