Справа № 310/6690/15-а
Суддя: Черткова Н. І.
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 310/6690/15-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 листопада 2015 року м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Черткової Н.І., при секретарі - Димовій Л.В., Мельник В.Ю. розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративний позов ОСОБА_1 до Бердянської районної державної адміністрації, Дмитрівської сільської ради про скасування рішення Бердянської районної ради народних депутатів № 240 від 12.10.1989 року , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Бердянської районної державної адміністрації, Дмитрівської сільської ради про скасування рішення Бердянської районної ради народних депутатів № 240 від 12.10.1989 року, посилаючись на наступні обставини. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_2. Мати позивачки ОСОБА_2, за життя, заповіту на своє майно не залишила і позивачка прийняла спадщину за законом. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді 3/4 часток житлового будинку АДРЕСА_1, яка належала їй на підставі рішення суду від 20 вересня 1988 року по справі за № 2-221/1988р. Після смерті ОСОБА_2 спадщину фактично прийняли її діти: дочка ОСОБА_1 та син ОСОБА_3, які звернулися з заявою про прийняття спадщини до Бердянської районної державної нотаріальної контори та були зареєстровані як спадкоємці, про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 27877752 від 23.08.2011 року. Позивачка оформила у нотаріальній конторі належну їй частину спадкового майна, але в оформленні 3/8 частини житлового будинку АДРЕСА_1, яка належала її матері на підставі рішення народного суду Бердянського району м. Бердянська від 20 вересня 1988 року по справі за № 2-221/1988р., позивачці було відмовлено. Державним нотаріусом Бердянської районної нотаріальної контори ОСОБА_4 було складено постанову № 2/02-31-219/2011 від 06.01.2015р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку по АДРЕСА_1 після смерті матері ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. У постанові нотаріус ОСОБА_4 посилався на ст. ст. 49, 68 Закону України «Про нотаріат» та п. 4.14 та п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України відповідно до чого видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та їх належної реєстрації. Позивачкою було надано нотаріусу рішення народного суду Бердянського району м. Бердянська від 20 вересня 1988 року по справі за № 2-221/1988р. на підставі якого за ОСОБА_2 було визнано право власності на 3/4 частки житлового будинку АДРЕСА_1, але це рішення суду не було належним чином зареєстроване у Бердянському підприємстві з технічної інвентаризації (відповідно до вимог закону на той час) і не пройшло державної реєстрації. У своїй постанові державний нотаріус зазначив, що відповідно до наданої позивачкою довідки Комунального підприємства з технічної інвентаризації Бердянської міської ради від 02.09.2014 року № 468, відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 20.10.1989 року., тому позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_2. Позивачу відомо, що за ОСОБА_5 відповідно до рішення народного суду Бердянського району м. Бердянська від 20 вересня 1988 року по справі за № 2-221/1988р.було визнано право власності на 1/4 частку на житловий будинок та йому виділили: спальню №1, дитячу №3, гараж та ванну кімнату, а за її мамою ОСОБА_2 суд встановив право власності на 3/4 частини цього житлового будинку по АДРЕСА_1 Рішення народного суду Бердянського району м. Бердянська від 20 вересня 1988 року по справі за № 2-221/1988р. набрало законної сили, оскаржено не було і мати позивачки ОСОБА_2 завжди вважала себе власницею частини домоволодіння по АДРЕСА_1 і не мала жодного уявлення про існування свідоцтва про право власності на житловий будинок від 20.10.1986 року яке було видано ОСОБА_5 на підставі рішення райвиконавчого комітету м. Бердянська №240 від 12.10.1989р. Позивач зазначив, що ОСОБА_5, за заявою якого було винесено рішення, котре оскаржується, приховав відомості про те, що право власності на житловий будинку по АДРЕСА_1 вже було визначено рішенням народного суду Бердянського району м. Бердянська від 20 вересня 1988 року по справі за № 2-221/1988р. яке набрало своєї законної чинності, а також приховав той факт, що крім нього є ще один власник домоволодіння, а саме ОСОБА_2. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, а після нього залишилися спадкоємці за законом його дружина ОСОБА_6 та син ОСОБА_3. У зв'язку з тим, що позивач являється спадкоємцем першої черги після смерті своєї матері ОСОБА_2, але не може оформити спадщину , оскільки право власності на спадкове майно зареєстровано за іншою особою, вона змушена звернутися до суду за захистом своїх майнових інтересів. В судове засідання представник позивача не з"явився, надав судові заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник Бердянської районної державної адміністрації в судове засідання не з»явився, надав судові заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник Дмитрівської сільської ради в судове засідання не з»явився, будучи належним чином повідомленим про дату та місце судового засідання. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Відповідно до рішення виконавчого комітету Ради народних депутатів № 240 від 12.10.1989 року ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право власності від 20.10.1989 року на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Судом встановлено,що на момент прийняття рішення виконавчого комітету № 240 від 12.10.1989 року про оформлення права власності за громадянами, а саме права власності за ОСОБА_5 на житловий будинок,розташований за адресою: АДРЕСА_1 в цьому житловому будинку ( тип колгоспний двір) проживала родина, яка складалася з матері позивача- ОСОБА_7, вітчима - ОСОБА_5, неповнолітнього брата позивача - ОСОБА_3 та самого позивача -ОСОБА_8. Згідно зі ст.86 ЦК УССР від 18.07.1963 року (набрав чинність 1964 року) та діяв на момент прийняття оскаржуємого рішення право власності- це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування та розпорядження майном. Відповідно до ст.120 ЦК УССР майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної власності. Згідно зі ст.123 УК УССР розмір частки майна колгоспного двору встановлюється, виходячи із рівності усіх членів колгоспного двору, включаючи неповнолітніх дітей та непрацездатних.

Відповідно до п.2 ст. 77 Кодексу про шлюб та сім»ю ( 1969р.) за життя батьків діти не мають право на їх майно,так само як і батьки не мають право на майно дітей. Права батьків і дітей на майно колгоспного двору регулюються ЦК УССР. Тобто, судом встановлено, що оскаржуване рішення було винесено на підставі матеріалів, наданих виконкомом Дмитрівської селищної ради народних депутатів (рішення від 21.09.1989 року № 85 про належність житлових будинків жителям с. Дмитрівка, визначив власника житлового будинку тільки одного члена колгоспного двору, проживаючого у будинку - ОСОБА_5, порушив тим самим права неповнолітніх дітей, мешкаючи у цьому будинку- ОСОБА_9.та ОСОБА_8,а також права ОСОБА_2 Крім того, суд вважає оскаржуване рішення незаконним, оскільки на момент його винесення набуло законної сили рішення народного суду Бердянського району м. Бердянська від 20.09.1988 року, згідно якого було визнано за ОСОБА_5 право власності на ? частку житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1, а за ОСОБА_2 було визнано право власності на 3/4 частки житлового будинку в АДРЕСА_1 Тобто,судом встановлено, що оскаржуване позивачем рішення, а саме рішення виконавчого комітету Ради народних депутатів № 240 від12.10.1989 року про оформлення права власності на житлові на будинки в частині визнання права власності за ОСОБА_5 на житловий будинок в АДРЕСА_1 порушило цивільні права - ОСОБА_2 та неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ( ОСОБА_1.) У відповідності до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси. Тому, згідно п.10 ч.2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу, шляхом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси. На підставі ст..ст. 120, 123 ЦК УССР, ст.77 КпШС УССР ( 1969 року) та керуючись ст..ст. 2, 3,17, 79, 160, 161, 163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ: Адміністративний позов ОСОБА_1 до Бердянської районної державної адміністрації, Дмитрівської сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Ради народних депутатів № 240 від 12.10.1989 року, задовольнити. Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Ради народних депутатів № 240 від 12.10.1989 року в частині оформлення права власності за ОСОБА_5 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 Постанова може бути оскаржена до Апеляційного адміністративного суду Дніпропетровської області на протязі десяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутніми при проголошенні постанови суду, можуть оскаржити постанову на протязі десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: