Справа № 808/8618/15
Суддя: Прасов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2015-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року о/об 10 год. 23 хв.Справа № 808/8618/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прасова О.О. при секретарі Гудименко Я.А., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3, розглянувши у місті Запоріжжі у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому району

до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_3

про визнання дій неправомірними,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому району (надалі позивач або УПСЗН по Жовтневому району) до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (надалі відповідач або УДВС), в якому позивач просить суд визнати дії відповідача, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби, з накладення на позивача штрафу, постановою від 16.09.2015 неправомірними.

В адміністративному позові позивачем зазначено, що у провадженні старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби, що входить до складу Головного управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 знаходиться виконавчий лист №2а/331/32/14, виданий Жовтневим районним судом м.Запоріжжя 03.03.2014. Старшим державним виконавцем 10.07.2015 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (ВП 48070564) про зобов'язання позивача здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_3 щорічну допомогу на оздоровлення за 2013 рік, як особі, яка є постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інваліду 2 групи, у відповідності до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі 5 мінімальних заробітних плат з урахуванням виплачених сум. Боржником у провадженні є позивач. УПСЗН по Жовтневому району листом від 17.07.2015 №01-22/3646 повідомило відповідача про часткове виконання постанови суду в частині розрахунку та надало: 1) завірений належним чином розрахунок виплати щорічної допомоги на оздоровлення ОСОБА_3, 2) пояснення про неможливість виконання рішення суду у зв'язку з відсутністю відповідних коштів, що підтверджується паспортом бюджетної програми та кошторисами на виплату на 2015 рік. 22.07.2015 відповідачем направлено подання до Жовтневого районного суду м.Запоріжжя про зміну способу і порядку виконання судового рішення від 03.03.2014 по справі №2а/331/32/14. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 12.08.2015 у задоволенні подання державного виконавця відмовлено. 03.09.2015 державним виконавцем на адресу позивача направлено ОСОБА_4 про зобов'язання надати відділу інформацію про виконання рішення суду. 10.09.2015 листом №01-15/4453 позивач повідомив державного виконавця про неможливість виконання рішення суду у зв'язку з відсутністю відповідних коштів, що підтверджується паспортом бюджетної програми та кошторисами на виплату на 2015 рік та про те, що УПСЗН по Жовтневому району кожного місяця звертається до головного розпорядника коштів для виділення додаткових коштів, у підтвердження надало Листи-звернення з проханням виділення коштів, надіслані 09.06.2015, 08.07.2015, 10.08.2015, 09.09.2015 відповідно. Всі підстави щодо неможливості виконання позивачем зобов'язань за виконавчим провадженням ВП №48070564 повідомлені старшому державному виконавцю Половникову Р.С. УПСЗН по Жовтневому району в межах повноважень здійснені всі можливі дії з виконання цього судового рішення: кожного місяця управлінням подаються листи до Головного розпорядника коштів - Департаменту соціального захисту населення Запорізької облдержадміністрації щодо виділення коштів на виконання судових рішень. Згідно положення про УПСЗН по Жовтневому району, затвердженого 25.02.2013 рішенням Запорізької міської ради №46 «Про внесення змін до рішення міської ради від 18.02.2011 №72 «Про затвердження Положень», управління підзвітне і підконтрольне Департаменту соціального захисту населення Запорізької облдержадміністрації з питань делегованих повноважень. Також управління здійснює управління бюджетними коштами в межах встановлених йому бюджетних призначень. Кошториси на виплату управлінням відповідних допомог, компенсацій за програмою 2501200 «Соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» затверджуються та доводяться до районного управління, як розпорядника коштів нижчого рівня Департаментом соціального захисту населення Запорізької облдержадміністрації. Оскільки позивач повністю утримується за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів відсутня його вина у не виплаті коштів за судовим рішенням. Не зважаючи на вищевказані обставини поважності причин невиконання рішення суду в частині виплати недоплаченої допомоги та зусилля управління 16.09.2015 державним виконавцем винесено постанову про накладання штрафу на УПСЗН по Жовтневому району () у сумі 680 грн. 00 коп. При проведенні виконавчих дій старший державний виконавець Половніков Р.