Справа № 807/2409/14
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015 року м. Київ К/800/34125/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Заїки М.М.,

суддів Загороднього А.Ф.,

Малиніна В.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 до Міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, третя особа: ОСОБА_4 про визнання неправомірною, скасування постанови та визнання дій неправомірними,

встановила:

У липні 2014 року ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, третя особа: ОСОБА_4 про визнання неправомірною, скасування постанови державного виконавця про арешт майна боржника.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 січня 2015 року позов задоволено. Визнано неправомірною та скасовано постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.08.2002. Визнано неправомірними дії державного виконавця ДВС Ужгородського міського управління юстиції щодо звернення стягнення на нерухоме майно, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та призначення його продажу з прилюдних торгів.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2015 року постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 січня 2015 року скасовано. Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 до Міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, третя особа: ОСОБА_4 про визнання неправомірною, скасування постанови та визнання дій неправомірними закрито.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2015 року скасувати, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 січня 2015 року залишити в силі.

Перевіривши наведені доводи в касаційній скарзі, рішення судів щодо застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.04.2002 стягнуто з ОСОБА_2 на користь міського відділення Ужгородського акціонерного комерційного промислового інвестиційного банку в м.Ужгороді 25658 грн. 63 коп., заборгованості за споживчим кредитом. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області було прийнято в порядку цивільного судочинства.

Оскільки рішення суду добровільно не було виконано, то на підставі статтей 50, 55 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем 15.08.2002 було винесено постанову про арешт майна боржника - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та оголошено заборону на її відчуження.

Згідно зі статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Частиною першою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державних виконавців) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

За правилами статті 383 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 384 Цивільного процесуального кодексу України скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до пункту 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 Цивільного процесуального кодексу України), незалежно від місця виконання судового рішення.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про оскарження дій органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов судів прийнятих в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року справа №21-278а15.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню. Із урахуванням наведених обставин ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2015 року необхідно залишити без змін, оскільки вона є законною і обґрунтованою та постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 до Міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, третя особа: ОСОБА_4 про визнання неправомірною, скасування постанови та визнання дій неправомірними - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.М. Заїка

Судді А.Ф. Загородній

В.В. Малинін