Справа № 3794/11/2070
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2011-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"03" листопада 2011 р. № 2а- 3794/11/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Шляхова О.М.,

за участі секретаря - Беззубко А.О.

за участі представника позивача ОСОБА_1 (довіреність від 01.06.2011р.),

за участі представника відповідача ОСОБА_2 (довіреність № 13/10/10-013 від 04.01.2011р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Валківський Агротехсервіс" до Нововодолазької міжрайонної державної податкової інспекції в Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом в якому просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення Нововодолазької МДПІ У Харківській області від 10.12.2010 року № /0 та від 30.01.2011 року № 000031210/1, стягнути з відповідача витрати.

Позов мотивовано тим що висновок акта Нововодолазької МДПІ в Харківській області про заниження податкового зобов'язання по податку на додану вартість на загальну суму 4784,00 грн., а також заниження суми податку на додану вартість, нарахованої підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів (послуг), яка повністю залишається в розпорядженні підприємства на загальну суму 45500,00 грн. не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи. Крім того, позивач зазначає, що акт перевірки не містить будь-якого документального підтвердження стосовно фінансово-господарських відносин позивача із контрагентами, господарські операції з якими визнані податковим органом такими, що не спрямовані на настання реальних правових наслідків; позивач вважає, що дослідження питання щодо нікчемності угод позивача із контрагентами засновано виключно на припущеннях посадових осіб, які проводили перевірку і здійснено із порушенням вимог чинного законодавства та поза межами повноважень податкових органів.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та зазначив, що податковий кредит був сформований на основі податкових накладних, виписаних постачальником з додержанням діючого законодавства, тому ДПІ помилково дійшла висновку про не підтвердження ТОВ «Валківський Агротехсервіс" права на податковий кредит з огляду на припинення діяльності контрагента позивача та визнання його банкрутом вже після здійснення господарських операцій, за якими ним було видано податкові накладні та фактичну несплату податку до бюджету контрагентом позивача. Позивач зазначає, що припинення діяльності контрагента та визнання його банкрутом відбулося значно пізніше здійснення господарських операцій між ним та ПП „Еліт-Агро-Транс". На думку позивача, припинення діяльності, визнання банкрутом та подальше анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість саме по собі не тягне за собою недійсність всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи і до моменту виключення з державного реєстру та не позбавляє правового значення виданими за такими господарськими операціями податкових накладних. На підставі викладеного, позивач зазначає, що ним обґрунтовано визначено суму податкового кредиту з податку на додану вартість оскільки контрагенти на момент вчинення господарських операцій знаходились в Єдиному державному реєстрі а також мали свідоцтво про реєстрацію платником податку на додану вартість, тому позивач просить позов задовольнити та скасувати податкове повідомлення-рішення.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував стосовно позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції відповідач надав письмові заперечення на позов, в яких вказав, що актом перевірки ДПІ у Жовтневому районі м. Харкова встановлено порушення підприємством ч. 1 ст. 203, 215, п 1 ст. 216, ст. 228, ЦК України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених ПП «Еліт-Агро-Транс»з постачальниками та покупцями в наслідок чого встановлено відсутність об'єктів, які підпадають під визначення ст. З, ст. 4, ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", місцезнаходження ПП „Еліт-Агро-Транс" не встановлено, дані, відображені ПП «Еліт-Агро-Транс»у деклараціях з податку на додану вартість за перевіряємий період про отримані та відвантажені товари, податковий кредит та податкові зобов'язання- не є дійсними отже на думку податкового органу, оскільки нікчемна угода не створює правових наслідків, вона підлягає виключенню з податкового обліку як така, що не спричиняє виникнення об'єкту оподаткування та формування податкового кредиту та податкових зобов'язань у обох сторін нікчемного правочину.

Заслухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що фахівцем Нововодолазької МДПІ була проведена невиїзна документальна перевірка ТОВ «Валківський агротехсервіс»з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ПП «Еліт-Агро-Транс»за період з 01.06.2009р. по 30.09.2009р. (акт перевірки від 30.11.2010 року № 2573/23-33/33214794). Перевіркою встановлено, що підприємством порушено п.п. 7.2.3. п.7.2, п.п. 7.4.1. п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997р. № 168/97-ВР в результаті чого було занижено податок на додану вартість на загальну суму 4784грн. в т.ч. в червні 2009р. на суму 2817грн., в липні 2009р. на суму 667грн., в вересні 2009р. на суму 426грн., в жовтні 2009р. на суму 60грн., в листопаді 2009р. на суму 58грн. та в грудні 2009р. на суму 756грн., а також було занижено суму податку на додану вартість, нараховану сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів (послуг), яка повністю залишається у розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Як зясовано судом, фактичною підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень слугував відображений в акті від 30.11.2010 року № 2573/23-33/33214794 висновок відповідача про порушення п.п. 7.2.3. п.7.2, п.п. 7.4.1. п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997р. № 168/97-ВР, а саме: формування податкового кредиту з ПДВ за взаємовідносинами з контрагентами по господарським операціям, які фактично не відбулись.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені субєктом владних повноважень в основу спірного правового акту індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд зазначає таке.

Правові відносини з приводу формування податкового кредиту з податку на додану вартість унормовані Законом України «Про податок на додану вартість», згідно з п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 якого податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

За змістом норм Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит як сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду (п.1.7 ст.1 Закону України «Про ПДВ», виникає в межах господарських операцій, що є обєктом оподаткування ПДВ.

Підпунктом 3.1.1 п.3.1 ст.3 Закону України «Про ПДВ»передбачено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце поставки яких знаходиться на митній території України.

За визначенням п.1.4 ст.1 Закону України «Про ПДВ»поставка товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт) та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу.

Не належать до поставки операції з передачі товарів в межах договорів схову (відповідального зберігання), довірчого управління, оперативної оренди (лізингу), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачу права власності (користування або розпорядження) на такі товари іншій особі.

Поставка послуг - будь-які операції цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпорядження товарами, у тому числі нематеріальними активами, а також з поставки будь-яких інших, ніж товари, об'єктів власності за компенсацію, а також операції з безоплатного виконання робіт, надання послуг. Поставка послуг, зокрема, включає надання права на користування або розпорядження товарами у межах договорів оренди (лізингу), поставки, ліцензування або інші способи передачі права на патент, авторське право, торговий знак, інші об'єкти права інтелектуальної, в тому числі промислової, власності.

Суд зазначає, що виходячи зі змісту вказаної норми, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів, послуг чи основних фондів з метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, а не саме лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на поточних рахунках платників податку.

Дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності за правилами ст.86 КАС України, суд зазначає, що у відповідності до пояснень позивача між ПП «Еліт-Агро-Транс»(у якості продавця) та ТОВ "Валківський Агротехсервіс" (у якості Покупця) укладено договір купівлі-продажу без номеру від 30.06.2009 року.

У визначенні ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

При вирішенні спору, суд зауважує, що загальні правила укладення договору викладені у статті 638 ЦК України, відповідно до якої сторони повинні дотриматися належної форми та досягти згоди з усіх істотних умов, зокрема тих, які визначені такими за законом або необхідні для договорів даного виду. Слід зазначити, що недотримання правил цієї норми у разі недосягнення згоди сторін з усіх істотних умов договору немає самої угоди, як юридичного факту, в розумінні ст. 202 ЦК України.

Стаття 189 ГК визначає ціну як форму грошового визначення вартості продукції, робіт, послуг, яку реалізують суб'єкти господарювання, під поняттям «предмет договору»ГК розуміє продукцію (роботи, послуги), а також вимоги щодо їх якості, під терміном дії договору частина 7 ст. 180 ГК має на увазі час, упродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, які виникли на основі цього договору.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність іншій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Істотними умовами даного договору є предмет договору(ч. 1 ст. 638 ЦКУ); ціна договору (відповідно ст. 691 ЦКУ може бути встановлена прямо в договорі купівлі продажу або може визначатися, виходячи з умов договору, а за відсутності в договорі купівлі-продажу ціни товару або порядку її визначення ціна визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари на момент укладення договору; термін виконання зобовязань за договором (ст. 663 ЦКУ), а якщо зміст договору не дає можливості визначити цей термін, відповідно до положень ст. 530 ЦКУ, де зазначено що боржник має виконати таке зобовязання в семиденний термін з дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає з договору або актів цивільного законодавства. Зобовязанням продавця за договором купівлі-продажу відповідно до ст. 664 ЦКУ вважається виконаним якщо продавець має передати товар покупцю за місцезнаходженням товару: в момент надання товару в розпорядження покупця.

Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про те, що спірний договір відноситься до договорів поставки, оскільки містить в собі окремі притаманні таким договорам умови.

Вимоги до змісту договору поставки визначені ст.ст. 655-697, 712 ЦК України, ст.ст.264-271 ГК України. Зокрема, ст. 266 ГК України встановлено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

З'ясовуючи обставини щодо досягнення згоди сторін з усіх істотних умов, які є необхідними для договорів купівлі-продажу згідно зі ст. 655 ЦК України під час укладання спірної угоди судом встановлено що спірний договір поставки від 30.06.2009 не містить умов щодо предмету поставки (найменування виробів, загальної кількості товарів, що підлягають поставці, їх часткового співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами) та умов щодо ціни товару.

Відповідно до п.5.1 вказаного Договору передбачено відповідальність Продавця тобто ПП «Еліт-Агро-Транс»за порушення графіку продаж або продажу неякісного товару у встановленому Законом порядку отже погодження асортименту, кількості, вартості, якості товару та інших істотних умов спірного договору мало відбуватись між покупцем тобто ТОВ "Валківський Агротехсервіс" , та продавцем ПП «Еліт-Агро-Транс».

Доводів про наявність такої документації, чи пояснень щодо обставин підписання та виконання договору з ПП «Еліт-Агро-Транс», (перевірки повноваження фізичних осіб, які від імені контрагента ПП «Еліт-Агро-Транс»підписували договори та первинні документии, яким чином був знайдений згаданий субєкт господарювання, яким чином відбувалося погодження істотних умов договору) ні під час проведення документальної невиїзної перевірки (акті від 30.11.2010 року № 2573/23-33/33214794) та оформлення її результатів, ні в ході судового засідання позивач, ТОВ "Валківський Агротехсервіс" не наводив.

На підставі викладеного, враховуючи те, що в спірному договорі від 30.06.2009р. відсутні істотні умови договору, а саме умови щодо предмету поставки та умови щодо його ціни, суд приходить до висновку що даний договір не є укладеним, а отже нікчемним, бо позивач, ТОВ «ТОВ "Валківський Агротехсервіс"»відніс на розрахунки з державою по ПДВ документи, складені з посиланням на договори, які не відповідають вимогам ст.203 ЦК України, зокрема, ч.5 цієї статті, згідно з якою правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З приєднаних до справи копій видаткових накладних (№ 712 від 01.09.09, № 718 від 07.09.09, № 722 від 17.09.09) вбачається, що дані накладні підписані з боку позивач особою ОСОБА_3 за довіреністю №182 без зазначення дати її видач. Дана обставина позивачем не заперечується та підтверджується письмовими поясненнями позивача (без зазначення дати) які приєднані до матеріалів справи, в видаткових накладних №504 від 01.07.09, №506 від 03.07.09, 501 від 30.06.09, №498 від 29.06.09, №499 від 30.07.09 взагалі відсутнє зазначення реквізитів довіреності за якою відбувалося отримання ТМЦ. У рядку 2 видаткової накладної №498 від 29.06.09 взагалі не зазначено одиниці виміру товару.

В квитанціях до прибуткового касового ордеру №615 від 22.07.09, №611 від 21.07.09. №607 від 17.07.09, №610 від 20.07.09, №596 від , № 603 від 16.07.09, №589 від, № 592 від 14.07.09, №582 від 10.07.09, №581 від 09.07.09, вказано як підставу для отримання грошових коштів сплата за «нітроморфоску»по накладній від 03.07.09, в самій накладній №506 від 03.07.09 та податковій накладній №523 від 03.07.09 вказано іншу номенклатуру товару «нітромофоска»у кількості 25 тон.

Згідно статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Якщо договір укладається у спрощеній формі, то у документах, якими обмінюються сторони, мають міститись усі істотні умови договору певного виду.

