Справа № 2а-656/11/0970
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2011-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2011 р. Справа № 2a-656/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Суддя Остапюк С.В.

за участю секретаря Хоми О.В.

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до державної податкової інспекції в Тисменицькому районі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень за № /0 та № /0 від 21.01.2011 року, -

ВСТАНОВИВ:

08.07.2009 року фізична особа підприємець ОСОБА_2 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Тисменицькому районі Івано-Франківської області (далі відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень за № /0 та № /0 від 21.01.2011 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач вважає незаконним нарахування податкових зобовязань з сплати податку з доходів фізичних осіб, оскільки в період з 01.04.2010 року до 31.09.2010 року він перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності обсяг виручки від реалізації ним продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищував 500 тисяч гривень, також вважає протиправним нарахування зобовязань з сплати податку на додану вартість оскільки ним не здійснювались оподатковувані операції, обсяг яких перевищував у два і більше разів суму, визначену підпунктом 2.3.1 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість».

Позивач в судове засідання не зявився, направив на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач позов не визнав, направив на адресу суду письмове заперечення проти заявлених позовних вимог, мотивоване тим, що в періоди з 01.01.2008 року до 30.06.2008 року та з 01.01.2010 року до 31.03.2010 року позивач перебував на загальній системі оподаткування обліку та звітності та у вказані періоди не подав декларації про отримані доходи ві підприємницької діяльності, у звязку з чим за ці періоди оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням за №/0 від 21.01.2011 року, у відповідності до положень розділу ІV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», статті 13 Інструкцій про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю здійснено донарахування зобовязань з сплати податку з доходів фізичних осіб в розмірі 3034,00 гривень. Крім того, в жовтні 2009 року позивач здійснив операції з поставки товарів (послуг) в обсязі понад 300 тисяч гривень, однак всупереч статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість»не подав заяву про його реєстрацію платником податку на додану вартість, у звязку з чим за період з 01.11.2009 року до 30.09.2010 року у відповідності до статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»позивачу донараховано зобовязань з сплати податку на додану вартість в розмірі 111083,00 гривень в тому числі 88866,00 гривень основний платіж та 22217,00 гривень за штрафними (фінансовими) санкціями.

Представник відповідача, в судовому засіданні заперечив проти заявленого позову з підстав вказаних в письмовому запереченні.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи із наступних мотивів.

Судом встановлено, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець розпорядженням Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області за № 1001025 від 04.06.2003 року.

22.12.2010 року податковим інспектором-ревізором Державної податкової інспекції в Тисменицькому районі Івано-Франківської області, відповідно до затвердженого плану проведення перевірки та направлення № 532 на планову документальну виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства субєктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_2 за період з 01.10.2007 року до 30.09.2010 року, виданого Державною податковою інспекцією в Тисменицькому районі Івано-Франківської області проведено вказану перевірку.

Наказом Державної податкової інспекції в Тисменицькому районі Івано-Франківської області № 389 від 30.12.2010 року, продовжено планову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства субєктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_2 терміном на 5 робочих днів (з 04.01.2011 року до 11.01.2011 року).

Відповідачем в період з 22.12.2010 року до 11.01.2011 року проведено планову виїзну перевірку з питань дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2007 року до 30.09.2010 року. За результатами даної перевірки складено акт за № 18/17-0/НОМЕР_1 від 11.01.2011 року.

За наслідками розгляду вказаного акту перевірки, відповідачем 21.01.2011 року Державною податковою інспекцією в Тисменицькому районі Івано-Франківської області були прийняті податкові повідомлення-рішення за № /0 та № /0, якими позивачу визначено суму податкових зобовязань відповідно зі сплати податку доходів фізичних осіб в сумі 3034,00 гривень та податку на додану вартість в сумі 111083,00 гривень, в тому числі 88866,00 гривень за основним платежем та 22217,00 гривень за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 7-8).

Судом встановлено, що за період з 01.01.2008 року до 30.06.2008 року, з 01.01.2009 року до 31.12.2009 року та з 01.01.2010 року до 31.03.2010 року позивач перебував на загальній системі оподаткування, обліку та звітності.

За період з 01.01.2008 року до 30.06.2008 року та з 01.01.2009 року до 31.03.2010 року позивачем не подано декларації про отримані доходи від підприємницької діяльності та сплачено авансовий платіж в розмірі 310 гривень.

Проведеною позивачем перевіркою встановлено, що за вказаний період позивачем отримано валовий доход без податку на додану вартість в розмірі 756 657, 66 гривень, понесено витрат в розмірі 734 367 гривень, розмір чистого доходу складає 22290, 00 гривень (а.с. 13).

Вирішуючи питання про правомірність визначення відповідачем оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями розміру податкових зобовязань, суд зазначає, що до даних правовідносин підлягають застосуванню норми права, які були чинні на момент виникнення таких правовідносин.

Згідно з пунктом 22.10 статті 22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»(чинного на момент виникнення спірних правовідносин), Декрет Кабінету Міністрів України «Про прибуток податок з громадян»втратив чинність, крім розділу 6 у частині оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, який застосовується з урахування положень п. 9.12 статті 9 цього Закону та діє до набрання чинності спеціальним законом з питань оподаткування фізичних осіб підприємницької діяльності.

Відповідно до статті 13 розділу 6 Декрету Кабінету Міністрів України за № 13-92 від 26.12.1992 року «Про прибутковий податок з громадян», оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи. Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо повязаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною ДПІ України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

Пунктом 7.1 статті 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»визначено, що ставка податку становить 15 відсотків від обєкта оподаткування.

Як наслідок є правомірним визначення позивачу зобовязань з сплати податку з доходів від здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2008 року до 30.06.2008 року та з 01.01.2009 року до 31.03.2010 року в розмірі 15 відсотків від отриманого чистого доходу (22 290 гривень) в розмірі 3 034 гривень.

Перебування позивача на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності в період з 01.04.2010 року та в період прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення за №/0 від 21.01.2011 року про визначення зобовязань з сплати податку з доходів фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності, не може бути підставою для звільнення позивача від обовязку сплати податкових зобовязань нарахованих за попередні періоди господарської діяльності позивача, оскільки визначення цих зобовязань відповідачем здійснено в порядку, строк та спосіб, визначений законом, а обовязок сплати даних зобовязань забезпечується положенням статті 67 Конституції України.

Розглядаючи позовні вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення за №/0 від 21.01.2011 року про визначення податкових зобовязань з сплати податку на додану вартість, суд виходить з наступного.

Платників податку на додану вартість, обєкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету в період виникнення спірних правовідносин визначав Закон України «Про податок на додану вартість».

Стаття 2 вказаного Закону визначає платників податку на додану вартість, згідно підпунктом 2.3.1 пункту 2 якої особа підлягає обовязковій реєстрації як платник податку, коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної компютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобовязань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

У відповідності до частини 2 пункту 9.4 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість»якщо обсяг оподатковуваних операцій особи протягом звітного податкового періоду перевищує суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не більше ніж у два рази, така особа зобовязана надіслати податковому органу заяву про реєстрацію протягом двадцяти календарних днів, наступних за таким звітним податковим періодом. Якщо особа укладає одну чи більше цивільно-правових угод (договорів), унаслідок виконання яких планується здійснення оподатковуваних операцій, обсяг яких перевищуватиме протягом звітного податкового періоду у два чи більше разів суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, то така особа зобовязана зареєструватися як платник цього податку до кінця такого звітного податкового періоду (частина 3).

З огляду на викладене суд зазначає, що позивач, здійснивши операцій з поставки послуг в період січня жовтня 2009 року в обсязі 339 870,60 гривень, повинен був зареєструватись платником податку на додану вартість з 01.11.2009 року, чого ним зроблено не було.

Частиною 3 пункту 9.4 статті 9 вказаного Закону встановлена відповідальність, згідно якої особа, що не надсилає таку заяву у таких випадках та у такі строки, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

У відповідності до пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість»база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого звязку, що включається до ціни товарів (послуг). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (послуг).

Підпунктом 6.1.1 пунктом 6.1 статті 6 Закону України «Про податок на додану вартість»визначено розмір податку, який становить в 20 відсотків бази оподаткування, визначеної статтею 4 цього Закону.

Враховуючи, що позивачем обсяг наданих послуг за період з 01.11.2009 року до 30.09.2010 року складає 444 327, 74 гривень, які утворюють собою базу оподаткування, то розмір податку на додану вартість за вказаний період складає 20 відсотків від цієї бази оподаткування та дорівнює 88 866 гривень, що правильно визначено відповідачем в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні на підставі підпункту «а»підпункту 4.2.2 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(чинного на момент прийняття оскаржуваного повідомлення-рішення).

У відповідності до підпункту 17.1.2 пункту 17.1 статті 17 вищевказаного Закону, у разі коли контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті "а" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, додатково до штрафу, встановленого підпунктом 17.1.1 цього пункту, платник податків сплачує штраф у розмірі десяти відсотків суми податкового зобов'язання за кожний повний або неповний місяць затримки податкової декларації, але не більше пятдесяти відсотків від суми нарахованого податкового зобовязання та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як наслідок є правомірним нарахування позивачу штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість в сумі 22 217 гривень, що не перевищує пятдесяти відсотків від суми нарахованого податкового зобовязання.

Таким чином, визначені відповідачем податкові зобовязання позивача з сплати податкового зобовязання по податку з доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю в сумі 3034,00 гривень та податку на додану вартість в сумі 111083,00 гривень, в тому числі 88866,00 гривень за основним платежем та 22217,00 гривень за штрафними (фінансовими) санкціями є правомірними, а позовні вимоги про скасування податкових повідомлень-рішень за № /0 та № /0 від 21.01.2011 року, якими ці зобовязання визначені, є не обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову фізичної особи підприємця ОСОБА_2 до державної податкової інспекції в Тисменицькому районі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень за № /0 та № /0 від 21.01.2011 року, відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя /підпис/ ОСОБА_3

Постанова складена в повному обсязі 18.04.2011 року.