Справа № 2а-677/12/0970
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2012-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2012 р. Справа № 2a-677/12/0970

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Гундяка В.Д.,

при секретарі Круглій О.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Івано-Франківську справу за позовом ОСОБА_1 до управління Державної виконавчої служби України в Івано-Франківській області про визнання незаконною постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження та зобовязання до вчинення дій

В С Т А Н О В И В:

05.03.2012 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до управління Державної виконавчої служби України в Івано-Франківській області про визнання незаконною постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 23.02.2012 року за реєстраційним номером 31416868 та зобовязання до вчинення дій. Позовні вимоги щодо визнання незаконною постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження мотивував тим, що остання прийнята державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області з порушенням вимог законодавства, а тому підлягає до скасування.

Ухвалою суду від 16.03.2012 року було закрито провадження в справі в частині позовних вимог про зміну способу виконання виконавчого листа.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що на його думку відмова державного виконавця у відкритті виконавчого провадження згідно наданого ним для примусового виконання виконавчого листа з підстав, передбачених п.7 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», є незаконною, так як жодних заяв про повернення виконавчого документа ним до органів державної виконавчої служби не подавалось. Крім того зазначив, що у державного виконавця були всі можливості для виконання даного судового рішення. Тому вважає, що постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження від 23.02.2012 року підлягає до скасування як така, що суперечить вимогам чинного законодавства. Позов просив задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою представника відповідача про одержання судової повістки. Наданим правом на подання заперечення проти позову не скористався. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не подав, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до змісту частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС) України у разі неприбуття відповідачасуб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. За таких обставин, враховуючи скорочені строки розгляду справ даної категорії, суд вбачає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів за відсутності представника відповідача.

Вислухавши позивача, дослідивши та оцінивши в їх сукупності подані докази, суд дійшов до висновку, що позов в частині позовних вимог щодо скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження за реєстраційним номером 31416868 від 23.02. 2012 року слід задовольнити з наступних мотивів.

Судом встановлено, що постановою Вищого адміністративного суду України (далі-ВАСУ) від 24.01.2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області, державної автомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області, Державного казначейства України про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди стягнуто з управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.03.2008 в межах одного року.

Дане рішення по своїй суті відноситься до категорії рішень про присудження, і тому в силу приписів ст.1 Закону України «Про Державну виконавчу службу»підлягає до виконання органами державної виконавчої служби в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

В судовому засіданні встановлено, що 23.02.2012 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_2 прийнята постанова за реєстраційним номером 31416868 про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі виконавчого листа, виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом за № 2а-3287/08/0970 від 16.02.2012, щодо стягнення з управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 24.03.2008 року в межах одного року.

Як вбачається із змісту вищезгаданої постанови, дослідженої судом в якості письмового доказу по справі державним виконавцем відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі п.7 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому у постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження від 23.02.2012 року зазначено, що накладення арешту на майно боржника у порядку, встановленому чинним законодавством, є неможливим, оскільки судом у вказаному виконавчому листі за № 2а-3287/08/0970 від 16.02.2012 про стягнення суми коштів, розмір даної суми не визначено, а тому виконавче провадження на підставі даного виконавчого документа не підлягає до відкриття.

Згідно вимог ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність та взаємний звязок суд не погоджується з правомірністю прийняття субєктом владних повноважень вказаного рішення з огляду на нижчевикладене.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»(далі-Закон) під виконавчим провадженням, як завершальною стадією судового провадження та примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб), слід розуміти сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 17 даного Закону встановлено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі документів, визначених цим Законом, до яких згідно п.1 ч.2 вказаної норми Закону належать виконавчі листи, які видаються судами.

Частина 1 статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає обовязок державного виконавця прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. При цьому ч.1 ст.6 даного Закону встановлено гарантії прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні згідно з якими державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Як вбачається з дослідженого судом виконавчого листа останній повністю відповідає встановленим вимогам, зі строком пред'явлення до виконання до 25.01.2013 року.

Згідно п.7 ч.1ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», зазначеного виконавцем як нормативна підстава для прийняття оскаржуваного рішення, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі, якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою. Однак в судовому засіданні факту надання позивачем до органів державної виконавчої служби заяви вказаного змісту не встановлено.

Виключні підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження передбачені ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", наявність яких в даному випадку ввідповідчем в порушення вимог ст. 71 КАСУ не доведена. За їх відсутності державний виконавець згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 24 цього Закону зобовязаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження у 3-денний строк з дня його надходження.

Таким чином у відповідності до вищевкзаних положень чинного законодавства при прийнятті оскаржуваного рішення державним виконавцем не було дотримано вимог Закону, чим порушено права ОСОБА_1, як учасника адміністративного процессу.

При цьому суд не погоджується з викладеним у оскаржуваній постанові висновком посадової особи відповідача щодо наявності у спірних правовідносинах інших обставин, які унеможливлюють виконання судового рішення.

Так згідно ст.5 Закону України «Про виконавче провадження»вимоги державного виконавця щодо виконання рішення обовязкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень. За невиконання законних вимог державного виконавця встановлена юридична відповідальність.

Таким чином Законом державному виконавцю надані права щодо можливості встановлення всіх обставин, зясування яких є необхідним для виконання судового рішення.

Крім цього згідно п.8 ч.3 ст.11 вищезгаданого Закону у процесі здійснення виконавчого провадження державний виконавець має право звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення.

Дане право також закріплене ст.263 КАС України, якою передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення(відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження»державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Також державний виконавець здійснює заходи необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (виконавчому документі) у спосіб та в порядку встановленому виконавчим документом і цим Законом.

На підставі вищевикладеного, відмовляючи у відкритті виконавчого провадження в звязку з тим, що у виконавчому документі не зазначено суму коштів, яка підлягає до стягнення, на переконання суду державний виконавець протиправно не виконав покладений на нього обов'язок щодо вжиття всіх необхідних заходів для своєчасного та в повному обсязі виконання рішення суду, що фактично позбавило позивача можливості повного відновлення своїх прав, захищених рішенням ВАСУ.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження від 23.02.2012 року за реєстраційним номером виконавчого провадженння 31416868, прийнята державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області, з порушенням вимог чинного законодавства, а тому підлягає до скасування.

Отже, позов в частині позовних вимог щодо скасування вищевказаної постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження є підставним та підлягає в даній частині до задоволення.

На підставі ч.2 ст.19 Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст.11, 71, 86, ч.3 ст.160, ст.ст.162, 181, 263 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження за реєстраційним номером 31416868 від 23.02.2012 року.

Згідно ст.254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання сторонами апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова в повному обсязі виготовлена 21.03.2012 року.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_3