При здійсненні операції на одержання матеріальних цінностей має складатися довіреність, форма якої затверджена наказом Мінфіну України від 16.05.1996р. №99 "Про затвердження Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей". Відповідно до ч.2 п.14 Інструкції відпуск цінностей, здійснюються за умови подання довіреності отримувача. У разі відпуску цінностей частинами на кожний відпуск складається накладна (акт приймання-передачі або інший аналогічний документ) з поміткою на ній номера довіреності та дати її видачі (ч.1 п.13 Інструкції).

Належних документів підтверджуючих відпуск спірного товару та його отримання які визначені вказаною Інструкцією (зокрема Журнал реєстрації виданих довіреностей), позивачем до суду не надано.

Законом України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.99 р. № 996-ХІV, із змінами та доповненнями, зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобовязані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Виходячи зі змісту пункту 2 статті 3 цього ж Закону бухгалтерський облік є обовязковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена підпунктом 1.2 пункту 1, підпункту 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95 р. за № 168/704, первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.99 р. № 996-ХІV, із змінами та доповненнями, встановлені вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.95 р. за № 168/704 первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обовязкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до пунктів 2.15, п.2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Виходячи з вище викладеного, суд дійшов висновку, що податкові накладні №501 від 29.06.09, №512 від 30.06.09, №503 від 30.07.09, №518 від 01.07.09, №523 від 03.07.09, №739 від 01.09.09, №749 від 07.09.09, №766 від 17.09.09 та видаткові накладні №498 від 29.06.09, 501 від 30.06.09, №504 від 01.07.09, №506 від 03.07.09, №499 від 30.07.09, № 712 від 01.09.09, № 718 від 07.09.09, № 722 від 17.09.09 виписані від імені ПП «Еліт-Агро-Транс», не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки мають дефекти форми та змісту.

З огляду на зазначене та з урахуванням приписів ст.. 86 КАС України, зібрані по справі докази не доводять реальність здійснення господарських взаємовідносин позивача з його контрагентами.

Крім того незважаючи на неодноразові вимоги суду позивач не подав до матеріалів справи жодних належних та допустимих доказів здійснення фізичного переміщення активів від одного субєкта господарювання до іншого, якими відповідно до приписів Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в України (затверджено наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. №363, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.02.1998р. за №128/2568; далі за текстом Правила №363) є товаро-транспортні накладні або подорожні листи, з зазначенням даних осіб котрі здійснювали перевезення вантажу, та характеристик вантажно-розвантажувальних робіт. В матеріалах справи присутні лише пояснення стосовно зберігання бензину у паливозаправнику місткістю 1919т . Пояснень стосовно транспортування та зберігання іншої великої кількості товару (мінеральне добриво NPK 16:16:16 у кількості 15 тон, диз.паливо у кількості 10т, нітромофоска у кількості 25 тон) або документів підтверджуючих факт здійснення витрат по транспортуванню товару зі складу Продавця до Покупця (у відповідності до умов п.3.1 Договору ) до суду не надано.

З огляду на зібрані по справі докази в їх сукупності суд не приймає до уваги твердження позивача про реальність господарських операцій між ним та ПП «Еліт-Агро-Транс», бо позивачем не надано до суду належних, достатніх та переконливих доказів реальності фізичного переміщення товарів у просторі та часі від зазначеного субєкта господарювання до ТОВ "Валківський Агротехсервіс", а також не надано доказів дотримання засад розумності та добросовісності у спірних взаємовідносинах., а отже висновок податкового органу про неможливість визначити, чи пов'язані витрати позивача з фінансово-господарською діяльністю позивача по операціям з зазначеним постачальником, є обґрунтованим, а витрати на придбання таких товарів та послуг з урахуванням сум сплаченого ПДВ не відповідають вимогам п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість». Таким чином, висновок податкового органу про відсутність права позивача на формування податкового кредиту з ПДВ по операціях з зазначеним контрагентом є правомірним.

Відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 № 1112/11/13-10 „Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби звертається увага судів на те, що наявність у платника податку виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства, і сплата продавцю вартості товару з податком на додану вартість є достатніми, але не вичерпними підставами для визначення податкового кредиту та відшкодування цього податку з бюджету.

Надання податковому органу належним чином всіх оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Сама по собі несплата цього податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем та суму бюджетного відшкодування.

