Справа № 2а-1870/8103/12
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015 року м. Київ К/800/7503/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Загороднього А.Ф.,

суддів Заїки М.М.,

Малиніна В.В.,

та секретаря Коби Т.В.,

за участю:

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши в судовому засіданні касаційні скарги ОСОБА_3 та Прокуратури Сумської області

на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2014 року

та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2015 року

у справі № 2а-1870/8103/12

за позовом ОСОБА_3

до Прокуратури Сумської області

про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до прокуратури Сумської області в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- скасувати наказ від 27 серпня 2012 року №1125к про звільнення старшого слідчого прокуратури Сумської області ОСОБА_3 із займаної посади та органів прокуратури Сумської області за порушення Присяги слідчого прокуратури Сумського району та органах прокуратури Сумської області;

- зобов'язати прокуратуру Сумської області виплатити починаючи з дня звільнення з 27 серпня 2012 року до фактичного поновлення в органах прокуратури Сумської області до дня видання наказу про поновлення в органах прокуратури середній заробіток за час вимушеного прогулу; вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку; середній заробітку за час затримки розрахунку; грошову компенсацію за невикористану основну та додаткову щорічну відпустку, починаючи з 2009 року до дня видання наказу про поновлення на роботі з розрахунку 59 календарних днів на кожен рік; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових потреб за період 2009-2014 роки на кожен рік окремо;

- зобов'язати прокуратуру Сумської області виплатити моральну шкоду у сумі 200 000 грн.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 червня 2014 року скасовано рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2014 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Сумської області з 27 серпня 2012 року №1125 к. Поновлено позивача в органах прокуратури Сумського області на посаді старшого слідчого прокуратури та стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 134 324,25 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині стягнення з прокуратури Сумської області на корить позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 32 021,82 грн. та прийнято в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено. Крім того, доповнено постанову Сумського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2014 року, а саме: стягнути з прокуратури Сумської області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 102 302,43 грн. з відрахуванням необхідних податків та зборів. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

На зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій, прокуратура Сумської області подала касаційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування судових рішень та прийняття нового, яким в частині задоволених позовних вимог відмовити повністю.

ОСОБА_3 також частково не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на допущені судами першої та апеляційної інстанцій порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Перевіривши доводи касаційних скарг, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційні скарги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з грудня 2010 року ОСОБА_3 працював в органах прокуратури на посаді старшого слідчого прокуратури Сумського області.

Наказом Прокуратури Сумської області від 27 серпня 2012 року № 1125к звільнено ОСОБА_3 із займаної посади та органів прокуратури Сумської області за порушення Присяги працівника прокуратури.

Підставою для винесення спірного наказу слугував висновок службової перевірки від 10 серпня 2012 року, якою встановлено, що в роботі старшого слідчого прокуратури Сумської області ОСОБА_3 виявлено порушення Присяги працівника прокуратури.

Відповідно до частини 1 та пункту 2 частини 2 статті 46-2 Закону України «Про прокуратуру» прокурори і слідчі можуть бути звільнені з роботи на загальних підставах, передбачених законодавством про працю. Прокурори і слідчі підлягають звільненню з органів прокуратури, у тому числі з позбавленням класного чину, зокрема, за порушення «Присяги працівника прокуратури».

Частиною 3 статті 48 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що за порушення закону, неналежне виконання службових обов'язків чи скоєння ганебного вчинку прокурори і слідчі несуть відповідальність згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України, який затверджується Верховною Радою України.

Відповідно до статті 8 Дисциплінарного статуту прокуратури України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 06 листопада 1991 року № 1796-ХІІ, дисциплінарні стягнення до прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовується за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.

Згідно статті 9 Статуту дисциплінарними стягненнями є: 1) догана; 2) пониження в класному чині; 3) пониження в посаді; 4) позбавлення нагрудного знаку «Почесний працівник прокуратури України»; 5) звільнення; 6) звільнення з позбавленням класного чину.

Статтею 11 Статуту передбачено порядок вирішення питання про накладення стягнення, відповідно до якої дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з'ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 17 липня 2012 року до Прокуратури Сумської області надійшла скарга ОСОБА_5, в якій він посилався на те, що ОСОБА_3 під час розслідування кримінальної справи № 12660011 при спілкуванні вів себе некоректно, здійснював тиск на скаржника, членів його сім'ї та примушував передати ОСОБА_4 кошти в сумі 15 тисяч доларів США або 136000 гривень.

Також, службовою перевіркою від 10 серпня 2012 року встановлено, що за неналежне виконання службових обов'язків позивач неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності, зокрема, наказом від 08 травня 2012 року йому була оголошена догана, а наказами від 22 лютого 2012 року, 23 травня 2012 року та 20 червня 2012 року зменшувався розмір премії, що свідчить про системний характер порушення службових обов'язків.

Припинення державної служби в органах прокуратури за порушення Присяги працівника прокуратури є крайнім заходом відповідальності державного службовця, який виходить за межі дисциплінарної відповідальності, а тому, якщо підставою для припинення державної служби є порушення посадовою особою органів прокуратури службової дисципліни, неможливість застосування за таке порушення до посадової особи заходів дисциплінарного впливу аж до звільнення з органів прокуратури, повинно бути мотивовано.

Обов'язковість такого мотивування обумовлена тим, що застосування заходів дисциплінарного впливу до посадових осіб органів прокуратури України чітко урегульовано Дисциплінарним статутом прокуратури України, який визначає види дисциплінарних стягнень та порядок їх застосування, що має наслідком забезпечення належного захисту законних прав та інтересів працівників прокуратури при вирішенні питань їх дисциплінарної відповідальності.

Застосувавши за вчинення дій, які кваліфіковані як неналежне виконання позивачем своїх посадових обов'язків, тобто є порушенням службової дисципліни відповідно до визначення статті 8 Дисциплінарного статуту прокуратури України, звільнення за порушення Присяги працівника прокуратури, відповідач тим самим позбавив позивача права на належний захист своїх законних прав та інтересів відповідно до положень Дисциплінарного статуту прокуратури України.

Колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку скасувавши наказ прокурора Сумської області з 27 серпня 2012 року №1125 к та поновивши ОСОБА_3 на посаді, з огляду на те, що звільнення позивача було проведено незаконно, оскільки при винесенні відповідачем оспорюваного наказу про звільнення було порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04 червня 2013 року № 21-171а13.

Також, судом апеляційної інстанції було правильно вирішено питання щодо стягнення з прокуратури Сумської області на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 102 302,43 грн., оскільки з огляду на вимоги Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, доводи суду першої інстанції в частині календарних місяців з яких повинна обчислюватися середньомісячна заробітна плата при проведенні перерахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, є безпідставними та помилковими.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 14 січня 2014 року № 21-395а13.

Крім того, враховуючи, що приписи статті 44 КЗпП України встановлюють вичерпний перелік підстав для здійснення виплати працівникові вихідної допомоги, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про безпідставність позовних вимог в частині виплати такої допомоги у сумі 17087,49 грн.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 17087,49 грн., колегія суддів погоджується з висновком судів щодо їх помилковості, оскільки з огляду на приписи підпункту 3 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», надання працівникам матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є правом, а не обов'язком суб'єкта владних повноважень, і відповідно, належить до дискреційних повноважень суб'єкта владних повноважень та залежить від наявності фонду оплати праці.

Позовні вимоги в частині стягнення компенсації за 108 днів невикористаної відпустки в період вимушеного прогулу у сумі 22411,08 грн. також не підлягають задоволенню, оскільки на зазначені дні невикористаної відпустки позивача нарахована компенсація, яка увійшла в суму розрахунку на час звільнення.

Також, колегія суддів вважає правомірною відмову судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн., оскільки позивач не надав суду належних обґрунтувань та доказів спричинення йому моральної шкоди відповідачем, а лише вказав її розмір.

Враховуючи викладене, доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло б призвести до невірного вирішення спору, а тому оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційні скарги ОСОБА_3 та Прокуратури Сумської області залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2015 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.Ф. Загородній

Судді М.М. Заїка

В.В. Малинін