Справа № 810/2770/15
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2015-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2015 року № 810/2770/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю БГМ ЛТД до Ірпінської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про оскарження рішень, -

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось ТОВ "БГМ ЛТД" з позовом до Ірпінської ОДПІ Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, в якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.06.2015 №.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що висновки податкового органу про порушення позивачем податкового законодавства та прийняте на їх підставі податкове повідомлення-рішення є протиправними.

До судового засідання сторони, належно повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, не з'явились.

Представник позивача звернувся до суду з письмовим клопотанням, яким підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив позов задовольнити та розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача надав суду письмові заперечення проти позову, в яких просить відмовити у його задоволенні з тих підстав, що позивачем порушено вимоги податкового законодавства у листопаді 2014 року. Також просить розглядати справу за його відсутності.

На підставі ч. 4 ст. 122, ч. 6 ст. 128 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, судом встановлено наступне.

Посадовими особами Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області проведено документальну виїзну перевірку ТОВ «БГМ ЛТД» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Укрінтеко» у 2014 році.

За результатами перевірки складено ОСОБА_1 від 26.05.2015 № 727/22-4/37911391, згідно висновків якого встановлено порушення позивачем п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету за листопад 2014 року н суму 399 271 грн.

На підставі висновків ОСОБА_1 перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.06.2015 № НОМЕР_1, яким ТОВ «БГМ ЛТД» збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 499 087,75 грн., з яких 399 271 грн. за основним платежем, та 99 871,75 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Вважаючи висновки податкового органу необґрунтованими, а податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

ОСОБА_1 перевірки висновки про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтуються на тому, що особою, яка значиться директором ТОВ «Укрінтеко», заперечувалась причетність до фінансово-господарської діяльності даного товариства.

Так, податковий орган дійшов висновку, що господарські операції між позивачем та вказаним підприємством не спричинили реальних змін їх майнового стану, а тому ТОВ «БГМ ЛТД» протиправно віднесено до податкового кредиту з податку на додану вартість суму податку за наслідком таких операцій (т. 1, а.с. 18).

Також на обґрунтування висновків ОСОБА_1 перевірки податковий орган посилається на відсутність документів, підтверджуючих транспортування товарів, не зазначення в податкових накладних місця його розвантаження, відсутність доручень на отримання ТМЦ.

Дані висновки податкового органу суд вважає необґрунтованими у звязку з наступним.

Як встановлено судом, між ТОВ «БГМ ЛТД» (Покупець) і ТОВ «Укрінтеко» (Постачальник) укладено Договір поставки продукції від 24.10.2014 № 24/10-2014 (т. 1, а.с. 35 36), згідно якого Постачальник зобовязується поставити власним транспортом та передати у власність Покупця будівельні матеріали, а Покупець прийняти Продукцію та оплатити її вартість згідно умов договору.

За наслідком виконання умов вказаного договору ТОВ «Укрінтеко» оформлено податкові та видаткові накладні, перелік яких вказано в ОСОБА_1 перевірки та копії яких містяться в матеріалах справи (т. 1, а.с. 18, 37 56).

Також ТОВ «Укрінтеко» виписано відповідні податкові накладні (т. 1, а.с. 57 76).

Крім того, між ТОВ «БГМ ЛТД» (Замовник) і ТОВ «Укрінтеко» (Виконавець) укладено Договір про надання рекламних послуг від 01.11.2014 № 1/11-2014 (т. 1, а.с. 77 78), згідно якого Замовник дає завдання Виконавцю, а Виконавець зобовязується в порядку та на умовах, визначених Договором, надати за плату Замовнику рекламні послуги шляхом розміщення рекламних матеріалі на узгоджених рекламних місцях. На підтвердження факту надання Виконавцем Замовнику рекламних послуг за цим Договором складаються відповідні акти виконаних робіт.

За наслідком виконання умов вказаного договору його сторонами складено відповідні акти здачі-прийняття робіт (т. 1, а.с. 79 96, 117 118).

Також ТОВ «Укрінтеко» виписано відповідні податкові накладні (т. 1, а.с. 97 116).

Вказані господарські операції відображено ТОВ «БГМ ЛТД» у бухгалтерському обліку, а суми податку на додану вартість включено до податкового кредиту відповідного періоду, відображено в реєстрі отриманих податкових накладних, який відповідає даним додатку 5 до податкових декларацій з податку на додану вартість.

