Справа № 451/1062/14-а
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року Справа № 876/8436/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участі секретаря - Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Радехівської районної державної адміністрації Львівської області на постанову Радехівського районного суду Львівської області від 18 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Радехівської районної державної адміністрації Львівської області про надання щорічної відпустки,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Радехівської районної державної адміністрації Львівської області (далі - РДА) у якому, з врахуванням уточнення до позовної заяви (а.с.14-15), просив визнати протиправною бездіяльність голови РДА Куця В.Я. щодо ненадання йому щорічної відпустки за 2014-2015 роки та невикористаної частини щорічної відпустки за 2012-2014 роки; зобов'язати голову РДА надати йому з 19.08.2014 щорічну оплачувану відпустку за період з 31.05.2014 по 30.05.2015 тривалістю 5 календарних днів з виплатою допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу, невикористану відпустку за період з 31.05.2012 по 30.05.2013 тривалістю 6 календарних днів, невикористану відпустку за період з 31.05.2013 по 30.05.2014 тривалістю 16 календарних днів.

Позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що відповідачем незважаючи на його неодноразові звернення в порядку ч.12 ст.10 Закону України «Про відпустки» (далі - Закон №504/96-ВР) порушено його право на відпустку у зручний для нього час, оскільки він являється інвалідом ІІІ групи та учасником бойових дій.

Постановою Радехівського районного суду Львівської області від 18 серпня 2014 року у справі №451/1062/14-а заявлений позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність голови РДА Куця В.Я. щодо ненадання керівнику відділу освіти РДА ОСОБА_1 на підставі вимог п.8 ч.12 ст.10 Закону №504/96-ВР, щорічної основної відпустки за період з 31.05.2014 по 30.05.2015 тривалістю 5 календарних днів з виплатою допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу та невикористаної відпустки за період з 31.05.2013 по 30.05.2014 тривалістю 16 календарних днів. Зобов'язано голову РДА Куця В.Я. надати позивачу з 19.08.2014 щорічну основну відпустку за період з 31.05.2014 по 30.05.2015 тривалістю 5 календарних днів з виплатою допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу та невикористану відпустку за період з 31.05.2013 по 30.05.2014 тривалістю 16 календарних днів на підставі вимог п.8 ч.12 ст.10 Закону №504/96-ВР. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням фактично в частині задоволених позовних вимог, його оскаржила РДА, яка покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права в цій частині, просить визнати нечинною постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі. У поданій апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду не може бути виконаним, оскільки заробітна плата за час відпустки виплачується не пізніше за три дні до її початку, водночас рішення суду отримано лише 21.08.2014, яким зобов'язано надати відпустку з 19.08.2014. Жодних заяв про надання відпустки з 19.08.2014 позивачем до РДА не подавалось.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що п.8 ч.12 ст.10 Закону №504/96-ВР чітко передбачено право позивача перебувати у відпустці у зручний для нього час, а відтак у РДА не було правових підстав для відмови у задоволенні його заяв про надання відпустки.

Проте, такі висновки суду першої інстанції лише частково відповідають фактичним обставинам справи з таких міркувань.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 з 31.05.2012 працював на посаді керівника відділу освіти РДА.

11.06.2014 позивач звернувся до РДА із заявою про надання частини щорічної основної відпустки тривалістю загалом 22 календарні дні з 23.06.2014 з виплатою допомоги на оздоровлення (а.с.18).

Відповідачем у задоволенні вказаної заяви відмовлено у зв'язку із затвердженим графіком надання відпусток та невиконанням ОСОБА_1 вказівки голови РДА щодо надання пояснень про матеріально-технічне забезпечення навчальних закладів, що належать до сфери управління РДА.

У зв'язку із цим та погіршенням стану здоров'я 16.07.2014 позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про надання частини щорічної основної відпустки тривалістю загалом 27 календарних днів, з виплатою допомоги на оздоровлення (а.с.5).

Проте, відповідачем знову було відмовлено ОСОБА_1 у наданні відпустки у зв'язку із проведенням службового розслідування щодо нього.

Не погодившись із такими діями РДА, позивач звернувся до суду із цим адміністративним позовом.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.45 Основного Закону кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час.

Статтею 74 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) визначено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

У відповідності до частин 4 та 5 ст.79 КЗпП України черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку.

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Аналогічні за змістом положення містяться також у частинах 10 та 11 ст.10 Закону №504/96-ВР.

Частиною ж 12 вказаної статті, передбачено, що щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються, зокрема інвалідам та ветеранам війни, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, а також особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551-XII).

Вказане свідчить, що законодавцем визначено конкретне коло осіб, яким у зв'язку із їх соціальною вразливістю та необхідністю у додатковому захисті, надано право за власним бажанням в зручний для них час використати належну їм відпустку, незалежно від визначеного роботодавцем графіку черговості таких відпусток.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач є інвалідом ІІІ групи і має право на пільги встановлені Законом №3551-XII як ветеран війни, що підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_1 (а.с.2 зворот).

Апеляційним судом було встановлено, що РДА було фактично залишено без розгляду подані 11.06.2014 та 16.07.2014 позивачем заяви про надання відпустки з виплатою допомоги на оздоровлення, оскільки жодної відмови та пояснень з цього приводу ОСОБА_1 надано не було (протилежного РДА не доведено).

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції щодо протиправної бездіяльності відповідача з цього приводу, оскільки такий був зобов'язаний належним чином відреагувати на подані заяви та вирішити питання про надання відпустки ОСОБА_1

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що надання відпустки роботодавцем є його обов'язком, проте своє право на відпустку працівник у порядку ч.12 ст.10 Закону №504/96-ВР може реалізувати лише шляхом подання відповідної заяви, яка є свідченням його волі щодо отримання необхідної йому відпустки у зв'язку із виниклими обставинами.

Жодної заяви ОСОБА_1 про надання йому щорічної основної відпустки з виплатою матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових проблем з 19.08.2014 відповідачу не подавалось (протилежного суду апеляційної інстанції не доведено).

Більше того, задоволення позовних вимог позивача в частині зобов'язання РДА надати відпустку з 19.08.2014 не призведе до відновлення порушеного права ОСОБА_1, оскільки таке відповідачем фактично було не порушено в частині надання відпустки з 19.08.2014 в силу того, що позивач до нього із відповідною вимогою не звертався.

На думку апеляційного суду, належним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 є визнання протиправною бездіяльності РДА щодо ненадання йому (в силу зазначених у запереченні проти позову обставин), відповідної відпустки згідно поданих ним заяв від 11.06.2014 та 16.07.2014, оскільки судове рішення в такому випадку буде обов'язковим до врахування РДА при вирішенні наступної заяви позивача про надання йому відпустки, що позбавить відповідача можливості відмовити у її задоволенні з тих самих підстав та в порушення ч.12 ст.10 Закону №504/96-ВР.

Додатково, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно наявного у матеріалах справи розпорядження РДА від 22.08.2014 №209к «Про звільнення ОСОБА_1.», позивача звільнено з займаної ним посади за порушення присяги державного службовця з 26.08.2014, з виплатою грошової компенсації за 29 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки.

Вказане розпорядження є чинним та у встановленому порядку не скасовано, що зокрема підтверджується постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2014 року у справі №813/6239/14, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2015 року, а отже набрала законної сили.

Тому, з огляду на наведене, апеляційний суд вважає недоречним також і з наведених причин зобов'язання РДА надати відпустку позивачу, оскільки такий є фактично звільненим із виплатою компенсації за невикористану відпустку, яку він просить надати.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до переконання про підставність позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправною бездіяльності голови РДА щодо ненадання йому на підставі п.8 ч.12 ст.10 Закону №504/96-ВР, щорічної основної відпустки за період з 31.05.2014 по 30.05.2015 тривалістю 5 календарних днів з виплатою допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу та невикористаної відпустки за період з 31.05.2013 по 30.05.2014 тривалістю 16 календарних днів.

В іншій частині - щодо відмови у задоволенні позову про надання невикористаної відпустки за період з 31.05.2012 по 30.05.2013 тривалістю 6 календарних днів та визнання протиправною бездіяльності у зв'язку із її ненаданням, рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення. Крім того, рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом.

З огляду на викладене, оскільки постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а оскаржувану постанову слід скасувати та прийняти нову постанову.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Радехівської районної державної адміністрації Львівської області задовольнити частково.

Постанову Радехівського районного суду Львівської області від 18 серпня 2014 року в частині задоволення позову про зобов'язання надати щорічну основну відпустку та невикористану відпустку, скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову в цій частині відмовити.

В решті постанову Радехівського районного суду Львівської області від 18 серпня 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 23 листопада 2015 року.