Справа № 815/3348/15
Суддя: Запорожан Д.В.
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
12 листопада 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/3348/15
Судді Одеського апеляційного адміністративного суду Коваля М.П. щодо постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2015 року у справі № 815/3348/15.
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року вищенаведений позов було задоволено частково. Скасовано рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Голоцвана Євгена Олександровича від 27.12.2013 року № 9610083. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2015 року апеляційну скаргу Київської районної адміністрації Одеської міської ради задоволено частково, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року скасовано, прийнято нову постанову, якою позов Київської районної адміністрації Одеської міської ради задоволено частково та скасовано рішення відповідачів від 27.12.2013 року № 9610083, від 22.01.2014 року №№ 10179646, 10180362, від 15.01.2015 року № 18648178, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Частиною 3 статті 25 КАС України передбачено, що суддя, не згідний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. Цей документ не оголошується в судовому засіданні, приєднується до справи і є відкритим для ознайомлення.
З огляду на не згоду з постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2015 року в частині задоволення позовних вимог Київської районної адміністрації Одеської міської ради про скасування рішень відповідачів від 22.01.2014 року №№ 10179646, 10180362, від 15.01.2015 року № 18648178 зазначаю наступне.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме право власності на нерухоме майно.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам, яка проводиться на підставі заяви власника, іншого право набувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи, разом із якою подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.
Згідно п.п. 1, 5, 6 ч. 1 ст. 19 зазначеного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом, рішень судів, що набрали законної сили та інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.
Відповідно до ст. 26 цього ж Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Аналіз положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у їх сукупності свідчить, що рішення про державну реєстрацію прав може бути скасовано за рішенням суду у разі скасування або визнання недійними документів, що були підставою для прийняття такого рішення.
Однак, рішенням Апеляційного суду Одеської області від 26.11.2014 року вищевказане заочне рішення Київського районного суду м Одеси від 21.11.2013 року скасоване та постановлено у даній справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права власності відмовлено у повному обсязі.
За таких обставин, враховуючи, що рішенням Апеляційного суду Одеської області від 26.11.2014 року скасовано заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.11.2013 року, яке було підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав власності на об'єкт нерухомості (кафе) від 27.12.2013 року за ОСОБА_5, вважаю, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що таке рішення державного реєстратора підлягає скасуванню.
Зазначені договори купівлі-продажу від 22.01.2014 року №№ 155, 156 в установленому законом порядку судом не визнані недійсними (нікчемними, фіктивними, удаваними) та акт приймання-передачі спірного об'єкта нерухомого майна у власність ТОВ «Саларид» не скасований.
Фактично у спірному випадку судом апеляційної інстанції застосовані правові наслідки недійсності правочинів - договорів купівлі-продажу від 22.01.2014 року №№ 155, 156 за відсутності відповідного рішення суду у цивільній справі щодо встановлення таких обставин.
Проте, вирішуючи спірне питання таким чином, судом апеляційної інстанції не враховані положення ст. 204 ЦК України, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Також, судом апеляційної інстанції не враховано поняття «добросовісний набувач», визначене у ст.ст. 330, 388 ЦК України, та обмеження щодо витребування майна у такого набувача, визначені цими положеннями Кодексу, можливість застосування яких може бути встановлено лише в рамках розгляду відповідної цивільної справи.
Посилання суду апеляційної інстанції на те, що ОСОБА_5 і ОСОБА_4 є азербайджанцями, проживали (на час легалізації вищенаведеного самочинного будівництва) за однією адресою, а саме вул. Люстдорфська дорога, 123, корп. 1. кв. 2 та уклали між собою договори купівлі-продажу вищенаведеного самочинного будівництва менш чим через місяць після первісної його легалізації вважаю неспроможними, оскільки спільна національність зазначених осіб, єдина адреса проживання та короткий проміжок часу між виникненням право власності на вказаний об'єкт на переходом його до іншої особи не може свідчити про недійсність правочинів укладених між цими особами, тим більше за відсутності відповідного рішення у цивільній справи. Також, статус ОСОБА_4, як засновника ТОВ «Саларид», не свідчить про відсутність у нього права на передачу спірного об'єкта до статутного фонду цього підприємства та про протиправність таких дій.
За викладених обставин, вважаю, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що правові підстави для скасування рішень відповідачів від 27.12.2013 року № 9610083, від 22.01.2014 року №№ 10179646, 10180362, від 15.01.2015 року № 18648178 у суду відсутні.
Суддя М.П. Коваль