Справа № 815/6164/15
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2015-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6164/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Марина П.П.

суддів Бойко О.Я.

Бутенко А.В.

секретар судового засідання Кулішенко Є.С.

за участю сторін:

від позивача: ОСОБА_2 (за довіреністю);

від відповідача: Федоровський В.В. (за довіреністю);

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій про стягнення недоотриманої одноразової грошової допомоги у сумі 347116,32 грн., -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної служби України з надзвичайних ситуацій про стягнення недоотриманої одноразової грошової допомоги у сумі 347116,32 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у листопаді 2014 року він був звільнений з військової служби у відставку (з виключенням з військового обліку) за п. 176 підпункт "3" Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу (за станом здоров'я), а у листопаді 2014 року йому було встановлено ІІ групу інвалідності, у зв'язку із захворюваннями, які пов'язані з виконанням обов'язків військової служби. Згідно протоколу комісії Міністерства з надзвичайних ситуацій України № 3 від 02.07.2015 року, позивачу була призначена та виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 115546,50 грн. Разом з тим, на думку позивача, розмір зазначеної одноразової грошової допомоги всупереч положенням Постанови Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2007 року "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" Міністерством з надзвичайних ситуацій України визначено відповідно до грошового забезпечення, яке складається лише з посадового окладу, без урахування надбавок, доплат, винагород та премії, які входили до грошового забезпечення позивача на момент його звільнення, таким чином, позивачем була недоотримана одноразова грошова допомогу у розмірі 347116,32 грн.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та наданих в судовому засіданні поясненнях.

Представник відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні, надав до суду письмові заперечення (а.с.43-45), вмотивовані тим, що розмір одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 у сумі 115546,50 грн. розраховано вірно та обґрунтовано, у відповідності до вимог чинного законодавства. Також, представник зазначив, що Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, затверджений постановою КМУ від 11.07.2007 року №908, чітко визначає, що входить до суми одноразової грошової допомоги, а додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати та премії) при виплаті такої допомоги, не враховуються. Посилання позивача на норми Постанови Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2007 року "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" при розрахунку допомоги є помилковими, оскільки виплата більшої суми, а ніж встановлена п.3 Порядку, затвердженого постановою КМУ від 11.07.2007 року №908, є грубим порушенням бюджетного законодавства та тягне за собою кримінальну відповідальність, отже, з урахуванням відсутності вини відповідача та відсутності жодних належних обґрунтувань, позовні вимоги є не обґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 проходив службу в органах Державної служби України з надзвичайних ситуацій (далі ДСНС) на посаді начальника управління персоналу Головного управління ДСНС України в Одеській області.

Наказом ДСНС України № 562 о/с від 03.11.2014 року та внутрішнім наказом начальника Головного управління ДСНС України в Одеській області №1316 від 10.11.2014 року полковника служби цивільного захисту ОСОБА_2, начальника управління персоналу Головного управління ДСНС України в Одеській області, відповідно до Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою КМУ від 11.07.2013 року №593, звільнено у відставку (із зняттям з військового обліку) за п. 176 підпунктом « 3» (за станом здоров'я), виключено з 10.11.2014 року з кадрів ДСНС України та знято з усіх видів забезпечення (а.с. 11-11з/б).

24.11.2014 року ОСОБА_2 встановлена ІІ група інвалідності, що підтверджується довідкою Обласної медико-соціальної експертної комісії №125439 від 01.12.2014 року строком до 01.12.2015 року (а.с. 13).

Так, відповідно до витягу з протоколу засідань Центральної лікарсько-експертної комісії по встановленню причинного зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 2182 від 19.12.2014 року травма та її наслідки полковника служби цивільного захисту ОСОБА_2, пов'язані з виконанням обов'язків військової служби та з проходженням служби (а.с. 14).

Згідно протоколу засідання комісії МНС України № 3 від 02.07.2015 року з призначення одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), травми або поранення, захворювання чи інвалідності осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту №3 від 02.07.2015 року вирішено згідно з пп. 3 п.2 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), травми або поранення, захворювання чи інвалідності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2007 року № 908 виплатити інваліду ІІ групи ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу у сумі 115546,50 грн. (а.с. 19).

Одноразова грошова допомога у зазначеному розмірі була виплачена ОСОБА_2, що не заперечувалось сторонами у судовому засіданні.

Як встановлено судом, при розрахунку та виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, у зв'язку з настанням інвалідності ІІ групи, ДСНС України виходило з розміру його посадового окладу за останньою посадою, окладу за звання та надбавки за вислугу років (1450,00 грн.+135,00 грн.+554,75 грн.), що склало 115546,50 (2139,75 грн. х 54 = 115546,50 грн.).

Не погоджуючись з виплаченою сумою допомоги, ОСОБА_2 звернувся до Державної служби України з надзвичайних ситуацій з проханням виплатити йому недоотриману одноразову грошову допомогу оскільки одноразова грошова допомога була виплачена не в повному обсязі, без враховування надбавки, доплати, винагороди та премії, які входили до грошового забезпечення позивача на момент його звільнення.

Листом від 21.09.2015 року № 03-13914/201 Державною службою України з надзвичайних ситуацій позивачу відмовлено у виплаті вищезазначених коштів (а.с. 20).

Закон України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 09.12.1999 року №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ), відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 1 Закону України № 2011-ХІІ, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до ст.1-2 Закону №2011-ХІІ, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв'язку з особливим характером військової служби, яка пов'язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до п. 1 Постанови КМУ № 1294 від 07.11.2007 року «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Дана норма кореспондується з ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ, якою передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.16 Закону №2011-ХІІ, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Підпунктом 5 пункту 2 ст.16 Закону визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Частиною 2 статті 16-2 Закону визначено, що одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов'язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб.

Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), травми або поранення, захворювання чи інвалідності осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту затверджені постановою Кабінет Міністрів України від 11.07.2007 року № 908 (далі Порядок № 908).

Згідно п.2 Порядку № 908, грошова допомога виплачується особам рядового і начальницького складу та особам, звільненим із служби, у разі настання інвалідності внаслідок виконання службових обов'язків у розмірі 54-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи.

Пунктом 3 Порядку № 908 передбачено, що розмір одноразової грошової допомоги визначається виходячи з окладу за спеціальним званням, відсоткової надбавки за вислугу років, посадового окладу за останньою посадою, яку займала особа рядового або начальницького складу на день загибелі (смерті), травми або поранення, захворювання, установлення інвалідності, а особа, звільнена із служби, - на день звільнення.

Проте, ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ, визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Аналізуючи норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення складових грошового забезпечення щодо виплати одноразової грошової допомоги слід застосовувати не Порядок №908, а Закон №2011-ХІІ, який має вищу юридичну силу.

Дана позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеній в постанові від 21.01.2014 року по справі №21-464а13.

Частиною 1 ст. 244-2 КАС України встановлено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Правовідносини, які є подібними до правовідносин у даній справі, були предметом розгляду у справі №21-464а13.

Правова позиція Верховного Суду України у зазначеній справі полягає в тому, що виходячи із визначених в частині четвертій статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення складових грошового забезпечення щодо виплати одноразової грошової допомоги слід застосовувати не Порядок, а Закон № 2011-XII, який має вищу юридичну силу.

Частиною 2 ст. 161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу. Таким чином, оцінюючи правомірність позовних вимог, суд керується правовою позицію Верховного Суду України, висловленою при розгляді справи, предметом спору у якій були подібні правовідносини.

Як вбачається з досліджених судом доказів, а саме довідки Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області від 16.10.2015 року № 15/287/15 та грошового атестату №88, грошове забезпечення ОСОБА_2 на момент звільнення складало 8567,83 грн., у тому числі: оклад за спеціальне звання - 135,00 грн., посадовий оклад - 1450,00 грн., надбавка за вислугу років у розмірі 35 % - 554, 75 грн., надбавка за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50 % - 1069,88 грн., надбавка за таємність у розмірі 15 % - 217,50 грн., премія по підсумкам роботи за місяць у розмірі 150 % - 5140,70 грн. (а.с. 17, 18).

Разом з тим, МНС України при розрахунку та виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, у зв'язку з настанням інвалідності ІІ групи виходило лише з розміру його посадового окладу за останньою посадою, що складав 1450,00 грн., окладу за звання у розмірі 135,00 грн. та надбавки за вислугу років у сумі 554,75 грн. (2139,75х54 = 115546,50 грн.), що не ґрунтується на нормах чинного законодавства, зокрема, Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якими визначено, що грошове забезпечення, окрім посадового окладу, складається ще й з окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Отже, оскільки у разі настання інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок виконання службових обов'язків, особі рядового чи начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 54-місячного грошового забезпечення, яке відповідно до ст. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ, складається з: посадового окладу, окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразових додаткових видів грошового забезпечення, суд дійшов висновку, що ДСНС України при нарахуванні та виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв'язку з настанням інвалідності ІІ групи внаслідок виконання службових обов'язків, невірно здійснено розрахунок розміру одноразової грошової допомоги у сумі 115546,50 грн., виходячи з грошового забезпечення лише в розмірі посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років без урахування щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавок, доплат, винагород, що мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, які входили до грошового забезпечення позивача на момент його звільнення.

Так, відповідно до довідки Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області від 16.10.2015 року № 15/287/15 та грошового атестату №88, грошове забезпечення ОСОБА_2 на момент звільнення складало 8567,83 грн., а тому сума, що підлягає нарахуванню та сплаті позивачу складає 8567,83х54=462662,82 грн.

З урахуванням виплати позивачу одноразової грошової допомоги у сумі 115546,50 грн., залишок недоотриманої одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 складає 347 116, 32 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

З огляду на вказані вимоги матеріального права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації.

З аналізу вказаної правової норми випливає, що рішення, дії чи бездіяльність державного органу, органу місцевого самоврядування повинні бути прийняті чи здійснені в межах компетенції відповідного органу та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не порушувати інтересів держави, прав та інтересів фізичних та юридичних осіб, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), відповідати вимогам діючого законодавства.

Згідно положень ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, проаналізувавши норми діючого законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2,4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167, 254, 256 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державної служби України з надзвичайних ситуацій () на користь ОСОБА_2 (ІК НОМЕР_1) недоотриману одноразову грошову допомогу у розмірі 347 116 /триста сорок сім тисяч сто шістнадцять/ грн. 32 коп.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено та підписано колегією суддів 23.11.2015 року.

Головуючий суддя П.П.Марин

Судді О.Я.Бойко

А.В.Бутенко

.