Справа № 813/4712/15
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015 року Справа № 813/4712/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючий суддя Грень Н.М.,

секретар судового засідання Гойна Є.А.,

представник позивача Щур Б.Й.,

представник відповідача Сагайдак Д.М.,

третя особа ОСОБА_1 ,

представник третьої особи Микитович П.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Перегноївської сільської ради до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Перегноївської сільської ради до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з вимогами:

- зобов`язати Золочівський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Золочівський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Золочівський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Золочівський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням правління профспілкового комітету колгоспу ім. Шевченка від 18.04.1988 року ОСОБА_2 та його сім`ї надано для проживання жиле приміщення по АДРЕСА_1 , а 19.07.1988 року виконкомом Глинянської селищної ради видано ордер на вселення до вказаного житла. В 2003 році вказаний будинок прийнято на баланс позивача. Золочівським районним сектором ГУ ДМС України у Львівській області 30.07.2014 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 зареєстровано за місцем проживання по АДРЕСА_1 , 26.09.2014 року зареєстровано за вказаною адресою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Вказані особи не проживають у даному будинку більше року, адже вибули на постійне проживання до іншого населеного пункту. Відтак, вказані особи втратили право користування спірним жилим приміщенням.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, належним чином повідомлений про дату час та місце судового засідання, письмових заперечень проти позову не подавав.

Згідно приписів статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справ упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, якій вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки для держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 21 грудня 2006 року у справі Мороз та інші проти України зазначив, що розумність строку проваджень повинна оцінюватись у світлі обставин справи та з урахуванням наступних критеріїв: складність справи, поведінка заявників і відповідних органів державної влади та того, яку важливість для заявників мало питання, що розглядалося.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини в рішення від 07 липня 1989 року у справі Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відтак, згідно ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд ухвалив розглянути справу за відсутності представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів, згідно ч. 6 ст. 71 КАС України.

Третя особа 2 - ОСОБА_1 та Представник третьої особи 1 проти позову заперечили з підстав аналогічних, викладеним у письмових запереченнях долучених до матеріалів справи, просили у його задоволенні відмовити повністю.

Третя особа 3 ОСОБА_3 та третя особа 4 ОСОБА_4 в судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про дату час та місце судового засідання.

Суд, заслухав пояснення представника позивача, з`ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідив докази у справі, та встановив наступне.

Рішенням правління і профспілкового комітету колгоспу ім. Шевченка від 18.04.1988 року ОСОБА_2 та його сім`ї надано для проживання жиле приміщення по АДРЕСА_1 . 19.07.1988 року Виконавчим комітетом Глинянської селищної ради народних депутатів видано ордер на вселення до вказаного житлового приміщення.

Золочівським МБТІ 16.02.2006 року за №9859399 видано Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, відповідно до якого власником будинку АДРЕСА_1 є Виконавчий комітет Перегноївської сільської ради.

Згідно Актів перевірки паспортного режиму жильців будинку АДРЕСА_1 від 25.02.2011 року, 31.05.2011 року, 20.07.2014 року, 15.11.014 року, 25.12.2014 року, 13.08.2015 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за вказаною адресою відсутні.

Позивач зазначає, що ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 вибули на ппостійне проживання до іншого населеного пункту в інше жиле приміщення, а саме в с. Кальне, Козівського району, Тернопільської області де ОСОБА_2 забезпечений службовим житлом.

Відповідно до довідки виконкому Кальненської сільської ради Козівського району Тернопільської області від 29.04.2011 року ОСОБА_2 разом з дружиною ОСОБА_1 та дочкою ОСОБА_3 проживають в с. Кальне Козівського району Тернопільської області. ОСОБА_2 не зареєстрований у будинку, який належить церковній громаді, а саме у службовому приміщенні. Постійне жиле приміщення священнику ОСОБА_2 та його сімї не надавалось.

Крім того, ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2013 року, касаційну скаргу Перегноївської сільської ради Золочівського району Львівської області відхилено, рішення Золочівського районного суду Львівськї області від 18.04.2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 03.09.2013 року, якими задоволено первісний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 до Перегноївської сільської ради Золочівського району Львівської області, визнано право на проживання у житловому приміщенні житловому будинку АДРЕСА_1 , залишено без змін.

Відтак, отримавши згадані вище рішення, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулись до Золочівського РС ГУ ДМС України у Львівській області із заявами про реєстрацію місця проживання.

Золочівським РС ГУ ДМС України у Львівській області здійснена реєстрація вказаних осіб за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач, 09.10.2014 року звернувся листами до Прокуратури Золочівського району Львівської області та Золочівського РВ ГУМВС України у Львівській області, в яких просив перевірити законність реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 без письмової згоди Виконавчого комітету сільської ради, оскільки, вказаний будинок належить до комунальної власності Перегноївської сільської ради.

Прокуратурою Золочівського району Львівської області скеровано звернення позивача до Золочівського РСГУ ДМС України у Львівській області.

Золочівським районним сектором ГУ ДМС України у Львівській області розглянуто звернення позивача та листом від 22.10.2014 року за №2280 повідомлено останнього, що реєстрація вказаних громадян здійснена Золочівським РС ГУ ДМС України у Львівській області на підставі: - ордеру Виконавчого комітету Глинянської селищної ради народних депутатів від 19.07.1988 року; - Рішення Золочівського районного судуу Львівської області від 18.04.2013 року; - Ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 03.09.2013 року; - Ухвали колегії суддів судової палати у Цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2013 року.

Вирішуючи спір, суд виходив із таких міркувань.

Нормативно-правовим актом, що регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним актом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свобод пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження є Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року №1382-IV (надалі також - Закон №1382).

Відповідно до статті 2 Закону №1382 громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

У частині 2 статті 310 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Реєстрація місця проживання або місця перебування особи - внесення відомостей про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси одного житла особи чи адреси спеціалізованої соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту, військової частини до визначених цим Законом документів та до реєстраційного обліку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері реєстрації фізичних осіб. Таким органом, згідно до п.п. 20 п. 4 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 р. №405/2011 (далі - Указ) є Державна міграційна служба України, яка здійснює свої повноваження безпосередньо та через головні управління міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управління, відділи (сектори) міграційної служби в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (п. 7 Указу).

У відповідності до вказаного Положення ДМС України відповідно до покладених на неї завдань: здійснює реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, веде відповідні реєстраційні обліки.

Статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначений перелік документів необхідний для реєстрації місця проживання особи.

Для реєстрації особа або її законний представник подає: письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання; квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати; талон зняття з реєстрації (у разі зміни місця проживання в межах України). Талон зняття з реєстрації не подається у разі оформлення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів.

З матеріалів справи встановлено, що реєстрацію здійснено за заявами вказаних осіб, підставою для реєстрації слугували рішення суду №2-393/11 від 18.04.2013 року та ордер №3від 19.07.1988 року.

Відповідно до статті 11 Закону, реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.

Разом з тим, на виконання положень Закону № 1382, Міністерством внутрішніх справ України Наказом від 22.11.2012 року № 1077 було затверджено Порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів (надалі - Порядок № 1077).

Згідно п. 3.1 цього Порядку зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі:

- заяви про зняття особи з реєстрації місця проживання, яка подається особою або її законним представником;

- судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою;

- свідоцтва про смерть;

- паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку;

- інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства. Інформація територіального органу ДМС України або територіального підрозділу ДМС України, на території обслуговування якого зареєстровано місце проживання особи, про закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання або копія рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання чи посвідки на постійне проживання в Україні; підстав для проживання або перебування особи на обліку у закладі/установі (повідомлення про припинення підстав для проживання/перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту) (додаток 13);підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів).

Водночас порядок зняття з реєстрації місця проживання визначено положеннями ст. 7 Закону №1382.

Так, даною нормою передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі:

- заяви особи або її законного представника;

- судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою;

- свідоцтва про смерть;

- паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку;

- інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Отже, виходячи із наведеного, вирішення питання про правомірність зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від питання про право власності або користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (постанова Верховного Суду України від 16.01.2012р. у справі № 6-57цс11).

Так, зокрема, судом встановлено, що рішенням Золочівського районного суду від 18.04.2013 року у справі №2-393/11 залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 03.09.2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2013 року - задоволено первісний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 до Перегноївської сільської ради Золочівського району Львівської області, визнано право на проживання у житловому приміщенні житловому будинку АДРЕСА_1 та відмовлено у задоволенні зустрічного позову Перегноївської сільської ради Золочівського району Львівської області до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Отже, вказане рішення згідно з ч. 1 ст. 255 КАС України є обов`язковим для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Попри це, у відповідності до положень ч. 2 ст. 255 КАС України обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Статтею 33 Конституції України зазначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. за винятком обмежень, які встановлюються законом.

З огляду на наведене, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду обставини, суд дійшов висновку про відсутність передбачених ст. 7 Закону №1382 та п. 3.1 Порядку №1077 підстав для зобов`язання відповідача зняття ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що свідчить про необґрунтованість позовних вимог та необхідності відмови у їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Крім того, суд звертає увагу, що у даному випадку суд не повноважний перебирати на себе функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язувати його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень в межах такої перевірки.

У відповідності з Рекомендаціями №R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року №21-87а13, а згідно із статтею 244-2 КАС України, суд зобов`язаний привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Враховуючи вище зазначене суд вважає, що підстави для зобов`язання відповідаа знаття з місця реєстрації відсутні, тому у задоволенні адміністративного позову належить відмовити повністю.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі належить покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 7-14, 17-20, 69-71, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :
1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Постанову може бути оскаржено, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.
Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя Грень Н.М.

Повний текст постанови складено та підписано 27.11.2015 року.