Справа № 820/8018/15
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 р. Справа № 820/8018/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Сіренко О.І. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.,

представників сторін : позивача - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2015р. по справі № 820/8018/15

за позовом ОСОБА_3

до Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Перша Харківська державна нотаріальна контора

про зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача, Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області (далі по тексту Реєстраційна служба ХМУЮ), треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Перша Харківська державна нотаріальна контора, в якому, з урахуванням уточнень, прийнятих судом, просив суд зобов'язати Реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції Харківської області зняти заборону (номер запису про обтяження 10324933) з нерухомого майна - житловий будинок №42 з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: м. Харків. вул. Заліська, що належить на праві власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7. ОСОБА_8, яка була накладена на підставі рішення б/н Облвиконкому від 22.01.1986 року.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2015 року по справі № 820/8018/15 адміністративний позов ОСОБА_3 до Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Перша Харківська державна нотаріальна контора про зобов'язання вчинити певні дії - задоволено.

Зобов'язано Реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції Харківської області зняти заборону (номер запису про обтяження 10324933) з нерухомого майна - житловий будинок №42 з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Заліська, що належить на праві власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, що була накладена на підставі рішення б/н Облвиконкому від 22.01.1986 року.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 (код НОМЕР_1) сплачений при поданні позову судовий збір в розмірі 73.08 грн. (сімдесят три гривні 08 копійок).

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального права, неповне з'ясування обставин у справі, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2015 року по справі № 820/8018/15, прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги з посиланням на ст.ст.2, 4, ч.4 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.п.13, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013 року, вказав, що державна реєстрація прав здійснюється виключно за умови подання заявником державному реєстратору заяви встановленої форми та документів, що посвідчують факти виникнення, припинення або переходу речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, їх відповідності чинному законодавству у цій сфері. Однак, позивач із заявами встановленої форми разом із документами на підтвердження фактів припинення раніше встановлених обтяжень у визначеному законом порядку не звертався, жодних рішень посадовими особами відповідача з приводу питань, порушених ним у позові, не приймалось. З вказівкою на п.1, п.8, п.9 ч.1 ст.3, п.1 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України зазначив, що передумовою виникнення адміністративно-процесуальних правовідносин є наявність адміністративно-правового спору між сторонами, учасниками судового розгляду. Пояснив, що субєктом обтяження власності позивача на житловий будинок № 42 по вул. Заліській у м. Харкові є Харківський обласний виконавчий комітет, правонаступником функцій якого є Харківська міська рада. Отже, спірні матеріально-правові відносини склалися між позивачем у справі та Харківською міською радою, в той час як відповідач по справі Реєстраційна служба ХМУЮ учасником цих відносин не є. Однак, судом першої інстанції вищенаведене не було враховано, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення.

Представник позивача в судовому засіданні просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції без змін.

Треті особи, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, представник третьої особи Першої Харківської державної нотаріальної контори, у судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

З огляду на наведену норму, враховуючи, що треті особи по справі належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, колегія суддів вважає за можливе розглянути адміністративну справу без участі представників третіх осіб.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з метою підготовки документів для відчуження майна шляхом укладення договору дарування належної йому частки звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу, який повідомив позивача про те, що на весь житловий будинок №42 по вул. Заліській у м. Харкові, накладено заборону на нерухоме майно.

Згодом, 06 серпня 2015 року, в Реєстраційній службі Харківського міського управління юстиції Харківської області позивач отримав витяг з Державного реєстру речових прав па нерухоме майно №41865046, згідно з яким підставою виникнення заборони є рішення б/н Облвиконкому від 22.01.1986 року (а.с.11).

Також, судом першої інстанції встановлено, що Державним підприємством Харківський завод електроапаратури листом від 30.03.2001 року №СБО/119 повідомлено Першу Харківську Державну нотаріальну контору про існування рішень Харківського Міськвиконкому №145-48 від 13.05.1987 року та Облвиконкому №85 від 22.01.1986 року, №533 від 21.12.1987 року, №288 від 20.06.1988 року та №57 від 20.02.1989 року (а.с.103-109).

Крім того, Державним підприємством Харківський завод електроапаратури у згаданому вище листі зазначалося про прохання зробити заборону купівлі-продажу та інших операцій без погодження з підприємством щодо домоволодінь по переліку, серед яких наявне домоволодіння за адресою №42, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Заліська.

На підставі вказаного листа та рішень Першою Харківською Державною нотаріальною конторою зареєстровано заборону на нерухоме майно, що знаходиться за вказаною вище адресою.

Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.91) судом встановлено, що 07.09.2007 року внесено запис №10324933 про обтяження на майно відповідно до рішення Облвиконкому б/н від 22.01.1986 року.

В рішенні Облвиконкому б/н від 22.01.1986 року вказано про знесення індивідуальних житлових будівель у звязку з відводом земельних ділянок під державне будівництво.

Як встановлено судом першої інстанції, на час розгляду справи відомості щодо виконання вказаного рішення Облвиконкому відсутні.