С. неправомірно вчинив ряд виконавчих дій. По-перше, старшому державному виконавцю позивачем було повідомлено, що ним у межах повноважень були здійснені всі можливі дії з виконання цього судового рішення: кожного місяця управлінням подаються листи до Головного розпорядника коштів - Департаменту соціального захисту населення Запорізької облдержадміністрації щодо виділення коштів на виконання судових рішень. Але на сьогодні додаткові кошти не виділені. Оскільки управління повністю утримується за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів не є безпосередньою виною управління не виплата коштів за судовим рішенням. По-друге, старшим державним виконавцем Вимогою від 03.09.2015 (яку управління отримало тільки 07.09.2015) щодо зобов'язання позивача виконати виконавчий лист №2а/331/32/14 від 03.03.2014 встановлено строк виконання в п'ятиденний строк з моменту отримання даної вимоги. ОСОБА_4 управління отримало 07.09.2015. Постанова про відкриття виконавчого провадження виконавцем винесена 10.07.2015. Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк, який спливає 10.09.2015. Постанова про накладення штрафу від 16.09.2015 винесена поза межами встановленого законом строку. Посилаючись на приписи п.6 ст.49 України «Про виконавче провадження» позивач вважає це ще однією підставою вважати постанову про накладення штрафу від 16.09.2015 незаконною. По-третє, відповідно до ч.1 ст.89 Закону України «Про виконавче провадження» лише у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу. Невиконання ж управлінням постанови суду було з поважних причин. Тому постанова про накладання штрафу є, на думку позивача, незаконною. Позивач вважає, що постанова від 16.09.2015 про накладення штрафу винесена з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з чим вона підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Відповідачем подано до суду письмові заперечення (а.с.63-67), згідно яких адміністративний позов є необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. 08.07.2015 на виконання до відділу надійшов виконавчий лист №2а/331/32/14 від 28.05.2014 виданий Жовтневим районним судом м.Запоріжжя яким позивача зобов'язано здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_3 щорічну допомогу на оздоровлення за 2013 рік, як особі яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інваліду 2 групи, у відповідності до ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 5 мінімальних заробітних плат з урахуванням виплачених сум. Постановою державного виконавця №48070564 від 10.07.2015 відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документу. Листом №01-22/3646 від 17.07.2015 позивачем повідомлено про часткове виконання рішення суду в частині перерахунку та надано: завірений належним чином розрахунок виплати щорічної допомоги на оздоровлення ОСОБА_3; пояснення щодо не можливості виконання рішення суду в повному обсязі у зв'язку із відсутністю відповідних асигнувань та додано Паспорт бюджетної програми на 2015 рік. 22.07.2015 державним виконавцем у порядку ст.7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» направлено подання до Жовтневого районного суду м.Запоріжжя про зміну способу і порядку виконання судового рішення від 03.03.2014 по справі №2а/331/32/14. 12.08.2015 Жовтневим районним судом м.Запоріжжя винесено ухвалу, якою в задоволенні подання державного виконавця відмовлено. 03.09.2015 на адресу боржника направлено ОСОБА_4 державного виконавця, якою зобов'язано позивача надати відповідачу інформацію про виконання рішення суду. 10.09.2015 листом №01-15/4453 від 10.09.2015 боржником повідомлено про неможливість виконати рішення суду самостійно у зв'язку з відсутністю цільових коштів, необхідних для виплат допомоги на оздоровлення. Станом на 16.09.2015 документального підтвердження повного виконання рішення за виконавчим листом по справі №2а/331/32/14 від 28.05.2014, виданого Жовтневим районним судом м.Запоріжжя, до відділу не надходило. Постановою ВП №48070564 від 16.09.2015 державним виконавцем накладено штраф у розмірі 680 грн. 00 коп. Відповідно до ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. ОСОБА_4 за №17147-7/11 зобов'язано виконати рішення суду та в п'ятиденний строк з дня отримання вимоги надати до відділу відповідну інформацію. Листом №01-22/3646 від 17.07.2015 позивачем повідомлено про часткове виконання рішення суду в частині перерахунку та надано завірений належним чином розрахунок виплати щорічної допомоги на оздоровлення ОСОБА_3 Також позивачем надано пояснення щодо не можливості виконання рішення суду у зв'язку із відсутністю відповідних асигнувань та додано паспорт бюджетної програми на 2015 рік. Таким чином, станом на дату застосування штрафу рішення суду боржником не виконано.

У судовому засіданні представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача просила суд у задоволенні позову відмовити та пояснила, що невиконання державою своїх соціальних зобов'язань стосовно окремих осіб, ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував в своїх рішеннях, що держава не може посилатися на відсутність коштів як на підставу невиконання нею взятих на себе зобов'язань, а також звертав увагу на принципи відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. Зважаючи на позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої держава, в нашому випадку УПСЗН по Жовтневому району, не має права посилатися на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Наділивши соціальною гарантією ОСОБА_3 на державну допомогу на оздоровлення за 2013 рік, як особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інваліда 2 групи, у відповідності до ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 5 мінімальних заробітних плат з урахуванням виплачених сум, держава таким чином взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належні виплати. Між ОСОБА_3 і Державною встановлено певний правовий зв'язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов'язання держави забезпечити державний соціальний захист громадян, які мають право на державну допомогу.

Учасники адміністративного процесу під час розгляду справи у судовому засіданні повідомили, що ними надано всі необхідні документи для вирішення спору по суті.

Вислухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, третьої особи, розглянувши матеріали справи, суд зясував наступне.

09.07.2015 на виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області надійшов Виконавчий лист №2а/331/32/14 від 28.05.2014, виданий Жовтневим районним судом м.Запоріжжя, яким позивача зобов'язано здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_3 щорічну допомогу на оздоровлення за 2013 рік, як особі яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інваліду 2 групи, у відповідності до ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 5 мінімальних заробітних плат з урахуванням виплачених сум.

10.07.2015 Постановою старшого державного виконавця Половникова Р.С. відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документу №48070564 (а.с.12-13, 69).

Вказаною Постановою боржнику УПСЗН по Жовтневому району запропоновано самостійно виконати рішення за виконавчим документом в строк до 17.07.2015.

Позивачем зазначену Постанову не оскаржено ані керівнику УДВС, ані у судовому порядку. Доказів протилежного до суду не надано.

Листом (вих.№01-22/3646 від 17.07.2015) позивач повідомив УДВС про часткове виконання рішення суду та надав: завірений належним чином Розрахунок виплати щорічної допомоги на оздоровлення ОСОБА_3 за Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2014; копію Паспорту бюджетної програми на 2015 рік з виплати допомог, компенсацій громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с.14-21).

Позивачем надано до суду Кошторис УПСЗН по Жовтневому району (а.с.22).

Відповідачем 03.09.2015 за вих.№15324-7/11 направлено позивачу ОСОБА_4 державного виконавця, якою зобов'язано начальника УПСЗН по Жовтневому району у пятиденний строк з моменту отримання даної ОСОБА_4 надати УДВС інформацію про виконання рішення суду (а.с.23-24). ОСОБА_4 отримана позивачем 07.09.2015 (вх.№4453/01-15).

Листом (вих.№01-15/4453 від 10.09.2015) УПСЗН по Жовтневому району повідомлено УДВС про неможливість виконати рішення суду самостійно у зв'язку з відсутністю цільових коштів, необхідних для виплат допомоги на оздоровлення (а.с.26).

23.09.2015 УДВС направлено до УПСЗН по Жовтневому району (як боржнику у виконавчому провадженні №48070564) ОСОБА_4 державного виконавця, в якій в пятиденний строк з моменту отримання необхідно було виконати судове рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 03.03.2014 по справі №2а/331/32/14 та подати відповідачу інформацію про таке виконання (а.с.27-28). ОСОБА_4 одержана УПСЗН по Жовтневому району 07.10.2015 (вх.№5018/01-22).

Доказів повного виконання цієї ОСОБА_4 представник позивача до суду не надав.

Листом (вих.№01-22/5018 від 09.10.2015) УПСЗН по Жовтневому району повідомлено УДВС про неможливість виконати рішення суду самостійно у зв'язку з відсутністю цільових коштів, необхідних для виплат допомоги на оздоровлення (а.с.29).

Судом досліджені Листи-звернення УПСЗН по Жовтневому району до директора Департаменту соціального захисту населення Запорізької облдержадміністрації в яких позивач просив внести зміни до Кошторису на виплату управлінням відповідних допомог, компенсацій за програмою 2501200 «Соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.30-38).

16.09.2015 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 за невиконання рішення за виконавчим листом №2а/331/32/14, виданим 28.05.2014 Жовтневим районним судом м.Запоріжжя, на УПСЗН по Жовтневому району, як боржника у виконавчому провадженні, накладено штраф у розмірі 680 грн. 00 коп., про що винесено відповідну Постанову (а.с.39-40).

Згідно відмітки на супровідному листі вказана Постанова про накладення штрафу від 16.09.2015 одержана позивачем 21.09.2015 (вх.№4720/01-21) (а.с.39).

Доказів добровільної сплати штрафу, рівно як і повного виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі №2а/331/32/14, позивач до суду не надав.

Позивач намагався оскаржити Постанову про накладення штрафу від 16.09.2015 у Жовтневому районному суді м.Запоріжжя, однак Ухвалою від 12.10.2015 у справі №331/7187/15-а (Провадження №2-а/331/123/15) позовну заяву повернуто позивачеві у звязку з невиконанням ухвали суду про залишення позовної заяви без руху (а.с.46).

Отже, на час судового розгляду адміністративної справи №808/8618/15 Постанова про накладення штрафу від 16.09.2015 не скасована, що не заперечується представниками сторін.

У ст.124 Конституції України зазначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Як свідчать матеріали справи і не заперечується сторонами, судове рішення за виконавчим листом №2а/331/32/14, виданим 28.05.2014 Жовтневим районним судом м.Запоріжжя не виконано.

