Справа № 826/8871/14
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015 року м. Київ К/800/57290/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Єрьоміна А.В.(головуючий);
Кравцова О.В., Цуркана М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «САТІС» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання протиправною та скасування постанови, що переглядається за касаційною скаргою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «СТІС» (далі - позивачі) звернулося в Окружний адміністративний суд міста Києва з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінасових послуг (далі - відповідач), в якому просило суд визнати протиправною та скасувати постанову від 29 травня 2014 року №56/17/4-20ФМ про застосування штрафу за невиконання (неналежне виконання) вимог Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» та/або нормативно-правових актів, що регулюють діяльність у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом.

В обґрунтування позову зазначав, що оскаржувана постанова винесена відповідачем в порушення положень Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», Закону України «Про страхування» та статті 250 Господарського кодексу України.

Постановою Окружного адміністративного суду від 9 липня 2014 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року апеляційна скарга приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «СТІС» задоволена.

Постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 9 липня 2014 року скасована, прийнята нова постанова, якою адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 29 травня 2014 року №56/17/4- 20МФ.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, відповідач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд зазначає наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідачем на підставі подання щодо проведення позапланових безвиїзних перевірок від 31 березня 2014 року №121с/17 проведено позапланову безвиїзну перевірку позивача щодо дотримання вимог чинного законодавства України у сфері фінансового моніторингу в частині виконання вимог Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом або фінансуванню тероризму» та інших нормативно-правових актів з питань запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, за результатом якої складено акт від 30 квітня 2014 року.

Відповідно до вказаного вище акту, перевіркою встановлено, що відповідно до виписки банку ПАТ «БАНК ФОРУМ» за 2 лютого 2011 року та платіжного доручення від 02 лютого 2011 року №2334, з поточного рахунку позивача 2 лютого 2011 року було здійснено перерахування грошових коштів у сумі 150 294,89 грн. на розрахунковий рахунок КМКОЛ «Центр мікрохірургії ока» №1242 в ГУ ДКСУ у м. Києві (МФО 820019), що є страховим відшкодуванням згідно з консолідованим страховим актом №04о/В/11-ІДМХО від 1 лютого 2011 року.

Станом на дату проведення безвиїзної перевірки позивача, вищезазначена фінансова операція, не була своєчасно виявлена, як операція, яка підлягає обов'язковому фінансовому моніторингу, не була своєчасно знесена до реєстру фінансових операцій за формою 2-ФМ та відповідно, не було своєчасно повідомлено Держфінмоніторингу України, що є порушенням вимог:

- п.3 частини другої статті 6 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» від 28 листопада 2002 року №249-IV (далі - Закон №249- IV) (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) щодо обов'язку суб'єкта первинного фінансового моніторингу забезпечувати виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, до початку, у процесі, після їх проведення;

- п.5 частини другої статті 6 Закону №249-IV, щодо обов'язку суб'єкта первинного фінансового моніторингу забезпечувати реєстрацію фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, не пізніше наступного робочого дня з дати їх виявлення;

- пп. «а» п.6 частини другої статті 6 Закону №249-IV щодо обов'язку суб'єкта первинного фінансового моніторингу повідомляти Спеціального уповноважений орган про фінансові операції, що підлягають обов'язковому фінансовому моніторингу, - протягом 3-х робочих днів з дня їх реєстрації або спроби їх проведення;

- п.15 Порядку взяття на облік суб'єктів первинного фінансового моніторингу, реєстрації ними фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, і подання Державній службі фінансового моніторингу інформації про зазначенні та інші фінансові операції, що можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №747 від 25 серпня 2010 року (далі - Порядок №747), щодо забезпечення виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, до початку, в процесі, але не пізніше наступного робочого дня після їх проведення;

- п.7.2 п.7.5 р.7 Положення про здійснення фінансового моніторингу фінансовими установами, затвердженого Держфінпослгу №25 від 5 серпня 2003 року (далі - Положення №25), щодо виявлення та реєстрації інформації про фінансову операцію в порядку, встановленому законодавством.