Разом з тим, враховуючи наявність вказаної заборони, позивач по справі позбавлений права розпоряджатися належним йому майном.

З метою зняття заборони на відчуження нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Заліська, 42, ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом про зобовязання Реєстраційної служби ХМУЮ зняти заборону з вищевказаного нерухомого майна.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з відсутності жодних законних підстав для існування вказаної заборони на час розгляду даної справи та необхідності повного захисту прав позивача у спірних відносинах.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, урегульовані Законом України від 01.07.2004 р. № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі по тексту Закон № 1952-IV).

За визначенням ч.1 ст.2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону № 1952-IV обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно з ч.4 ст.15 Закону № 1952-IV державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ч.2 ст.15 Закону № 1952-IV).

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна встановлено Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868 (далі по тексту Порядок № 868).

У відповідності до п.8 Порядку № 868 для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у пункті 1-1 цього Порядку, заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

Наказом Міністерства юстиції України від 17.04.2012 року № 595/5 «Про впорядкування відносин, повязаних із державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затверджені форми заяв у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що подаються заявником у паперовій формі та встановлені вимоги до їх заповнення.

Відповідно до п.75 Порядку № 868 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: 1) рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; 2) рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; 3) визначений законодавством документ, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна; 4) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; 5) договір, укладений у порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дублікат; 6) закон, яким встановлено заборону на користування та/або розпорядження нерухомим майном; 7) інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

Як встановлено пунктом 13 Порядку № 868, заявник подає разом із заявою органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у пункті 1 цього Порядку, необхідні для державної реєстрації прав документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату адміністративного збору.

З наведених норм вбачається, що державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснюється виключно на підставі волевиявлення заявника, оформленого письмовою заявою встановленого зразку. При цьому, заявник самостійно формує передбачений Порядком № 868 пакет документів, складає та подає до органу державної реєстрації прав за місцем розташування відповідного майна заяву встановленої форми.

Згідно з п.п.1, 2, 8-1 ч.2 ст.9 Закону № 1952-IV державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом), відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах, наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону, наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно.

Відповідно до п.20 Порядку № 868 за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.

За змістом ч.2 ст.30 Закону № 1952-IV дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (ч.2 ст.2 КАС України).

Із наведених вище положень ст.2 КАС України вбачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

За визначенням п.8 ст.3 КАС України позивачем є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Відповідно до частини першої статті 2, пунктів 6, 8 частини першої статті 3, частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України предметом захисту в адміністративному судочинстві є саме порушені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, їхніх посадових чи службових осіб права та інтереси юридичних осіб.

Отже, під час розгляду справи адміністративної юрисдикції, позивач повинен зазначити, які саме його права або законні інтереси порушено рішенням та діями субєкта владних повноважень, а суд - встановити, чи дійсно порушують дії субєкта владних повноважень права та інтереси позивача.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим, як встановлено частиною 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

У свою чергу, у відповідності до ст.72 КАС України, підставами для звільнення від доказування певних обставин є лише встановлення цих обставин судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили; визнання судом цих обставин загальновідомими; визнання цих обставин сторонами, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

З огляду на наведене, колегія суддів, не спростовуючи наявності у відповідача як субєкта владних повноважень обовязку доведення правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності, вказує на те, що позивач не звільнений від доказування обставин, які покладено ним в основу позовних вимог. В даному випадку такими обставинами є порушення прав позивача щодо державної реєстрації зняття заборони відчуження нерухомого майна (житлового будинку з надвірними будівлями), розташованого за адресою : м. Харків, вул. Заліська, 42.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач не звертався до Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції з вимогами щодо здійснення державної реєстрації зняття заборони на відчуження вищевказаного майна, а відповідачем, відповідно, не було відмовлено у задоволенні таких вимог позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів, не заперечуючи права у позивача на володіння, користування і розпорядження своєю власністю, вважає, що у спірних відносинах відсутній факт порушення права позивача на зняття заборони з нерухомого майна житлового будинку № 42 з надвірними будівлями, розташованими по вул. Заліській у м. Харкові з боку відповідача, а звернення позивача до суду з вимогами про зобовязання відповідача зняти цю заборону - передчасним.

Однак, зазначене не було враховано судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови про задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги про зобов'язання Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області зняти заборону (номер запису про обтяження 10324933) з нерухомого майна - житловий будинок №42 з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Заліська, що належить на праві власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_7. ОСОБА_8, що була накладена на підставі рішення б/н Облвиконкому від 22.01.1986 року, задоволенню не підлягають.

У відповідності до п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.202 КАС України неповне зясування обставин у справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Згідно ч.2 ст.205 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може прийняти нову постанову, якою суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2015 року по справі № 820/8018/15 підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст.ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2015р. по справі № 820/8018/15 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_3 до Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області, треті особи : ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Перша Харківська державна нотаріальна контора про зобовязання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_10
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_11 ОСОБА_12
Повний текст постанови виготовлений та підписаний 01.12.2015 р.