Законодавством визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це: не пов'язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця, фіктивність операцій/відсутність поставки (нездійснення оподатковуваної операції) та, крім того, відсутність у платника податків на момент перевірки первинних документів, податкових накладних або видача їх юридичною особою, яка не є платником ПДВ.

ОСОБА_1 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Частиною 1 ст. 9 цього Закону встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Водночас статтею 1 цього ж Закону встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ч. 2 цієї статті та пунктів 2.4., 2.5., 2.13 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити, зокрема, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції.

Отже, податкова звітність формується на підставі первинних бухгалтерських документів, одним з обов'язкових реквізитів яких є особистий підпис уповноваженої особи, яка підписала цей документ на підтвердження фактичного здійснення господарської операції.

Відтак, підписання первинних документів уповноваженою особою на підтвердження фактичного здійснення операції надає документу юридичну силу, робить його дійсним та, відповідно, є підставою для виникнення відповідних податкових наслідків за фактично здійсненою операцією.

При дослідженні факту здійснення господарських операцій оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тих операцій, на підставі яких сформовані дані податкового обліку.

Відповідачем не надано будь-яких доказів, у т.ч. визначених у ОСОБА_1 перевірки, на підтвердження висновків про безтоварність вказаних господарських операцій, які покладено в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Також при прийнятті рішення в даній адміністративній справі судом враховується, що предмет вказаних господарських операцій позивача відповідає видам його господарської діяльності, на що вказує аналіз операцій з придбання товарів та послуг, і їх подальшого використання у власній господарській діяльності з метою отримання прибутку.

Як пояснив позивач, його господарська діяльність повязана з будівництвом житлових будинків з метою продажу житлових приміщень та отримання прибутку.

Так, відповідно до декларації від 05.08.2015 про початок виконання будівельних робіт, яка зареєстрована в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області, позивачем здійснюється будівництво комплексу багатоповерхових житлових будинків за адресою: Київська обл., м. Ірпінь, вул. Лєрмонтова, 2д, 2є та 2ж.

Придбані у ТОВ «Укрінтеко» товари (арматура, плівка, мішковина) використовувались при будівництві обєктів, а рекламні послуги придбавались з метою залучення інвесторів.

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Отже, господарські операції, що відбулись на виконання вказаних договорів, є реальними, дії ТОВ «БГМ ЛТД» відповідають розумній економічній меті та досягненню економічних цілей, а оформлені за їх результатами документи підтверджують зміну складу активів позивача.

Податкові накладні містять належну деталізацію товарів, видані контрагентом позивача за оподатковуваними операціями за ставкою, що відповідає вимогам закону стосовно порядку їх оформлення та підстав видачі, наведені в них дані відповідають та кореспондуються з даними первинних документів. При цьому, первинні документи відповідають наведеним вище вимогам щодо форми і змісту.

Так, суд виходить із презумпції сумлінності платників податків та інших учасників правовідносин в економічній сфері, відповідно до змісту якої презумується, що дії платника податків, які мають своїм результатом одержання певної податкової вигоди економічно виправдані, а відомості, що містяться в його первинних бухгалтерських документах та податковій звітності є достовірними, якщо інше не доказано у встановленому законодавством порядку належними та допустимими доказами.

Доводи податкового органу про відсутність документів підтверджуючих транспортування товарів, не зазначення в податкових накладних місця його розвантаження, відсутність доручень на отримання ТМЦ, суд оцінює критично, оскільки згідно умов п. 4.1 Договору поставки продукції від 24.10.2014 № 24/10-2014 у вартість Продукції включена вартість її доставки та вартість надання послуг з транспортування, а тому позивачем не замовлялись та не оплачували окремо послуги щодо її транспортування.

Також, згідно умов п.4.1 Договору про надання рекламних послуг від 01.11.2014 №1/11-2014 послуги, надані Виконавцем, Замовник оплачує відповідно до актів виконаних робіт, копії яких містяться в матеріалах справи, а тому доводи податкового органу про необхідність оформлення будь-яких додаткових документів суд вважає необґрунтованими.