Невиконання судового рішення, ухваленого в адміністративній справі №2а/331/32/14 тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

У ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч.1 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

Строк для самостійного виконання позивачем судового рішення встановлено Постановою про відкриття виконавчого провадження від 10.07.2015 до 17.07.2015.

Згідно з ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відтак, УДВС не порушено строки, встановлені ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження».

У ч.2 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

Згідно з ч.1 ст.89 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Як зазначено у ч.2 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк […].

З урахуванням вищевказаних норм, суд приходить до висновку про відсутність порушень відповідачем вимог ч.1 ст.89 Закону України «Про виконавче провадження» з урахуванням приписів ч.2 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки судовим рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя у справі №2а/331/32/14 УПСЗН по Жовтневому району зобовязано виплатити ОСОБА_3 щорічну допомогу на оздоровлення за 2013 рік, як особі яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інваліду 2 групи, у відповідності до ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 5 мінімальних заробітних плат з урахуванням виплачених сум.

Згідно з п.6 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

Доказів закінчення строку, передбаченого законом для такого виду стягнення, яке передбачене судовим рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя у справі №2а/331/32/14, УПСЗН по Жовтневому району до суду не надано.

Відтак, доводи позивача про порушення старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 порядку та процедури винесення 16.09.2015 Постанови про накладення штрафу є такими, що не ґрунтуються на законі.

Стосовно доводів позивача щодо наявності поважних причин до невиконання УПСЗН по Жовтневому району судового рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя у справі №2а/331/32/14, суд, враховуючи приписи ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.2 ст.8 КАС України, застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, у Рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.06.2013 у справі «Цибулько та інші проти України» (Case of Tsibulko and others v. Ukraine), заява №65656/11 та 249 інших заяв, зокрема, зазначено: «… 14. Суд зазначає, що рішення, про які йдеться, були остаточними і підлягали виконанню, але не виконувалися державними органами протягом тривалого періоду часу, за що вони залишаються відповідальними. Нормативне регулювання розподілу бюджетних коштів не впливає на цю ситуацію. Більш того, Суд нагадує про свою усталену практику, згідно з якою нездатність держави виконувати рішення через відсутність достатніх бюджетних коштів не може слугувати виправданням такого невиконання (див. рішення від 29 червня 2004 року у справі «Войтенко проти України» (Voytenko v. Ukraine) заява №18966/02, пункт 55). Тому Суд відхиляє заперечення Уряду щодо прийнятності скарг заявників, викладених у Додатку 2, і зазначає, що вищезгадані скарги не є явно необгрунтованими відповідно до підпункту «а» пункту 3 статті 35 Конвенції. Він також зазначає, що ці скарги не є неприйнятими з будь-яких інших підстав. Тому вони повинні бути визнані прийнятими. 15. Беручи до уваги свою усталену практику з цього питання (див. рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «ОСОБА_5 проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov), заява №40450/04 пп. 56-58 та 66-70), Суд постановляє, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції у зв'язку з тривалим невиконанням рішень, ухвалених на користь заявників. Суд також вважає, що було порушення статті 13 Конвенції, оскільки заявники не мали ефективного засобу юридичного захисту, за допомогою якого вони могли б отримати відшкодування шкоди, завданої таким невиконанням …».

У Додатку 2 (прийнятні заяви) до Рішення Європейського Суду з прав людини від 20.06.2013 у справі «Цибулько та інші проти України» під п.250 зазначено й судове рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 22.10.2010 та судове рішення Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.03.2010, які винесені на користь ОСОБА_3.

Крім того, у Рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) зазначено, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Звідси, суд не вважає поважними наведені позивачем причини невиконання судового рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя у справі №2а/331/32/14.

На думку суду, відповідачем, його посадовою особою (старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2С.) обґрунтовано накладено на позивача штраф, його розмір відповідає вимогам ст.89 Закону України «Про виконавче провадження».

У даній адміністративній справі позивач не вимагає скасування Постанови про накладення штрафу від 16.09.2015, а просить суд визнати дії відповідача з накладення на позивача штрафу, постановою від 16.09.2015, неправомірними.

Враховуючи наведене, дії з накладення штрафу відповідачем вчинені у межах наданої компетенції та відповідно до норм права, а отже не можуть бути визнані неправомірними.

У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як зазначено у ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З урахуванням зясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Доводи позивача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою (ч.1 ст.98 КАС України).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11, 17, 71, 94, 98, 158-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.ст.167, 186, 254 КАС України.

Постанова суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.167, 186 КАС України.

Постанова виготовлена у повному обсязі 23.11.2015.

Суддя О.О. Прасов