Справа № 2а-175/11/0970
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2011-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2011 р. Справа № 2a-175/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Тимощука О.Л.

при секретарі Маковійчук С.М.

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: Житлово-експлуатаційної організації №2

до відповідача: управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську

про визнання нечинною та скасування вимоги №Ю-1411/5 від 06.12.2010 року,-

ВСТАНОВИВ:

Житлово-експлуатаційна організація №2 звернулася в суд із адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську про визнання нечинною та скасування вимоги про сплату боргу №Ю-1411/5 від 06.12.2010 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що управлінням Пенсійного фонду в м. Івано-Франківську неправомірно 06.12.2010 року прийнято вимогу про сплату заборгованості по страхових внесках на загальнообовязкове державне пенсійне страхування №Ю-1411/5 на загальну суму боргу в розмірі 587273,36 грн., в тому числі недоїмки, що становить 535789,70 грн., фінансових санкцій (штраф) 13275,71 грн., пені 38207,95 грн., оскільки відповідачем не враховано критерій одночасності сплати страхових внесків та отримання підприємством коштів на оплату праці. Крім того, позивач вважає, що відповідач безпідставно змінив призначення платежу при сплаті заборгованості перед Пенсійним фондом України, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 587273,36 грн.

Відповідачем подано до суду клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду з підстав порушення позивачем, встановленого законом строку для звернення до суду.

04.02.2011 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом прийнято ухвалу про відмову в задоволенні вищенаведеного клопотання.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, наведених у позовній заяві. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що оскаржувані рішення прийняті згідно вимог статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а наявність заборгованості підтверджується виписками з карток особового рахунку позивача. Просив в задоволенні позову відмовити.

Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є юридичною особою, зареєстрованою в управлінні Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську як платник внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування в розумінні статті 14 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Судом встановлено, що у звязку з порушенням вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»позивачем допущено заборгованість зі сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, внаслідок чого управлінням Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську 06.12.2010 р. прийнято вимогу про сплату боргу №Ю-1411/5 на загальну суму 587273,36 грн., в тому числі недоїмка 535789,70 грн., фінансові санкції (штраф) 13275,71 грн., пеня 38207,95 грн.(а.с. 6).

Як вбачається з матеріалів справи, 28.12.2010 року позивачем отримано корінець вимоги про сплату боргу №Ю-1411/5 від 06.12.2010 року в сумі 587273,36 грн., про що свідчить копія повідомлення про вручення поштової кореспонденції, яка міститься у матеріалах справи (а.с. 22-23).

Виключно Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»(в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, а саме: прийняття відповідачем вимоги про сплату боргу від 06.12.2010 року) визначаються принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; перелік платників страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків; стягнення заборгованості за цими внесками. Статтею 5 вказаного Закону його дію поширено на регулювання відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів на ці правовідносини може поширюватися лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що йому не суперечить.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»визначено, що страхувальниками є роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону сплачують страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 14 даного Закону страхувальниками відповідно є роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Частина перша статті 15 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»визначає, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону. Частина третя, вказаної статті встановлює, що страхувальники набувають статусу платників страхових внесків до Пенсійного фонду з дня взяття їх на облік територіальним органом Пенсійного фонду.

Частина 2 статті 17 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»встановлює обовязки страхувальників, пункт шостий якої передбачає, що страхувальники зобовязані нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Частина 6 статті 20 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»встановлює обовязок страхувальників сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач є страхувальником, платником страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, на якого покладені обовязки нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Судом встановлено, що позивачем, в порушення частини 6 статті 20 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»за відповідні базові звітні періоди, (календарні місяці) здійснювалась несвоєчасна сплата страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, а саме: зобовязання по сплаті страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування за період з 01.01.2010 року по 30.11.2010 року сплачувались позивачем несвоєчасно, внаслідок чого загальна сума недоїмки по даним страховим внескам становить 535789,70 грн.

В судовому засіданні встановлено, що у звязку з несвоєчасною сплатою позивачем страхових внесків на державне пенсійне страхування за період з 01.01.2010 року по 30.11.2010 року, відповідачем застосовано до позивача штрафні санкції в загальній сумі 13275,71 грн. та пеня в розмірі 38207,95 грн., що підтверджується даними картки особового рахунку страхувальника (а.с. 24-32).

Стаття 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлює відповідальність страхувальників, частиною 1 якої передбачено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків страхувальники зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Частина 2 вказаної статті Закону передбачає, що суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Пунктом 8.2 розділу 8 Інструкції «Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України» передбачено, що органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки в таких випадках:

а) якщо дані документальних перевірок результатів діяльності страхувальника свідчать про донарахування сум страхових внесків;

б) якщо страхувальник має на кінець звітного базового періоду недоїмку зі сплати страхових внесків;

в) якщо страхувальник має на кінець звітного періоду борги зі сплати фінансових санкцій (штрафів) та пені.

У випадку "б" вимога надсилається щомісяця протягом п'яти робочих днів, наступних за звітним базовим періодом. Вимога формується на підставі даних особових рахунків платників на всю суму боргу.

Відповідно до частини 12 статті 20 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

В частині 3 статті 20 вказаного Закону зазначено, що обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом здійснюється, в тому числі, на підставі звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. В той же час, чинним законодавством на територіальні органи Пенсійного фонду не покладено повноважень щодо перевірки фактів виплати страхувальниками заробітної плати, що як вказує позивач є єдиним критерієм оцінки своєчасності сплати страхових внесків.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем допущено несвоєчасну сплату сум страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, а тому суд вважає, що вимоги позивача про визнання нечинною та скасування вимоги № Ю-1411/5 від 06.12.2010 року в загальній сумі 587273,36 грн. є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Крім того, суд не погоджується з доводами позивача про те, що відповідач не має повноважень самостійно змінювати цільове призначення платежу позивача та зараховувати надходження грошових коштів від нього до Пенсійного фонду у поточному періоді в погашення заборгованості, що виникла у попередніх звітних періодах, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 5 статті 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) за рахунок сум, що надходять від страхувальника або від державної виконавчої служби в рахунок сплати недоїмки, погашаються суми недоїмки, пені та фінансових санкцій у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі, коли страхувальник має несплачену недоїмку, пеню та фінансові санкції і здійснює сплату поточних сум страхових внесків, ці суми зараховуються в рахунок сплати недоїмки, пені та фінансових санкцій.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, а позов не підлягає до задоволення.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_3

Постанова складена в повному обсязі 09.02.2011 року.