Справа № 806/2659/15
Суддя: Євпак В.В.
Дата ухвалення: 2015-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Липа В.А.
Суддя-доповідач:Євпак В.В.
УХВАЛА

іменем України

"25" листопада 2015 р. Справа № 806/2659/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Євпак В.В.

суддів: Капустинського М.М.

Мацького Є.М.,

при секретарі Гунько Л.В. ,

за участю представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "29" вересня 2015 р. у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування вимоги і податкових повідомлень-рішень та зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

15 липня 2015 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС України у Житомирській області в якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 09.06.2015 з вимогою сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску, в сумі 28406,38 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 25.06.2015, яким застосовано штрафну санкцію за наслідками донарахування єдиного внеску в розмірі 1945,43 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 25.06.2015 р., яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб за основним платежем в розмірі 7243, 00 грн. та за штрафними ( фінансовими) санкціями в розмірі 2320,75 грн.; зобов'язати Коростенську об'єднану державну падаткову інспекцію вилучити із АІС "Податковий блок" та картки особового рахунку платника інформацію про суму недоїмки зі сплати єдиного внеску в розмірі 28406,38 грн.; стягнути на її користь витрати по сплаті судового збору в сумі 621,18 грн.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Скасовано вимогу Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській від 09.06.2015 № Ф-.

Скасовано податкові повідомлення-рішення Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській від 25.06.2015 № та № .

Зобов'язано Коростенську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області вилучити із АІС "Податковий блок" та картки особового рахунку платника інформацію про суму недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 28 406, 38 грн.

Відшкодовано на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 з державного бюджету понесені судові витрати у сумі 621 гривень 18 копійок.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду та прийняти нову про відмову у задоволенні позову. В апеляційній скарзі зазначив про порушення позивачем вимог Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", п.177.4 ст.177, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, пп. "ж" п.п. 138.10.6 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено нарахування єдиного внеску з СГД та податку на доходи фізичних осіб. Суд не врахував всіх обставин по справі та ухвалив незаконне рішення.

Переглянувши судове рішення, доводи апеляційної скарги, розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до наказу від 29.04.2015 №170 працівниками Коростенської ОДПІ проведена планова виїзна документальна перевірка ФОП ОСОБА_4 з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2014.

Перевіркою встановлено порушення:

- п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464-УІ (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено показники чистого доходу, на який нараховується єдиний внесок; ч.2 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464-УІ (зі змінами та доповненнями), в результаті чого:

- платником занижено нарахування єдиного внеску з СГД в сумі 28406,38 грн., в тому числі:2012 рік - 3 473,83 грн; 2013 рік - 3 554,59 грн; 2014 рік - 21 377,96 грн.

- п.177.4 ст.177, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, пп. "ж" п.п. 138.10.6 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-УІ (зі змінами та доповненнями), в результаті чого платником занижено податок на доходи фізичних осіб в розмірі 7 243,0 грн, в тому числі:2012 рік на 199,0 грн, 2014 рік на 7 044,0 грн.

На підставі акту перевірки було сформовано та вручено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 09.06.2015 з вимогою сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску, в сумі 28 406,38 грн.

Крім того, відповідачем на підставі акту перевірки винесено податкові повідомлення-рішення:

- № від 25.06.2015, яким застосовано штрафну санкцію за наслідками донарахування єдиного внеску в розмірі 1 945,43 грн.

- № від 25.06.2015, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб за основним платежем в розмірі 7 243,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 2 320,75 грн.

Не погодившись із прийнятими рішеннями відповідача позивач звернулась з позовом до суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Щодо завищення сум валових витрат, пов'язаних з не підтвердженням відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами на суму 53 180,00 грн за 2014 рік.

Перевіркою податкового органу встановлено, що в порушення п. 177.4 ст.177 п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_4 до складу витрат віднесено витрати на придбання товару не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку (договора, товарно-транспортні накладні, видаткові накладні, акти приймання-передачі товару, виписки банку, фіскальні чеки) та нарахування податку, що призвело до завищення витрат на 53 180 грн, в тому числі: 2014 рік - 53 180,0 грн.

Відповідно до п. 177.2. ст. 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

З проведеного аналізу вищевказаної норми п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України, вбачається, що законодавцем до витрат, що враховуються для визначення об'єкту оподаткування пред'являються обов'язкові вимоги, щодо їх документального підтвердження та пов'язаністю з господарською діяльністю.

Встановлено, що зазначена сума завищення 51 180,00 грн. складається з витрат пов'язаних зі сплатою електроенергії в приміщенні в якому безпосередньо здійснюється господарська діяльність на підставі договору оренди в сумі 23 644,00 грн та отриманих і оплачених позивачем в перевіряємому періоді юридичних послуг на загальну суму 36 000,00 грн.

Відповідно до аналітичної таблиці (структура вартості витрат пов'язаних із здійсненням діяльності) на сторінці 15-16 акту перевірки відображено структуру витрат за 2014 рік за даними перевірки. При цьому фактичні показники щодо витрат по сплаті за спожиту електроенергію, визначені в змісті таблиці, спростовуються первинними бухгалтерськими документами (договором, рахунками на оплату, платіжними дорученнями, актом звірки розрахунків), що долучені до матеріалів.

Сума витрат за спожиту електроенергію за 2014 рік визначена в ході перевірки та відображена в таблиці становить 7 520,00 грн, а згідно первинних документів сума витрат по сплаті електроенергії становить 31 164,00 грн, різниця становить 23 644,00 грн. Належних документальних обґрунтувань з приводу лише часткового включення сум по сплаті електроенергії в змісті акту перевірки та під час розгляду справи представниками відповідача не наведено, інших документів, які б спростовували твердження позивача не долучалось.

