Справа № 820/9049/15
Суддя: Бездітко Д.В.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

24 листопада 2015 р. № 820/9049/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого Судді Бездітка Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД ЕЛАСТОМЕР"

до Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкового повідомлення-рішення ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД ЕЛАСТОМЕР", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача, Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення № від 23.09.2013 року, прийняте Західною ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області.

Свій позов позивач обґрунтував тим, що при проведенні перевірки контролюючим органом та при оформленні її результатів мало місце не дотримання вимог податкового законодавства, висновки акту перевірки є неправомірними, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте з порушенням норм діючого законодавства України, що є підставою для його скасування.

Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

На підставі вищевикладеного, відповідно до положень ст. 41, ст. 128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін в порядку письмового провадження на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Західною об'єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД ЕЛАСТОМЕР" (далі ТОВ "ЗАВОД ЕЛАСТОМЕР") з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 р. по 31.12.2012 р., за результатами якої складено акт від 06.08.2013 року №2830/22.1-07/31633702.

В акті перевірки ввід 06.08.2013 року №2830/22.1-07/31633702 встановлені порушення ТОВ "ЗАВОД ЕЛАСТОМЕР":

- податок на прибуток у сумі у сумі 2026875,98 грн. в. т. ч:

2 квартал 2011 р. у сумі 359058,52 грн.

3 квартал 2011 р. у сумі 593147,92 грн.

4 квартал 2011 р. у сумі 1057529,88 грн.

1 квартал 2012 р. у сумі 287541,87 грн.

2 квартал 2012 р. у сумі 597849,63 грн.

3 квартал 2012 р. у сумі 808221,75 грн.

4 квартал 2012 р. у сумі 969346,56 грн.

За рахунок включення до складу собівартості одиниці продукції, без підтвердження первинними документами витрати, а саме виробничий характер яких не підтверджено та не обґрунтовано, бухгалтерський облік ТОВ "ЗАВОД ЕЛАСТОМЕР" не відповідає положенням (стандарту) бухгалтерського обліку 16 „Витрати" та 9 «Запаси», перевіркою встановлено порушення ст. 44.1 ст. 44.6 п. 138.1 п. 138.2 п. - п. 138.8 ст.138 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755- УІ на загальну суму 9213890 завищено показники декларації ряд. 05.1 декларації з податку на прибуток:

2 квартал 2011 р. № від 26.07.2011 р. у сумі 1561124 грн.

3 квартал 2011 р. № від 28.10.2011 р. у сумі 2578904 грн.

4 квартал 2011 р. № від 01.02.2012р. у сумі 4597954 грн.

1 квартал 2012 р. № від 23.04.2012р. у сумі 1369247 грн.

2 квартал 2012 р. № від 26.07.2012 р. у сумі 2846903 грн.

3 квартал 2012 р. № від 30. 10.2012 р. у сумі 3848675 грн.

4 квартал 2012 р. № від 04.02.2013 р. у сумі 4615936 грн., що призвело до заниження податку на прибуток ряд. 14, 16 декларації з податку на прибуток у відповідних періодах.

- безхазяйне майно. При огляді приміщень підприємства ТОВ "ЗАВОД ЕЛАСТОМЕР" та при перевірці наявності активів, згідно інвентаризаційного опису, було встановлено майно, яке не обліковується на підприємстві, а саме:

електричний шкаф (ТЕ 4-63/46ОН-2-2УХЛ4, сеть 380V. 50 Нz. Id3А. Ud60V, маса 160 кг): гідравлічний прес, без будь яких фірмових знаків, без року випуску, без зусилля, країни виробника, массою приблизно 500 кг.

- п.19.2 ст. 19 Закону України від 22.05.2003 року №889-ІV "Про податок з доходів фізичних осіб" податок з доходів фізичних осіб не утримувався не нараховувався та до бюджету не перераховувався в повному обсязі при сплаті фізичним особам доходів за грудень 2010 року у сумі 1980.00 грн.

- п. п. б п. 176.2 ст. 176 Податкового Кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010 р. в результаті чого встановлено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності складання податкових розрахунків за ф. 1ДФ 1, 2, 3. 4 квартали 2011 року. 1,2,3,4 квартали 2012 року.

На підставі висновків акту перевірки від 06.08.2013 року №2830/22.1-07/31633702 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 23 вересня 2013 року №000882212, яким збільшено суму грошового зобов'язання ТОВ "ЗАВОД ЕЛАСТОМЕР" з податку на прибуток на 2669213,08 грн., з яких: 2026 876,44 грн. - основний платіж та 242336,64 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що під час перевірки бухгалтеру ТОВ "ЗАВОД ЕЛАСТОМЕР" ОСОБА_1 відповідачем вручено лист від 22.07.2013 р. №8095/10/22.1-12 з проханням надати до перевірки документи фінансового-господарської діяльності ТОВ "ЗАВОД ЕЛАСТОМЕР":

- затверджені планові розрахунки собівартості на одиницю випущеної продукції, по видам за період з 01.04.2011 р. по 31.12.2012 р., помісячно;

- затверджені норми витрат сировини у виробництво на партію продукції по видам, за період з 01.04.2011 р. по 31.12.2012 р.;

- акти списання сировини;

- внутрішні накладні, звіти складу, виробництва, цеху, звіт про залишки сировини у виробництві, тощо

- технічні карти на виробництво.

- регістри бух. обліку 23 ,26, у кількісному та сумовому вигляді, рах. 90 у сумі по видам витрат.

- надати інформацію про виробника сировини, сертифікаті посвідчення якості тощо;

- облік різниць між плановою та фактично собівартістю.

-обігово-сальдові відомості по рах. 104, по рокам, картки основних засобів, паспорти на обладнання, або іншу інформацію яка свідчить про наявність основних фондів, повязаних з виробництвом продукції з в казанням їх року випуску технічних потужностей.

- надати документальне підтвердження та пояснення, ким саме фактично, та за якою адресою проводяться погрузочно-розгрузочні роботи, з прибуття на склад сировини, товарів та вибуття готової продукції, товарів зі складу.

Проте, суд зазначає, що під час перевірки та станом на день реєстрації акту перевірки вище перелічені документи до перевірки не надано, крім регістру бух. обліку 26 та внутрішні накладні на переміщення сировини та матеріалів до складу, оформлених з порушенням статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (далі - Закону № 996).

Враховуючи все вищезазначене, при проведенні дослідження правильності відображення в податковому обліку витрат та встановлення собівартості одиниці продукції (робіт, послуг) встановлено включення до складу собівартості одиниці продукції, витрат, виробничий характер яких не підтверджено та не обґрунтовано, на загальну суму 9213890 грн. в. т. ч до ряд. 05.1 декларації з податку на прибуток № від 01.02.2012 р. за 4 квартал 2011 р. у сумі 4597954 грн., та до ряд. 05.1 декларації з податку на прибуток № від 04.02.2013 р. за 2012 р. у сумі 4615936 грн..

Згідно п. 14.1.228 ст. 14 Податкового кодексу України собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу III цього Кодексу - витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу.

Пунктом 138.1 ст. ст. 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.2. ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Тобто податковий облік визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, кожна господарська операція повинна бути підтверджена первинними документами з вимогами статті 9 Закону № 996 до ряд. Декларації 05.1 «Собівартість» відносяться суми витрат підтверджені первинними документами дебіт рах. 90 «Собівартість» з кредиту рах. 26 «Готова продукція». Тоді як підприємством безпідставно без підтвердження первинними документами віднесено та неправомірно з кредиту рахунка 20 «Сировина та матеріали до 23 рахунка «Виробництво».

Згідно п. 138.4 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до п. 138.8 ст.138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Перевіркою встановлено відсутність ведення бухгалтерського обліку по рах. 23 «Виробництво», 26 «Готова продукція» , 90 «Собівартість».

Згідно з п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до п. 44.1 т.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктами 44.6 ст.44 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Керівник підприємства зобов'язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечити неухильне виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бухгалтерського обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів (пункт 6 статті 8 Закону № 996).

Надані до суду позивачем документи, а саме, наряди, замовлення до наряду, накладні-вимоги, накладні на повернення готової продукції, калькуляції собівартості, документи, які підтверджують подальшу реалізацію виробленої продукції суд не приймає до уваги, оскільки вони не були надані до перевірки чи до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки.

Крім того, документи, які надані позивачем по справі мають в собі багато дефектів та неточностей, не повязані між собою та не мають ніякою доказової бази по даній справі.

Посилання позивача на лист від 13.09.2013 року, яким позивач надає документи, що визначені в акті перевірки як відсутні після складання акту перевірки, суд також не бере до уваги, оскільки із вищевказаного листа незрозуміло, які саме документи було надано. Технологічна документація за період з квітня 2011 року по грудень 2012 року (технологічні карти на готову продукцію, накази про затвердження норм витрат на готову продукцію з розрахунками до них, щомісячні планові та фактичні виробничі калькуляції) (додаються 1 папка), внутрішні документи по ланцюгу відносин склад-виробництво (накладні на внутрішнє переміщення ТМЦ та акти списання за період з квітня 2011 року по грудень 2012 року) (додаються 2 папки), документи на обладнання, що використовувалось для виробництва готової продукції за період з квітня 2011 року по грудень 2012 року (додаються 1 папка), первинна документація щодо придбання та транспортування сировини, використаної для виробництва готової продукції за період з квітня 2011 року по грудень 2012 року (додаються 2 папки) не розкриває повного змісту наданих позивачем документів.

Приймаючи до уваги, що позивач не надав посадовим особам податкової інспекції, які проводили перевірку, документи, що підтверджують показники, відображені ним податків у податковій звітності та враховуючи приписи п. 44.6 ст. 44 ПК України, суд вважає, що такі документи були відсутні у позивача на час складення такої звітності, а тому не приймає їх як належний доказ під час судового розгляду даної справи.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 86).

Відповідно до п. 3 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії субєкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні обєктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення субєкта владних повноважень на може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем до матеріалів справи не надано документів, які б спростовували висновки контролюючого органу, що зазначені в акті перевірки про встановлені порушення податкового законодавства.

За таких обставин, висновки контролюючого органу, що викладені в акті перевірки відповідають дійсності, оскаржуване податкове повідомлення рішення, відповідає ч.3 ст.2 КАС України, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими, спростовуються зібраними доказами по справі та не підлягають задоволенню.

На виконання вимог КАС України, а саме Глави 7 Розділу 2, суд вважає за необхідне розподілити судові витрати.

Суд зазначає, що порядок та розмір сплати судового збору визначений Законом України "Про судовий збір" від 8 липня 2011 року № 3674-VI(в редакції на час подачі адміністративного позову).

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" від 19.09.2013 року N 590-VII, який набув чинності 23.10.2013 року, внесені зміни до Закону України "Про судовий збір", зокрема, відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Таким чином, відповідно до відхиленої частини вимоги, суд вважає за необхідне стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД ЕЛАСТОМЕР" решту суми судового збору в розмірі 4384,80 грн. на користь Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 160,161,162,163 КАС України, суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД ЕЛАСТОМЕР" до Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД ЕЛАСТОМЕР" () суму судового збору в розмірі 4384.80 грн. (чотири тисячі триста вісімдесят чотири гривні 80 копійок) на користь Державного бюджету України (отримувач УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова, код ОКПО 37999628, МФО 851011, банк: ГУ ДКСУ в Харківській області, рахунок 4011, код класифікації доходів бюджету 22030001, призначення платежу - "судовий збір, код ЄДРПОУ суду 34390710).

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Д.В.Бездітко