Справа № 810/4908/15
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2015 року 810/4908/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Панченко Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, або ОСОБА_1.) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації (далі - відповідач), у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправними дії Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації;

- зобов'язати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації провести засідання уповноваженої спеціальної комісії, яка має право приймати рішення стосовно надання такої адміністративної послуги як надання особам, що постраждали від аварії на ЧАЕС, статусу постраждалого 1 категорії;

- зобов'язати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації прийняти рішення на спеціальній комісії про надання ОСОБА_1 статусу постраждалого від аварії на ЧАЕС першої категорії у зв'язку з встановленням законними органами влади факту настання у ОСОБА_1 інвалідності першої категорії довічно, пов'язаної із наслідками аварії на ЧАЕС в 1986 році.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що звернувся до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації із заявою про видачу посвідчення постраждалого від Чорнобильської катастрофи першої категорії разом із всіма документами, що підтверджують причинний зв'язок між його інвалідністю та катастрофою на ЧАЕС.

Однак, у встановленому законодавством порядку позивач заяву не розглянув та листом від 04.09.2015 №05-59-1790 повідомив про відсутність правових підстав для видачі ОСОБА_1 посвідчення потерпілого першої категорії.

Оскільки, за твердженням позивача, виключення зони посиленого радіоекологічного контролю з територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76 від 28.12.2014, не позбавляє його статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи, а Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 51 від 20.01.1997, йому надано право на отримання статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 із числа осіб, потерпілих від Чорнобильської катастрофи, ОСОБА_1 вважає протиправними дії та відмову відповідача у розгляді у встановленому порядку поданих ним документів.

Відповідач позов не визнав, надав суду письмові заперечення у яких зазначив, що 01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76 від 28.12.2014. Згідно з приписами вказаного закону, зону посиленого радіоекологічного контролю виключено з числа територій, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

У свою чергу, посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії видається інвалідам з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи та щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою.

Оскільки позивач має посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи четвертої категорії, яке видавалось особам, що постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, та беручи до уваги, що зазначені території виключені з числа територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідач вважає, що правові підстави для видачі позивачу посвідчення першої категорії відсутні.

При цьому наголошує, що довідка медично - соціальної експертної комісії серії АВ № 02066643 про встановлення позивачеві групи інвалідності, пов'язаної із впливом аварії на Чорнобильській АЕС, видана 19.03.2015, а зону посиленого радіоекологічного контролю виключено з числа територій, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи з 01.01.2015.

Відтак вважає, що діяв в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.

Представники сторін у судове засідання, призначене на 29.10.2015, не з'явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 29 жовтня 2015 року від позивача надійшло клопотання, про розгляд справи за відсутності його уповноваженого представника. Представник відповідача про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності не заявляв.

Дослідивши наявні матеріали справи у їх сукупності та враховуючи, що про дату, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином, зважаючи на відсутність підстав для відкладення судового розгляду, передбачених статтею 128 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги положення частин четвертої та шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи та має відповідне посвідчення категорії 4 серії НОМЕР_1 (а.с. 8).

Згідно експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв'язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 04.03.2015 № 1085 зазначені захворювання ОСОБА_1 пов'язані із впливом аварії на ЧАЕС (а.с.11).

Відповідно до висновку медико-соціальної експертної комісії від 19 березня 2015 року серії АВ № 0206643 позивач є інвалідом 1 групи у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з впливом аварії на ЧАЕС (а.с.12).

26 серпня 2015 року позивач через виконавчий комітет Фастівської міської ради звернувся до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації із заявою про здійснення оформлення йому посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії у зв'язку з встановленням причинного зв'язку інвалідності з Чорнобильською катастрофою (а.с. 51-52).

Листом від 04.09.2015 №05-59-1790 Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації повідомив позивача про відсутність правових підстав для видачі посвідчення постраждалого від Чорнобильської катастрофи першої категорії, оскільки 01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76 від 28.12.2014, яким зону посиленого радіоекологічного контролю виключено з числа територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с. 9).

Вважаючи дану відмову відповідача протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, врегулюванні нормами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон № 796-XII).

Статтею 1 Закону №796-XII визначено, що цей закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв'язання пов'язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території.

За визначенням, наведеним у статті 9 Закону №796-XII, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно статті 11 Закону №796-XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років

За змістом статті 14 Закону №796-XII інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, для встановлення пільг і компенсацій віднесені до категорії 1.