Однак факт порушення контрагентами-постачальниками позивача своїх податкових зобов'язань може бути підставою для висновку про необґрунтованість заявлених платником податку вимог про надання податкової вигоди - відшкодування ПДВ з державного бюджету, якщо податковий орган доведе, зокрема, що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускали його контрагенти, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з податковою вигодою, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов'язань, зокрема й у випадках, коли такі операції здійснюються через посередників.

Крім того, у разі безтоварності здійснених операцій визначення податкового кредиту було би безпідставним і ПДВ не підлягав би відшкодуванню з бюджету, незважаючи на наявність у платника податку (позивача у справі) податкової накладної, що за формою відповідає вимогам чинного законодавства, а також доказів сплати продавцю вартості товару з ПДВ.

Провівши системний аналіз норм Закону України Про ПДВ, «Про оподаткування прибутку підприємств», Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, суд доходить до висновку про відсутність правових підстав для віднесення на розрахунки з державою по ПДВ та податку на прибуток документів, складених за господарськими операціями, які фактично не відбулись, так як для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, тобто згідно з ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" такої господарської операції, котра спричинила реальні зміни майнового стану платника податків.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що у даних господарських правовідносинах наявні значні розбіжності між обставинами, повідомленими позивачем та обставинами, встановленими перевіркою та під час судового розгляду даної справи, а тому надані позивачем до справи копії первинних документів не можуть бути взяті до уваги навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством (лист Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011р. №742/11/13-11 «Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України»).

Частиною другою ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною другою статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази та норми законодавства, суд прийшов до висновку про наявність порушення податкового законодавства з боку позивача та правомірність застосування відповідачем економічних санкцій до позивача.

Шляхом аналізу законодавчої та нормативно-правової бази судом встановлено як дотримання відповідачем процесуального порядку здійснення перевірки, так і відповідність застосування ним норм чинного законодавства з даного питання.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що позивачем не доведено реальність здійснення господарської операції по укладеному договору з зазначеним контрагентом.

Суд встановив, що ПП «Еліт-Агро-Транс»декларації з податку на прибуток підприємства за період в який відбувалися спірні правовідносини не подано. Декларації з податку на додану вартість за відповідний період мають розбіжності між сумою задекларованого податкового кредиту ПП «Еліт-Агро-Транс»та сумою податкових зобовязань задекларованих його постачальниками. Основні засоби у ПП «Еліт-Агро-Транс»відсутні. Суд вважає, що в даному випадку мав місце виключно документообіг щодо господарських операцій. Таким чином, ПП «Еліт-Агро-Транс» шляхом неправомірного формування податкового кредиту та валових витрат контрагентам -покупцям здійснювалось супроводження грошових коштів щодо товарів, робіт, послуг, які не придбавались і не могли бути придбані у вартісних обсягах, зазначених в податкових деклараціях.

Позивачем не доведено факту передачі продукції від ПП «Еліт-Агро-Транс»до ТОВ "Валківський Агротехсервіс", в зв'язку з відсутністю актів приймання-передачі товару, довіреностей, документів, що засвідчують факт транспортування та зберігання товарів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач задекларував податковий кредит на підставі нікчемної угоди. Позивачем не наведено жодних переконливих доводів про те, що: на виконання вимог приписів статей 208, 207, 641, 642 ЦК України будь-яка з сторін в письмовій формі зверталася до контрагента з пропозицією укласти інший договір поставки відповідного товару; ця пропозиція містила істотні умови договору, виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобовязаною у разі її прийняття і була акцептована контрагентом, та не наведено мотивів щодо необхідності укладання таких правочинів протягом строку дії спірного договору, матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що між сторонами існує інший договір, ні ж той, на який посилається позивач, і який є у матеріалах справи.

Судом не встановлено підстав для визнання протиправним та скасування рішення Нововодолазької МДПІ у Харківській області, також судовим розглядом не встановлено факту порушення заявленою субєктом владних повноважень вимогою прав та охоронюваних законом інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин а тому позовні вимоги до задоволення не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 94, 160-163, 186 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Валківський Агротехсервіс" до Нововодолазької міжрайонної державної податкової інспекції в Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення відмовити у повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 08 листопада 2011 року.

Суддя Шляхова О.М.