Справа № 2-а-585/2010
Суддя: Тимошенко Т. І.
Дата ухвалення: 2010-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Жовтневий районний суд м.Кривого Рогу
Справа № 2-а-585/2010
23 лютого 2010 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд ОСОБА_1 у складі головуючого судді - Тимошенко ГЛ. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного Фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рога Дніпропетровської області про поновлення пропущеного строку про поновлення пропущеного строку, визнання бездіяльності по недоплаті щомісячної соціальної допомоги суб'єкта владних повноважень противоправною та зобов'язання відповідача перерахувати і виплатити недоплачену соціальну допомогу, -
ОСОБА_2 звернувся в суд із адміністративним позовом до Управління Пенсійного Фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рога Дніпропетровської області про поновлення пропущеного строку, визнання бездіяльності по недоплаті щомісячної соціальної допомоги суб'єкта владних повноважень противоправною та зобов'язання відповідача перерахувати і виплатити недоплачену соціальну допомогу посилаючись на те, що він є дитиною війни, однак в порушення ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2004 року №2195 відповідачем йому не виплачувалась допомога у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, просив суд відновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів; визнати бездіяльність відповідача -суб'єкта владних повноважень - Управління пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу в не нарахуванні та невиплати йому щомісячної соціальної допомоги, як дитині війни -противоправною; зобов'язати відповідача - Управління Пенсійного Фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу перерахувати та виплатити йому недоплачену щомісячну державну допомогу за період з 1 січня 2006 року по 31 листопада 2009 року включно в сумі 4439,70 грн; зобов'язати відповідача - Управління Пенсійного Фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рога нараховувати йому соціальну державну допомогу відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни", надалі при нарахуванні пенсії.
Станом на 02.02.2010 року позивач уточнив свої позовні вимоги, а саме просив суд відновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів; визнати бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень - Управління пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу в не нарахуванні та невиплати йому щомісячної соціальної допомоги, як дитині війни - противоправною; зобов'язати відповідача - Управління Пенсійного Фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу перерахувати та виплатити йому недоплачену щомісячну державну допомогу за період з 1 січня 2006 року по 31 листопада 2009 року включно в сумі 4439,70 грн.. про індексувавши її з урахуванням інфляції, що мала місце протягом вказаного періоду, загальною сумою 6163 грн. 94 коп.; зобов'язати відповідача - Управління Пенсійного Фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рога нараховувати йому соціальну державну допомогу відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни", надалі при нарахуванні пенсії.
Позивач письмово вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити вимоги, посилаючись на ті самі обставини.
Представник відповідача надала суду клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні без її участі та письмові заперечення, відповідно до яких позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила в позові відмовити, посилаючись на те, що позивачем був пропущений річний строк позовної давності, встановлений ст.99 КАС України, більш того відповідачем всі виплати ОСОБА_2 проводились згідно діючого законодавства.
Суд вважає можливим справу вирішити на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши письмові пояснення позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково. До даного висновку суд прийшов з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2, відноситься до категорії осіб зі статусом «Дитина війни» - осіб, які є громадянами України та яким на час закінчення Другої світової війни було менше 18 років, що підтверджується копією паспорту та відбитком штампу у пенсійному посвідченні.
Закон України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року №2195-IV набрав чинності з 1 січня 2006 року. Статтею 6 вказаного Закону визначено державну соціальну підтримку дітей війни, згідно якої дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що вплачується замість пенсії, підвищуються на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком.
Пунктом 17 статті 77 закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» №323 5-ІV від 20.12.2005 року, з метою приведення окремих норм законів у відповідність із вказаним Законом, було зупинено на 2006 рік дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».
Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» №3367-ГУ від 19.01.2006 року внесено зміни до Закону України від 20 грудня 2005 року №3235-IV «Про Державний бюджет України на 2006 рік», якими пункт 17 статті 77 виключено, а статтю ПО вказаного Закону викладено в такій редакції: «Установити, що пільги дітям війни, передбачені абзацом сьомим статті 5 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», запроваджуються з 1 січня 2006 року, а статтею 6, - у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету». Закон №3235 опублікований в Офіційному Віснику України №10 від 22.03.2006 року.
Таким чином у 2006 році Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» на певний час дія статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» була зупинена, в подальшому вказаним законом визначений порядок запровадження соціальної підтримки дітям війни. При цьому, відповідний порядок надання пільг, передбачених статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у 2006 році Кабінетом Міністрів України розроблено не було.
Закон України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та його положення мають вищу юридичну силу відносно інших спеціальних законів стосовно запровадження соціальної підтримки, бо є основним та головним (окрім Конституції України) фінансовим нормативним актом розподілу доходів та видатків в країні. За таких обставин, положення цього закону, яким було визначено порядок запровадження соціальної допомоги, є обов'язковим для застосування та вирішення справ в суді. Оскільки у 2006 році надання соціальної допомоги дітям війни не було запроваджено у встановленому законом порядку, вимоги позивача стосовно донарахування та виплати підвищення до пенсії за 2006 рік, не підлягають задоволенню, оскільки мали бути запроваджені у 2006 році в порядку, встановленому нормами закону про державний бюджет на відповідний рік.
До 01.01.2008 року стаття 6 Закоіту України «Про соціальний захист дітей війни» діяла у наступній редакції - дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.
Дію статті шостої Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було зупинено на 2007 рік пунктом 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 року №489-V, з урахуванням статті 111. Зазначеною статтею 111 було встановлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.
Рішення Конституційного суду України від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29,36 частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, ЗО, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (справа про соціальні гарантії громадян) справа №1-29/2007, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням статті 111 цього Закону.

З 01.01.2008 року стаття 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» була викладена у такій редакції - дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту) до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищеної пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» дане підвищення провадиться за їх вибором, згідно з одним із законів.

Однак, вказані зміни, внесені підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України від 28.12.2007 рік №107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008. Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 09.07.2007 року - дати ухвалення рішення Конституційним Судом України №6-рп/2007, та з 22.05.2008 року - дати ухвалення рішення Конституційним Судом України №10-рп/2008 вищевказані норми Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року №107-VI втратили чинність, а отже, з цього часу відновлено дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в повному обсязі.

Судом встановлено, що всупереч рішенню Конституційного Суду України відповідач вказане підвищення до пенсії позивачу з 9.07.2007 року та з 22.05.2008 року не розрахував і не виплачував і розмірі, встановленому законом.

Поряд з цим, вимоги позивача з 1.01.2007 року по 8.07.2007 рік та з 1.01.2008 року по 21.05.2008 рік - також не піддягають задоволенню, оскільки в цей період дія статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» була зупинена, а отримані суми соціальної допомоги, нараховувались та виплачувались позивачу, згідно діючого на той момент законодавства.

Так, із наданої довідки Управління Пенсійного Фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу вбачається, що ОСОБА_2 за період з 1.01.2006 року по 31.12.2007 рік підвищення дітям війни - не отримував, за період з 1.01.2008 року по теперішній час отримує підвищення дітям війни у розмірі з 1.01.2008 р. по 31.03.2008р. - 47,00 грн.; з 1.04.2008 року по 30.06.2008р. - 48,10 грн.; з 1.07.2008 р. по 30.09.2008р. - 48,20 грн.; з 1.10.2008 року по 30.09.2009 рік -49,80 грн.

Суд приходить до висновку, що відповідачем допущено не протиправні дії, а бездіяльність, оскільки відповідач, як суб'єкт владних повноважень, при набранні законної сили рішеннями Конституційного суду та відновленні дії статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», мав самостійно вчинити дії на виконання вимог розглянутих законодавчих актів, зробити перерахунок та виплатити недоплачені суми пенсії з врахуванням відповідного підвищення.

На думку суду, право позивача у даному випадку має бути захищене шляхом зобов'язання відповідача виплатити останньому належні йому суми підвищення, з урахуванням часткових виплат, після вчинення дій по перерахунку пенсії.

Відповідно до вимог частини 2 статті 11 Кодексу Адміністративного судочинства України, суд виходить за межі позовних вимог, оскільки вважає, що це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів позивачки, на захист яких наданий позов.

Суд вважає противоправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення перерахунку та виплати позивачу пенсії із набавкою дітям війни в розмірі, встановленому статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 листопада 2009 рік включно.

Відповідно до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Забороняється відмова в розгляді та вирішення адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Таким чином, суд дійшов висновку про встановлену заборону відмови в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини, у зв'язку з чим вважає відсутність встановленого законом чіткого механізму розрахунку підвищення пенсії, як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, неприйнятною.

Згідно частини 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» під час розрахунку підвищення застосовується розмір мінімальної пенсії за віком, який встановлений частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно чинного законодавства розмір мінімальної пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, що виходить з правила, передбаченого частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

При цьому, згідно статті 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» установлено, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини першої статті 28 цього Закону з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом п'ятим частини першої статті 62 Закону України від 19.12.2006 року №489-V, збільшений на 1 відсоток згідно із Законом України від 19.12.2007 року №489-V.

Підвищення пенсії, виходячи з положення статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», є державною соціальною підтримкою відповідної категорії громадян та є складовою, у розглянутому випадку, пенсії позивача та одночасно платежем - підвищенням пенсії, яке розраховується незалежно від розміру пенсії конкретного пенсіонера.

На думку суду, спір йде про розмір пенсії за віком, підвищеної у встановленому законом порядку. Отже, застосування розміру мінімальної пенсії, визначеної статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», є цілком правомірним, оскільки спірні правовідносини виникли щодо розміру пенсійної виплати - пенсії за віком, яка призначається згідно статті 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі.

Таким чином, оскільки підвищення до пенсії дітям війни правомірно вважати складовою пенсії, суд вважає, що нарахування та виплата пенсії з урахуванням такого підвищення має бути здійснена у розглянутому випадку відповідним органом пенсійного фонду, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Вирішуючи клопотання позивача про поновлення пропущеного строку на звернення до суду, суд виходить з того, що позивачем не пропущено строк на звернення до суду виходячи з наступного. Згідно частини 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. Частиною статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» також передбачено правило, згідно якого суми пенсії, не одержані з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Враховуючи викладене, суд вбачає наявними підстави для задоволення позову частково, а саме відновлення строку для звернення до суду за захистом порушений прав, свобод і інтересів; визнання протиправної бездіяльності відповідача за період 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 листопада 2009 рік включно, зобов'язання вчинити дії на поновлення порушеного права та відмовляє в задоволенні вимог про стягнення соціальної державної допомоги, оскільки у такому випадку при здійсненні судом розрахунку суми підвищення пенсії, за встановленої протиправної бездіяльності відповідача, суд фактично виконав би функцію органу виконавчої влади, що є недопустимим та таким, що суперечить принципу поділу державної влади, закріпленому статтею 6 Конституції України.

На підставі вищевикладеного та керуючись Законом України від 19 січня 2006 року №3367-IV "Про внесення змін до Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2006 рік", ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", Законом України від 19 грудня 2006 року №489-V "Про державний бюджет України на 2007 рік", Рішенням Конституційного Суду України від 9.07.2007 року №6-рп/2007, Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, Законом України від 28 грудня 2007 року №107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", ст.ст. 8-12, 69,71, 87. 94, 99, 100, ч.З ст.122, 104, 105, 158-160, 162, 163 КАС України, суд-

ПОСТАН ОВИВ:

Позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного Фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рога Дніпропетровської області про поновлення пропущеного строку про поновлення пропущеного строку, визнання бездіяльності по недоплаті щомісячної соціальної допомоги суб'єкта владних повноважень противоправною та зобов'язання відповідача перерахувати і виплатити недоплачену соціальну допомогу - задовольнити частково.

Визнати противоправною бездіяльність Управління Пенсійного Фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_2, з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 листопада 2009 рік включно пенсії із підвищенням у розмірі передбаченому статтею шостою Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області здійснити ОСОБА_2 перерахунок пенсії та виплати недоплаченої допомоги з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 листопада 2009 рік включно, згідно статті шостої Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, виходячи з встановленого відповідними законами прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області нараховувати надалі ОСОБА_2 соціальну державну допомог відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

В іншій частині позовних вимог - відмовити. Заява про апеляційне оскарження постанови суду подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови, апеляційна скарга на дану постанову може бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви, до Дніпропетровського Апеляційного Адміністративного суду через Жовтневий районний суд міста ОСОБА_1.

Суддя Т.І. Тимошенко