Відповідно до статті 65 Закону №796-XII учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

При зміні категорії, а також у випадках, передбачених статтею 17 цього Закону, посвідчення підлягає заміні.

Відповідно до Закону №796-XII та Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 № 51 (надалі - Порядок), посвідчення категорії 1 серії А видається інвалідам з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.

За приписами статті 12 Закону №796-XII причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Пунктом 10 Порядку встановлено, що інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, посвідчення видаються на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що достатньою та необхідною правовою підставою для видачі особі посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, є одночасна сукупність для постраждалого наступних умов: 1) встановлення особі інвалідності; 2) наявність висновку МСЕК про причинно-наслідковий зв'язок настання інвалідності особи із аварією на ЧАЕС.

Водночас, законодавством регламентовано порядок видачі посвідчень особам, постраждалим внаслідок аварії на ЧАЕС, який включає в себе два етапи: 1) звернення такої особи із необхідним пакетом документів до відповідного УПСЗН; 2) оформлення та направлення УПСЗН подання до Департаменту соціального захисту населення відповідної облдержадміністрації щодо видачі заявнику такого посвідчення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є потерпілим від Чорнобильської катастрофи у розумінні положень статті 11 Закону №796-XI та інвалідом 1 групи у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з впливом аварії на ЧАЕС, а відтак наділений законодавством правом на отримання посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи віднесеної до 1 категорії.

Вирішуючи питання про наявність підстав для видачі позивачу посвідчення 1 категорії у зв'язку з тим, що пунктом 4 Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII у статті 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслiдок Чорнобильської катастрофи» від 27.02.1991 № 791а-XII виключений абзац п'ятий частини другої статті 2, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

З виключенням вказаного абзацу законодавець виключив зону посиленого радіоекологічного контролю з числа територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, проживання в межах якої давало право на отримання посвідчення 4 категорії.

Однак, суд наголошує, що у межах спірних правовідносин позивач не звертався до відповідача з жодними заявами про видачу йому посвідчення 4 категорії.

При цьому, право особи на отримання посвідчення постраждалого внаслідок аварії на ЧАЕС в порядку пункту 1 частини 1 статті 14 Закону №796-ХІІ виникає у зв'язку зі встановленням інвалідності через захворювання, пов'язане з Чорнобильською катастрофою, а не в залежності від місця її проживання або роботи, як стверджує відповідач.

Відтак, посилання відповідача на те, що територія, на якій проживає позивач з 01.01.2015 не є зоною радіоактивного забруднення, взагалі не стосуються спірного права особи на отримання посвідчення постраждалого внаслідок аварії на ЧАЕС категорії 1.

Слід також наголосити, що попри виключення Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII з числа територій, що зазнали радіоактивного забруднення зони посиленого радіоекологічного контролю осіб, які вже мають відповідні посвідчення 4 категорії статусу постраждалих від Чорнобильської катастрофи не позбавлено, відповідну категорію осіб з статті 11 Закону №796-XII не виключено, посвідчення недійсними чи відкликаними не визнавались.

Крім цього, суд виходить з того, що наявність висновку МСЕК про причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою безумовно свідчить про те, що ОСОБА_1 є постраждалим від Чорнобильської катастрофи в розумінні статті 9 Закону №796-XII.

Статтею 13 Закону №796-XII встановлено, що держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов'язується відшкодувати її за пошкодження здоров'я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. На державу покладаються також зобов'язання щодо своєчасного медичного обстеження, лікування і визначення доз опромінення учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до статті 1 Закону №796-XII державна політика в галузі соціального захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи та створення умов проживання і праці на забруднених територіях базується на принципі пріоритету життя та здоров'я людей, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи; соціального захисту людей, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відтак, суд переконаний, що позбавлення особи, якій встановлено інвалідність, зв'язок якої з Чорнобильською катастрофою підтверджений відповідною довідкою МСЕК, статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи, є протиправним.

Слід також зазначити, що за змістом пункту 10 Порядку потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою видача посвідчень провадиться Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Водночас, пунктом 1 Положення про Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, затвердженим розпорядженням голови Київської облдержадміністрації від 05.02.2013 №43, передбачено, що Департамент є структурним підрозділом Київської обласної державної адміністрації і не наділений повноваженнями видавати посвідчення або самостійно приймати рішення про відмову у їх видачі.

Як вбачається зі змісту статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з частиною 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, позаяк підставою для звернення особи за до суду з позовом є її суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак, обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Тобто, в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень, які безпосередньо порушують права, свободи або інтереси позивача та породжують для нього права чи обов'язки. Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, а для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв'язку з певними діями, рішеннями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушуються права позивача.

Відповідно до положень частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Водночас, у разі помилкового обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права чи неналежного формулювання позовних вимог, адміністративні суди мають право на підставі частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи.

Положення статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України цілком кореспондуються з положеннями частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оскільки в межах спірних правовідносин саме відмова відповідача, оформлена листом від 04.09.2015 №05-59-1790, порушує права та інтереси позивача, суд вважає, що повний та ефективний захист порушеного права позивача передбачає визнання такої відмови протиправною та її скасування.

Натомість вимоги позивача про визнання протиправними дії Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації задоволенню не підлягають, оскільки задоволення таких вимог не призведе до поновлення прав позивача.

Крім того, оскаржувані дії виявились саме у прийнятті рішення, оформленого листом від 04.09.2015 №05-59-1790 про відмову позивачу у видачі посвідчення постраждалого від Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Стосовно вимог позивача про зобов'язання відповідача провести засідання уповноваженої спеціальної комісії, яка має право приймати рішення про надання особам статусу постраждалих від Чорнобильської катастрофи категорії 1, суд зауважує, що Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачено, що видача посвідчень провадиться обласними державними адміністраціями. Вичерпне коло питань, які розглядаються відповідними комісіями визначено у пункті 12 Порядку. Разом з тим, питання видачі посвідчення постраждалого 1 категорії до них не відноситься. Тому, суд не вбачає підстав для задоволення позову у вказаній частині.

З приводу вимог позивача про зобов'язання Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації прийняти рішення на спеціальній комісії про надання ОСОБА_1 статусу постраждалого від аварії на ЧАЕС першої категорії, суд зазначає наступне.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Повноваження відповідача в частині організації та координації роботи, пов'язаної з визначенням статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи за своєю правовою природою є дискреційним.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні вимоги позивача про зобов'язання відповідача прийняти рішення про надання ОСОБА_1 статусу постраждалого від аварії на ЧАЕС першої категорії.

Водночас, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, на думку суду, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адміністративні послуги» від 06.09.2012 №5203-VI (далі - Закон № 5203-VI ) адміністративна послуга - результат здійснення владних повноважень суб'єктом надання адміністративних послуг за заявою фізичної або юридичної особи, спрямований на набуття, зміну чи припинення прав та/або обов'язків такої особи відповідно до закону.

Суб'єкт надання адміністративної послуги - орган виконавчої влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадові особи, уповноважені відповідно до закону надавати адміністративні послуги.

Згідно частин 1, 2 статті 8 Закону № 5203-VI суб'єктом надання адміністративних послуг на кожну адміністративну послугу, яку він надає відповідно до закону, затверджуються інформаційна і технологічна картки, а у разі якщо суб'єктом надання є посадова особа, - органом, якому вона підпорядковується.

Інформаційна картка адміністративної послуги містить інформацію, в тому числі, про суб'єкта надання адміністративної послуги та/або центр надання адміністративних послуг (найменування, місцезнаходження, режим роботи, телефон, адресу електронної пошти та веб-сайту).

Інформаційна картка адміністративної послуги розміщується суб'єктом надання адміністративних послуг на його офіційному веб-сайті та у місці здійснення прийому суб'єктів звернень.

На сайті Київської обласної державної адміністрації розміщено інформацію щодо надання адміністративних послуг, що надаються структурними підрозділами Київської обласної державної адміністрації (http://www.kyiv-obl.gov.ua/administrativni_poslugi).

У вказаному переліку зазначено структурний підрозділ, що є суб'єктом надання послуги з видачі посвідчень постраждалого від Чорнобильської катастрофи: Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації.

Таким чином, прийом та опрацювання документів щодо підготовки позитивного висновку про видачу посвідчення постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи здійснюється відповідачем як центром надання адміністративних послуг.

Отже, з метою забезпечення ефективного способу захисту прав позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації повторно розглянути питання про видачу ОСОБА_1 посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 1 з урахуванням висновків, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав належних та достатніх доказів на підтвердження правомірності прийнятих рішень та вчинених дій.

З огляду на зазначене, беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, питання розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 11, 14, 70-72, 86, 94, 128,159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, оформлене листом від 04.09.2015 №05-59-1790 про відмову у видачі ОСОБА_1 посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Зобов'язати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації повторно розглянути заяву про видачу ОСОБА_1 посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 1 з урахуванням висновків, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.

У задоволені решти позовних вимог, - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панченко Н.Д.

Постанову виготовлено у повному обсязі та підписано 03.11.2015