Стосовно пояснень особи, яка значиться директором ТОВ «Укрінтеко» та заперечує своє відношення до фінансово-господарської діяльності даного підприємства, зокрема, підписання документів, суд зазначає, що дані обставини не можуть самостійно спростовувати реальність вказаних господарських операцій, оскільки будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин відповідачем суду не надано, у т.ч. висновку почеркознавчої експертизи або рішення суду, що набрало законної сили.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права, свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 у справі Інтерсплав проти України).

Надання податковому органу всіх належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Таким чином, закон виходить з презумпції легітимності укладених договорів, тобто відповідні рішення вважаються такими, що відповідають закону, якщо судом не буде встановлене інше.

Вищий адміністративний суд України у своєму роз'ясненні від 02.06.2011 №742/11/13-11 наголошує на тому, що при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Також зазначено, що якщо віднесення сум до складу податкового кредиту відбувається на підставі належним чином оформлених розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення яких передбачена правилами ведення податкового обліку, дії платника податку є правомірними.

ОСОБА_1 мотивувальної частини постанови Вищого адміністративного суду України від 14.11.2012 у справі №К/9991/50772/12 головною підставою для висновку про нікчемність правочину являється його недійсність, встановлена законом. Саме законом, а не актами перевірок, які б факти в цьому акті не були відображені.

Отже, отримання податковим органом відомостей про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, акт перевірки контрагента не має преюдиційного значення та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.

Суд зазначає, що в ОСОБА_1 перевірки відповідачем як суб'єктом владних повноважень не викладено належних та допустимих доводів про відсутність фактичного виконання позивачем господарських операцій за вказаними правочинами, про відсутність витрат позивача у спірних правовідносинах, про наявність взаємопов'язаності позивача та його контрагента, про відсутність використання позивачем придбаних товарів та послуг у власній господарській діяльності.

Первинні документи, які були надані податковому органу, не містять доказів наявності між позивачем та його контрагентом взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог КАС України не виявлено.

Оскільки визнання фіктивного правочину недійсним відбувається за рішенням суду, єдиним допустимим засобом доказування факту фіктивності правочину є рішення суду. Інші докази цю обставини підтвердити не можуть в силу прямого припису закону, а отже й не можуть братися до уваги судом під час вирішення справи.

ОСОБА_1 ст. 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

У ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зазначено, зокрема, що податкова та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Вимоги до первинного документу встановлені у ст. 9 Закону, де визначено, що: первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, первинними документами є договори, платіжні документи, відповідні акти виконаних робіт та прибуткові накладні, податкові накладні, складені за результатами проведених операцій за вказаними договорами, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Наслідки в податковому обліку створюють тільки реально здійснені господарські операції, тобто ті, які пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань або власного капіталу платника податку. Не може не визнаватися право на витрати в тому випадку, якщо відповідні товари реально були придбані платником податків або витрати на таке придбання реально були понесені.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що господарські операції позивача підтверджені первинними документами згідно вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Також суд враховує вимоги ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», згідно якої відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, були внесені до нього, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коли вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Як встановлено судом та не заперечувалось податковим органом в ході перевірки, на момент вчинення та виконання господарських договорів контрагент позивача був належним чином зареєстрований як юридична особа, мав право укладати правочини та виписувати податкові накладні.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач здійснив визначення сум податкового кредиту на підставі належним чином оформлених податкових накладних відповідно до чинного законодавства України, а висновки ОСОБА_1 перевірки є необґрунтованими.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

ОСОБА_1 з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб'єкт владних повноважень будь-яких заперечень проти позову не надав та не довів правомірності оскаржуваних рішень.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, відповідно, позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки висновки податкового органу про відсутність реального здійснення операцій по взаємовідносинах позивача з його контрагентом, які покладено в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, є безпідставними та непідтвердженими жодними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

До позовної заяви позивачем додано докази сплати судового збору у сумі 256,00 грн. (платіжне доручення від 25.06.2015 № 112235), які підлягають стягненню з Державного бюджету України на його користь.

Керуючись ст. ст. 69-72, 86, 94, 98, 122, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Ірпінської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 11.06.2015 №.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БГМ ЛТД» понесені згідно платіжного доручення від 25.06.2015 №112235 судові витрати у сумі 256 (двісті пятдесят шість) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лапій С.М.