Також встановлено, що позивачем в перевіряємому періоді укладено договори від 02.01.2013 № 02/01-13 та від 03.01.2014 № 03/01-14 про надання юридичних послуг. Відповідно до актів прийому передачі наданих послуг у перевіряємому періоді позивачем узгоджено та оплачено 36 000,00 грн.

Факт проведення розрахунків підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів.

Відтак, факт понесення витрат по оплаті юридичних послуг в сумі 36 000,00 грн у перевіряємому періоді підтверджений та узгоджується із даними обліку позивача. Відповідачем не надано будь-яких доказів. що спростовують факт правомірності включення до складу валових витрат сум сплачених за надані юридичні послуги в межах провадження господарської діяльності.

Податковим органом також встановлено, що позивачем в порушення п.177.4 ст.177, пп. "ж" п.п. 138.10.6 п. 138.10 ст. 138 до складу витрат віднесено витрати на придбання ліцензій, що призвело до завищення витрат на 28 500,0 грн, в тому числі:2012 рік - 10 000,0 грн; 2013 рік - 10 000,0 грн; 2014 рік - 8 500,0 грн.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування визначений статтею 177 Податкового кодексу України № 2755-УІ від 02.12.2010 (з наступними змінами та доповненнями).

Встановлено, що позивач в перевіряємому періоді здійснював господарську діяльність на загальній системі оподаткування.

Пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Водночас, відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу.

Підпунктом "ж" п.п. 138.10.6 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України визначено, що до складу інших витрат включаються витрати на придбання ліцензій та інших спеціальних дозволів (крім тих, вартість та строк використання яких відповідають ознакам, встановленим для основних засобів розділом I цього Кодексу, та підлягають амортизації у складі не матеріальних активів), виданих державними органами для провадження господарської діяльності, в тому числі витрати на плату за реєстрацію підприємства в органах державної реєстрації, витрати на придбання ліцензій та інших спеціальних дозволів на право здійснення за межами України вилову риби та морепродуктів, а також надання транспортних послуг.

У відповідності до підпункту 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 2 500 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 2 500 гривень і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Відповідно до пункту 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 року № 92, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 травня 2000 року за № 288/4509, основні засоби - матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік).

Згідно п.138.4 ст.138 ПК України, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім не розподільних постійних загально виробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Судом встановлено факт придбання позивачем ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними та тютюновими виробами та понесення відповідних витрат, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, які долучені до матеріалів справи та не заперечується відповідачем.

Отже, при здійснення роздрібної торгівлі товарами у фізичної особи-підприємця, згідно з вище викладеним виникає право на включення до валових витрат вартості придбаних товарів в момент їх реалізації.

З аналізу зазначених норм та досліджених судом обставин справи також вбачається правомірність включення позивачем до складу витрат вартість придбання ліцензій на загальну суму 28 500,00 грн.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність висновку податкового органу про завищення позивачем сум валових витрат в розмірі 53 180,00 грн та визначення з цих підстав сум грошових зобов'язань по податку з доходів фізичних осіб.

Щодо заниження показників чистого доходу, на який нараховується єдиний внесок.

Відповідно до висновку акта перевірки зазначено, що в порушення п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.І ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464-УІ (зі змінами та доповненнями), Позивачем занижено показники чистого доходу, на який нараховується єдиний внесок; ч.2 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464-УІ (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено нарахування єдиного внеску з СГД в сумі 28 406,38 грн, в тому числі:2012 рік - 3 473,83 грн; 2013 рік - 3 554,59 грн; 2013 рік - 21 377,96 грн.

Підставою для таких висновків стали викладені в розділі акту та описані вище порушення, а саме: завищення сум валових витрат, пов'язаних з не підтвердженням відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами на суму 53 180,00 грн за 2014 рік та включенням до складу валових витрат сум витрат по оплаті вартості придбаних ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними та тютюновими виробами на загальну суму 28 500,00 грн.

Судом встановлено протиправність висновків податкового органу щодо порушення позивачем формування складу валових витрат у перевіряємому періоді. Зазначене вище порушення, а саме заниження показників чистого доходу, на який нараховується єдиний внесок, є похідним від порушень описаних в розділі акту перевірки 2.1 "Податок на доходи фізичних осіб від здійснення господарської діяльності".

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність факту заниження позивачем показників чистого доходу, на який нараховується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 28 406,38 грн. а тому вимога відповідач №Ф- від 09.06.2015 щодо сплати суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, в сумі 28 406,38 грн. винесена останнім без дотримання вимог Закону.

З тих же підстав судом першої інстанції правомірно визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 25.06.2015, яким застосовано штрафну санкцію за наслідками донарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 1 945,43 грн, оскільки штрафна санкція визначається у відсотковому співвідношенні від суми донарахування основного зобов'язання зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Встановлено, що податковим органом відомості про наявність суми недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 28 406,38 грн проведено по особовому рахунку позивача, тому для поновлення порушеного права позивача правомірно зобов"язано відповідача вилучити із АІС "Податковий блок" та картки особового рахунку платника інформацію про суму недоїмки зі сплати єдиного внеску в розмірі 28 406,38 грн.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції. Постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "29" вересня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.В. Євпак

судді: М.М. Капустинський

Є.М. Мацький

Повний текст cудового рішення виготовлено "26" листопада 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 АДРЕСА_1,11500

3- відповідачу/відповідачам: Коростенська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Житомирській області вул.Коротуна,3,м.Коростень,Коростенський район, Житомирська область,11500

- ,