На підставі акту перевірки відповідачем 29 травня 2014 року прийнято постанову №56/17/4-20 ФМ, якою до позивача застосовано штраф у сумі 3 400 грн. відповідно до частини третьої статті 23 Закону №249-IV.

Відповідно до частини третьої статті 23 цього Закону передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) суб'єктом первинного фінансового моніторингу вимог цього Закону та/або нормативно-правових актів, що регулюють діяльність у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, на нього в установленому законом порядку може бути накладено штраф:

За не виявлення, несвоєчасне виявлення та порушення порядку реєстрації фінансових операцій, що відповідно до законодавства підлягають фінансовому моніторингу, - у розмірі до 800 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (для суб'єктів первинного фінансового моніторингу, які не є юридичними особами, - у розмірі до 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем порушено вимоги Закону №249- IV, а відтак застосування штрафу є правомірним.

Вищий адміністративний суд України погоджується з висновком суду першої інтонації про наявність порушення позивачем вимог вказаного Закону.

Проте, Вищий адміністративний суд України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про порушення відповідачем строків накладення штрафу з огляду на наступне.

Так, згідно п. 1 частини другої №249-IV (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) позивач є суб'єктом первинного фінансового моніторингу.

Відповідно до п.п. 3, 5, пп. «а» п. 6 частини другої статті 6 Закону №249-IV, суб'єкт первинного фінансового моніторингу зобов'язаний забезпечувати виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, до початку, у процесі, в день виникнення підозр, після їх проведення або при спробі їх проведення чи після відмови клієнта від їх проведення; забезпечувати реєстрацію фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, не пізніше наступного робочого дня з дати їх виявлення; повідомляти Спеціально уповноважений орган про фінансові операції, що підлягають обов'язковому фінансовому моніторингу, - протягом трьох робочих днів з дня їх реєстрації або спроби їх проведення.

Згідно п.4 частини першої статті 2 Закону №249-IV, фінансова операція - будь-які дії щодо активів, здійснені за допомогою суб'єкта первинного фінансового моніторингу.

Фінансова операція підлягає обов'язковому фінансовому моніторингу у разі, якщо сума, на яку вона проводиться, дорівнює чи перевищує 150000 гривень (для суб'єктів господарювання, які проводять азартні ігри, - 13000 гривень) або дорівнює чи перевищує суму в іноземній валюті, еквівалентній 150000 гривень (для суб'єктів господарювання, які проводять азартні ігри, - 13000 гривень), та має одну або більше таких ознак: проведення страхової виплати або страхового відшкодування (п.13 частини першої статті 15 Закону №249-IV).

На суб'єкта первинного фінансового моніторингу покладається обов'язок у випадку здійснення фінансової операції яка підлягає фінансовому моніторингу своєчасно заносити її до реєстру фінансових операцій за формою 2-ФМ, своєчасно повідомляти Держфінмоніторингу України, чого позивачем зроблено не було.

Сукупна сума перерахованих позивачем коштів перевищує ліміт встановлений п.13 частини першої статті 15 Закону №249-IV, а відтак є фінансовою операцією в розумінні цього закону, яка підлягає обов'язковому фінансовому моніторингу.

Відповідно до статті 238 Господарського кодексу України, за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Згідно із статтею 239 цього Кодексу, органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб'єктів господарювання такі адміністративно-господарські санкцій, як адміністративно-господарський штраф, яким є - це грошова сума, що сплачується суб'єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності (статті 241 Господарського кодексу України)

Штрафи, встановлені Законом №249-IV є адміністративно-господарською санкцією (адміністративно-господарським штрафом), так як вони застосовуються до суб'єктів господарювання за порушення ними встановлених правил здійснення обов'язкового моніторингу фінансової операції.

Відповідно до статті 250 Господарського кодексу України, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, порушення мало місце 2 лютого 2011 року, тоді як санкції, згідно оспорюваної постанови, застосовані 29 травня 2014 року, тобто за спливом строку, визначеного статтею 250 Господарського кодексу України.

З урахуванням викладено, Вищий адміністративний суд вважає, що суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення адміністративного позову.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: