Справа № 2а-83/10/2170
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2015 року м. Київ К/9991/47092/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю «Ведичне екологічно чисте сільське господарство «Махаріші»

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2012

у справі №2а-83/10/2170

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ведичне екологічно чисте сільське господарство «Махаріші»

до Чаплинської міжрайонної державної податкової інспекції в Херсонській області, Головного управління Державного казначейства України в Херсонській області

про скасування податкового повідомлення-рішення, стягнення бюджетної заборгованості по податку на додану вартість,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 16.12.2010 позов задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення Чаплинської МДПІ в Херсонській області від 16.06.2007 №/0.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2012 постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 16.12.2010 скасовано. Прийнято нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

Сторони представників у судове засідання касаційної інстанції не направили, про час ті місце розгляду справи повідомлені. Відповідно до ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведено документальну невиїзну (камеральну) перевірку поданого позивачем уточнюючого розрахунку податкових зобов?язань з податку на додану вартість за червень 2007 року, яким виправляються помилки декларації за вересень 2006 року, за результатами якої складено акт №01/150-32472052 від 15.06.2007.

За висновками акта перевірки підлягає зменшенню сума, заявлена позивачем як така, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку, в розмірі 2180000 грн.

Підставою для таких висновків стало те, що у 2006 році позивач використовував спеціальний режим оподаткування згідно п.11.29 ст.11 Закону України «Про податок на додану вартість». У серпні 2006 року ним отримано від іноземного засновника MAHARIHI VEDIC ORGANIC AGRICULTURE LIMITED на поповнення статутного фонду підприємства сільськогосподарську техніку для використання у власній виробничій діяльності, загальною вартістю 10900400 грн., у зв?язку з чим позивачем на митниці було сплачено ПДВ в сумі 2180000 грн. В загальній декларації з ПДВ за серпень 2006 року позивачем була відображена сума податкового кредиту 2180000 грн. у рядку 21 (від?ємне значення різниці між сумою податкового зобов?язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду) та р.22.2 (зарахування від?ємного значення поточного звітного періоду до складу податкового кредиту наступного звітного податкового періоду). У той час як позивач мав відобразити суму податкового кредиту в розмірі 2180000 грн. у спеціальній сільгоспдекларації, за якою розрахунки з бюджетом не проводяться.

На підставі акта перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.06.2007 №/0, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за червень 2007 року на 2180000 грн.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, на які посилається позивач у касаційній скарзі, та вважає, що судом повно встановлені обставини у справі, яким надана правильна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні відносини.

Пунктом 11.21 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість» № 168/97-ВР (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, зокрема, що сума ПДВ, яка підлягає сплаті до бюджету сільськогосподарськими підприємствами всіх форм власності за реалізовані ними молоко, худобу, птицю, вовну, а також молочну продукцію та м'ясопродукти, вироблені у власних переробних цехах, повністю залишається у розпорядженні цих сільськогосподарських підприємств і спрямовується на підтримку власного виробництва тваринницької продукції та продукції птахівництва. Порядок нарахування і використання зазначених коштів установлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 11.29 вказаної статті (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зупинено до 1 січня 2007 року дію пункту 7.7 статті 7, пунктів 10.1 і 10.2 статті 10 цього Закону в частині сплати до бюджету ПДВ за операціями з поставки товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, за винятком операцій з поставки переробним підприємствам молока та м'яса живою вагою, що здійснюється сільськогосподарськими товаровиробниками незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, в яких сума, одержана від поставки сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки за попередній звітний (податковий) рік, становить не менше 50 відсотків загальної суми валового доходу підприємства. Зазначені кошти залишаються в розпорядженні сільськогосподарських товаровиробників і використовуються ними на придбання матеріально-технічних ресурсів виробничого призначення. У разі нецільового використання акумульованих коштів вони стягуються до Державного бюджету України в безспірному порядку. Порядок акумуляції та використання зазначених коштів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 4 пункту 1.2 розділу 1 Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України (далі - ДПА) від 30 травня 1997 року № 166, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 9 липня 1997 року за № 250/2054 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), платники податку, в яких згідно із чинним законодавством (пункти 11.21, 11.29 Закону № 168/97-ВР) суми ПДВ повністю залишаються в розпорядженні для цільового використання, подають податкову декларацію з ПДВ (скорочену). До такої податкової декларації включаються лише ті операції, що стосуються спеціальних режимів, установлених зазначеними пунктами.

Згідно з пунктом 4 Порядку акумуляції та використання коштів, які нараховуються сільськогосподарськими товаровиробниками - платниками податку на додану вартість щодо операцій з продажу товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1999 року № 271 (далі - Порядок акумуляції та використання коштів) на підставі даних бухгалтерського та податкового обліку сільськогосподарський товаровиробник складає декларацію з ПДВ з реалізованої продукції, товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, крім операцій з продажу переробним підприємством молока та м'яса живою вагою, і в терміни, передбачені законодавством для звітності, подає її до органів державної податкової служби. Одночасно з декларацією з ПДВ за відповідний звітний період сільськогосподарські товаровиробники подають до органу державної податкової служби за місцем реєстрації довідку про цільове використання сум ПДВ за попередній звітний період, форма та зміст якої визначаються ДПА за погодженням із Міністерством аграрної політики. Залишок податкових зобов'язань відповідно до декларації з ПДВ з реалізованої продукції, товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, тобто різниця між сумою ПДВ, одержаною сільськогосподарськими товаровиробниками від покупців, та сумою ПДВ, сплаченою ними постачальникам, перераховується сільськогосподарськими товаровиробниками з поточного рахунка на окремий рахунок у терміни, передбачені для перерахування суми ПДВ до бюджету. Не перераховані на окремий рахунок зазначені кошти вважаються такими, що використовуються не за цільовим призначенням, і підлягають стягненню до державного бюджету в безспірному порядку. Зазначений окремий рахунок сільськогосподарський товаровиробник повинен відкрити протягом одного звітного періоду. Залишок податкового кредиту відповідно до згаданої декларації, тобто від'ємна різниця між сумою ПДВ, одержаною сільськогосподарськими товаровиробниками від покупців, та сумою ПДВ, сплаченою ними постачальникам, зараховується сільськогосподарським товаровиробникам на зменшення податкових зобов'язань наступних звітних періодів.

Наведене дає підстави дійти висновку, що при визначенні об'єкта оподаткування платник ПДВ, який підпадає під дію пункту 11.29 статті 11 Закону № 168/97-ВР, і податкове зобов'язання, і податковий кредит декларує за спеціальною (скороченою) податковою декларацією. Оскільки позивач, реалізовуючи продукцію, на підставі зазначеної норми не сплачує цей податок до бюджету, а декларує податкові зобов'язання за спеціальною податковою декларацією, використовуючи кошти відповідно до Порядку акумуляції та використання коштів, то й податковий кредит із ПДВ, сформований за операціями із придбання основних засобів, має включатися до тієї самої декларації та, відповідно, зменшувати суму, що залишається в його розпорядженні.

Таким чином, висновки суду апеляційної інстанцій щодо неправомірності включення позивачем сум ПДВ з вартості отриманих основних засобів до загальної декларації із цього податку є такими, що відповідають вимогам законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 січня 2011 року (справа № 21-53а10), 31 січня 2011 року (справа № 21-78а10), 20 лютого 2012 року (справа № 21-395а11), 12 лютого 2013 року (справа 21-436а12)

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду апеляційної інстанції, з мотивів викладених в касаційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ведичне екологічно чисте сільське господарство «Махаріші» залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2012 - без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-2391 КАС України безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун