Справа № 0519/6098/2012
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2015-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Артеменко Л.І
Суддя-доповідач - Арабей Т. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року справа №0519/6098/2012

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., при секретарі судового засідання - Челаховій О.О., за участю представника позивача - ОСОБА_2, діючого за довіреністю, третьої особи - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 жовтня 2015 року у справі № 0519/6098/2012 за позовом ОСОБА_4 до Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради, треті особи: Маріупольська міська рада, ОСОБА_3, Міське комунальне підприємство "Маріупольське бюро технічної інвентаризації" про визнання недійсними рішень ради, -

ВСТАНОВИВ:

13 лютого 2012 року ОСОБА_4 звернувся до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області із адміністративним позовом до Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради, терті особи: Маріупольська міська рада, ОСОБА_3 про визнання недійсними з часу прийняття п. 1 та 2 рішення Виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. Маріуполя від 15 травня 1991 року № 189/18 в частині закріплення за ОСОБА_5 земельної ділянки; та рішень Виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. Маріуполя від 15 січня 1992 року № ПР №1 та від 13 травня 1992 року № 168/2 про поділ домоволодіння по АДРЕСА_1 на 2 самостійних домоволодіння (а.с.2-4 т. 1).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 вересня 2015 року прийнято відмову та закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання недійсними з часу прийняття п. 1 та 2 рішення Виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. Маріуполя від 15 травня 1991 року № 189/18 в частині закріплення за ОСОБА_5 земельної ділянки (а.с. 150 т.2)

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 жовтня 2015 року відмовлено у задоволені позовних вимог ОСОБА_4 (а.с. 181-184 т.2).

Не погодившись з постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 жовтня 2015 року у справі № 0519/6098/2012 ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати постанову суду від 05 жовтня 2015 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що при вирішенні справи суд першої інстанції порушив вимоги матеріального права, зокрема, Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типа Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкції про порядок виділу жилих будинків зі складу домоволодіння в містах та селищах міського типу Української РСР 1968 року.

Вважає, що у рішенні Виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. Маріуполя від 15 травня 1991 року № 189/18 мова про розділ не йдеться, оскільки в ньому не зазначені площі закріплених ділянок.

Крім того, апелянтом зазначено, що спірні рішення прийнято без його відома та участі, чим порушені його права (а.с.191-193 т.2).

Позивач, представники відповідача та третіх осіб у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив постанову суду скасувати,а позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_3 просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що за Генеральним планом домоволодіння АДРЕСА_1 від 14 липня 1988 року, воно складається з двох жилих будинків, надвірних споруд, його фактичними власниками є ОСОБА_6 та ОСОБА_5, між будинками та спорудами наявна огорожа по південній стіні літньої кухні В, загальна площа земельної ділянки складає 1070 кв.м. (а.с.182 т.1).

За генеральним планом цього ж домоволодіння станом на 21 жовтня 1988 року наявна огорожа між будинками та спорудами по південній стіні гаражу, побудованого з південної сторони літньої кухні, загальна площа земельної ділянки складає 1070 кв.м.(а.с.183 т. 1).

За договором купівлі-продажу 28 вересня 1989 року ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_7 один жилий будинок літера «Г» з належними до цієї частини будівлями подвір'я: сарай літера «Р», іншими спорудами по АДРЕСА_1 на земельні ділянці в 600 кв.м., який належав ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину, вид. 12 вересня 1989 року Першою маріупольською нотаріальною конторою за № 2-8471.

За Генеральним планом домоволодіння АДРЕСА_1 станом на 02 серпня 1990 року площа земельної ділянки, на якій знаходиться будинок позивача, складає 372 кв.м., а її межа з північної сторони відповідає лінії розмежування земельної ділянки станом на 21 жовтня 1988 (а.с.195 т.1).

Позивачем 23 квітня 1991 року надана згода на оформлення на праві особистої власності будинку ОСОБА_5, ОСОБА_3 (а.с.162 т.1)

Рішенням Виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів м. Маріуполя № 189/18 від 15 травня 1991 року затверджено акт прийому до експлуатації жилого будинку лит. А-1 по АДРЕСА_1, побудованого ОСОБА_5, та зобов'язано видати свідоцтво про право особистої власності на його ім'я, а також закріплено за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 земельну ділянку площею 1 146 кв.м за фактичним землекористуванням (а.с. 29 т.1).

Відповідно до планів зазначених будинків на 02.08.1990 року у позивача в фактичному користуванні перебувала земельна ділянка розміром 372 кв. метра, а у ОСОБА_5. - 1074 кв.м.( т.1 а.с.195,196).

Спірними рішеннями Виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів м. Маріуполя від 15 січня 1992 року ПР №1 «Про поділ домоволодіння по АДРЕСА_1 на два самостійних домоволодіння» та від 13 травня 1992 року № 168/2 «Про поділ домоволодіння по АДРЕСА_1 на два самостійних домоволодіння» жилий будинок літ А з усіма будівлями, належний ОСОБА_5 і розміщений в північній частині домоволодіння з земельною ділянкою площею 774 кв.м. та надлишком 300 кв.м. виділений в самостійне домоволодіння з присвоєнням номерного знаку АДРЕСА_2, як новоутворене домоволодіння. Жилий будинок Г1 з усіма будівлями, належний ОСОБА_9 і розміщений в південній частині домоволодіння з земельною ділянкою площею 372 кв.м. залишений як самостійне домоволодіння з номерним знаком АДРЕСА_1. У зв'язку з поділом домоволодіння доручено БТІ провести заміну генеральних планів. (а.с.63-66 т.1)

Після смерті ОСОБА_5, жилий будинок успадкувала його дружина ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19 травня 1992 року (а.с.142 т.1).

Правомірність винесення рішень виконкомом є спірним питанням цієї справи.

Суд першої інстанції при прийняті спірного рішення виходив з того, що спірні рішення прийняті відповідачем в межах його повноважень з дотриманням процедури їх прийняття. Ці рішення не порушують його права, як власника будинку по АДРЕСА_1, який в свою чергу, не мав та не має належних документів на право користування (власності) земельною ділянкою за цією адресою.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість задоволення позовних вимог, однак за інших підстав.

Відповідно до ст. 135 Конституції УРСР, яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин, виконавчі комітети місцевих рад приймали рішення та видавали розпорядження в межах повноважень, наданих їм законодавством УРСР.

Конституційний Суд України в п. 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 закріпила за собою право власності земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд за кадастровим номером НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 площею 1000 кв.м , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 від 26.09.2008 р.( а.с.123)

Рішення про передачу вищевказаної ділянки у власність оскаржувалось у судовому порядку та було залишено в силі, відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду від 25 вересня 2014 року № К/9991/34259/12 (справа № 2а-2308/11/0519) (а.с. 28-32 т.2). Крім того, суд зазначає, що до прийняття спірного рішення, ОСОБА_4, вже виділив земельну ділянку площею 372 кв.м. в самостійну, що підтверджується за Генеральним планом домоволодіння АДРЕСА_1 станом на 02 серпня 1990 року (а.с. 195 т. 1).

Прийняте Виконкомом Жовтневої районної ради народних депутатів м. Маріуполя (як суб'єктом владних повноважень) рішень про поділ домоволодіння на 2 самостійних є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. Скасування такого акту не породжує наслідків для власників домоволодінь.

Враховуючи вищевказане, позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо поділу домоволодіння на 2 самостійних, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникає правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом його виконання. Його скасування не породжує наслідків для власників домоволодінь, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Ця позиція викладена і в постанові Колегії суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 06 жовтня 2015 року у справі № 21-1306а15.

Таким чином, суд вважає, що висновки апелянта є недопустимими та суперечать нормам Кодексу адміністративного судочинства України і які суд не приймає з огляду на положення ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до цієї норми кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що у разі прийняття органом місцевого самоврядування (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту, а відтак, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю на підставі положень ст. 157, 203 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі наведеного, керуючись статтями 157, 184, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 жовтня 2015 року у справі № 0519/6098/2012 за позовом ОСОБА_4 до Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради, треті особи: Маріупольська міська рада, ОСОБА_3, Міське комунальне підприємство "Маріупольське бюро технічної інвентаризації" про визнання недійсними рішень ради - скасувати, провадження у справі - закрити.

Вступну та резолютивну частини ухвали прийнято в нарадчій кімнаті та проголошено в судовому засіданні 25 листопада 2015 року.

Повний текст ухвали виготовлено 30 листопада 2015 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Судді Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова