Справа № 2а-671/11/0970
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2011-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

"09" березня 2011 р. Справа № 2а-671/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Чуприни О.В.

за участі секретаря судового засідання Галімурки Т.Є.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: прокуратури Івано-Франківської області не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Івано-Франківської області про визнання неправомірних дій та зобовязання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

22.02.2011 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суду з адміністративним позовом до прокуратури Івано-Франківської області (далі відповідач, прокуратура області) про визнання неправомірними дій прокуратури Івано-Франківської області щодо надання інформації про неправочинний експертний висновок в листі за №04/2-331 від 31.12.2010 року при розгляді заяви щодо підставності закриття кримінальної справи.

09.03.2011 року на адресу суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій останній просить зобовязати прокуратуру Івано-Франківської області надати відповідь на його звернення від 08.12.2010 року за №266 та надати висновок Науково-дослідного інституту інтелектуальної власності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на заяву позивача від 08.12.2010 року про скасування постанови Слідчого управління Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області про закриття кримінальної справи від 28.01.2010 року, прокуратурою області 31.12.2010 року надано відповідь, в якій відповідач протиправно, як на одну із підстав для закриття кримінальної справи, посилається на не правочинний експертний висновок Науково-дослідного інституту інтелектуальної власності Академії правових наук України.

В судовому засіданні позивач по справі підтримав позовні вимоги, в тому числі вимоги викладені у заяві про збільшення позовних вимог, та пояснив суду, що експертний висновок Науково-дослідного інституту інтелектуальної власності Академії правових наук України, який використаний Слідчим управлінням Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області при прийнятті 28.01.2010 року постанови про закриття кримінальної справи, порушеної 27.09.2004 року стосовно ДП Маестро РМФ ЗАТ Русстон ХХІза ознаками злочину, передбаченого пунктом 2 статті 177 Кримінального кодексу України, є не правочинним у звязку із тим, що зазначений інститут відповідно до вимог статті 7 Закону України Про судову експертизуне являється державною спеціалізованою установою по вчиненні експертного дослідження використання субєктами господарювання в своїй господарській діяльності патентів. Зазначив, що на своє звернення від 08.12.2010 року про скасування постанови слідчого про закриття кримінальної справи отримав від прокуратуру області відповідь від 31.12.2010 року за №04/2-331, яка і є, на думку позивача, предметом оскарження.

Відповідач в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, які міститься в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомив. Своїм правом на подачу письмового заперечення проти позову не скористався. Судом продовжено розгляд справи за відсутності відповідача субєкта владних повноважень на підставі частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

09.03.2011 року в судовому засіданні судом із власної ініціативи постановлено на обговорення питання про закриття провадження у даній адміністративній справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України у звязку з тим, що даний спір не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Позивач проти закриття провадження у справі заперечив.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення позивача, дослідивши зміст позовних вимоги та наявних в матеріалах справи письмових доказів, суд вважає, що провадження у адміністративній справі слід закрити, виходячи з наступного.

Із адміністративного позову, заяви про збільшення позовних вимог та наявних у справі матеріалів вбачається, що змістом позовних вимог, заявлених позивачем, є вимоги про визнання протиправними дії прокуратури області щодо безпідставності відмови у задоволенні заяви від 08.12.2010 року про скасування постанови слідчого про закриття кримінальної справи, викладеної у відповіді відповідача за №04/2-331 від 31.12.2010 року, із підстав посилання на не правочинний, на думку позивача, експертний висновок Науково-дослідного інституту інтелектуальної власності Академії правових наук України.

Крім того, судом встановлено, що заява позивача від 08.12.2010 року про скасування постанови про закриття кримінальної справи, на яку останній від відповідача 31.12.2010 року отримав відповідь, про що ОСОБА_1 зазначив у своєму поясненні, подана в прокуратуру області в порядку вимог статей 227 та 236-5 Кримінально-процесуального кодексу України.

Із змісту вказаної вище заяви позивача від 08.12.2010 року про скасування постанови про закриття кримінальної справи, яка міститься в матеріалах справи, не вбачається вимоги чи прохання останнього про надання йому прокуратурою області експертного висновку Науково-дослідного інституту інтелектуальної власності Академії правових наук України.

Таким чином, суд приходить до переконливого висновку, що правовідносини щодо обох позовних вимог, які виникли між позивачем і відповідачем врегульовані нормами Закону України Про прокуратурута Кримінально-процесуального кодексу України, як органу який наділений повноваженнями нагляду за додержанням законів органами, що проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове слідство.

Пунктом 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом пункту 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

У відповідності пункту 2 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Призначенням Кримінально-процесуального кодексу України є визначення порядку провадження у кримінальних справах (стаття 1 вказаного Кодексу). Кримінальне судочинство це врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу: підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

Статтями 234-236 Кримінально-процесуальним кодексом України передбачено порядок оскарження дій слідчого та прокурора, статтею 227 зазначеного Кодексу визначений перелік повноважень прокурора по здійсненню нагляду за виконанням законів органами дізнання і досудового слідства.

Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України, оскільки діяльність посадових осіб прокуратури має свої особливості і не належить до управлінської сфери.

За аналогією, згідно із Постановою Верховного Суду України від 23 грудня 2009 року, розглянувши в порядку письмового провадження за винятковими обставинами скаргу на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 07 жовтня 2009 року (за позовом до прокурора м. Харцизька, Донецької області про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити дії), суд дійшов висновку про те, що повноваження прокурора регламентовані нормами кримінально-процесуального кодексу України виключають можливість розгляду позову в порядку адміністративного судочинства.

Повноваження прокурора при отриманні заяви про здійснення нагляду за виконанням законів досудового слідства у кримінальних справах регламентовані статтею 227 Кримінально-процесуального кодексу України, відповідно до вимог пункту 2 частини 1 якої прокурор у межах своєї компетенції скасовує незаконні і необґрунтовані постанови слідчих. Тобто, перевірка законності і обґрунтовані постанов органів досудового слідства, в тому числі у системі органів внутрішніх справ, визначені нормами Кримінально-процесуального кодексу України.

Як передбачено статтею 236-5 Кримінально-процесуального кодексу України постанова органу дізнання, слідчого, прокурора про закриття кримінальної справи може бути оскаржена особою, інтересів якої вона стосується, або її представником до районного (міського) суду за місцерозташуванням органу або роботи посадової особи, яка винесла постанову, протягом семи днів з дня отримання її копії чи повідомлення прокурора про залишення скарги на цю постанову без задоволення.

Таким чином, у спірних правовідносинах існує спір, який належить вирішувати в порядку кримінального судочинства, що виключає можливість розгляду поданого позивачем позову в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, на спірні правовідносини не поширюється порядок розгляду заяв, оскарження рішень, дій та бездіяльності субєктів владних повноважень при їх розгляді, що встановлений Законом України Про звернення громадян, оскільки статтею 12 Закону України Про звернення громадянпередбачено, що дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінально-процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством і законодавством про захист економічної конкуренції.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 157-160, 165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Івано-Франківської області про визнання неправомірними дій прокуратури Івано-Франківської області щодо надання інформації про неправочинний експертний висновок в листі за № 04/2-331 від 31.12.2010 року при розгляді заяви щодо підставності закриття кримінальної справи та зобовязання до вчиненні дій, - закрити.

Розяснити позивачу, що повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала може бути оскарженою в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя /підпис/ ОСОБА_2