Справа № 587/1187/15-а
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 р. Справа № 587/1187/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумської міської ради на постанову Сумського районного суду Сумської області від 02.10.2015р. по справі № 587/1187/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Сумського міського голови Лисенка Олександра Миколайовича, Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, Сумської міської ради третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К"

про визнання протиправним і скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Сумського районного суду Сумської області з адміністративним позовом до Сумського міського голови Лисенка Олександра Миколайовича, Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, Сумської міської ради, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К", в якому просив: визнати протиправним та скасувати Розпорядження Сумського міського голови від 14.04.2015 року № 149-к «Про звільнення ОСОБА_1»; поновити ОСОБА_1 на роботі в посаді директора департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради з дати звільнення; стягнути з департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради на його користь заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, починаючи з дати звільнення по дату фактичного поновлення на роботі; стягнути з Сумського міського голови моральну шкоду в розмірі 10000 гривень та судові витрати.

Постановою Сумського районного суду Сумської області від 02.10.2015р. позов задоволено часткового.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Сумського міського голови від 14.04.2015 року № 149-к «Про звільнення ОСОБА_1». Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді директора департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради з 14.04.2015 року. Стягнуто з департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради на користь ОСОБА_1 заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 14.04.2015 року по дату фактичного поновлення на роботі на посаді директора департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Сумського районного суду Сумської області від 02.10.2015р., відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідачів (Сумської міської ради та голови Сумської міської ради) апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити.

Представник позивача та представник відповідача (Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради) проти задоволення апеляційної скарги заперечували, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов'язковою участь у судовому засіданні осіб, які беруть участь у справі, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

Оскільки третя особа належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, його явка не визнавалась обов'язковою, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника третьої особи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідачів та представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, дослідивши письмові докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності Розпорядження Сумського міського голови від 14.04.2015 року № 149-к «Про звільнення ОСОБА_1» та наявності підстав для поновлення на роботі позивача.

Колегія суддів з даним висновком суду погоджується виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду, що позивач призначений на посаду директора департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради Розпорядженням міського голови м. Суми від 06.02.2014 року № 57-к, що підтверджується записом в його трудовій книжці (а.с. 53-58).

Розпорядженням Сумського міського голови Лисенка О.М. від 14.04.2015 року №149-к позивача звільнено з посади директора департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради з 14.04.2015 року (а.с. 10).

Вказане розпорядження прийнято з посиланням на п. 1 ч.1 ст. 41 КЗпП України, та позивача звільнено за одноразове грубе порушення трудових обов'язків (а. с. 10).

Виходячи зі змісту оскаржуваного розпорядження, позивача звільнено за надання ним містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок по АДРЕСА_1 під будівництво торгового комплексу ТОВ «Епіцентр», як таких, що видані з порушенням Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, затвердженого наказом Мінрегіонбуду від 07.07.2011 року № 109 «Про затвердження Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст».

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 під будівництво торгового комплексу на замовлення Сумської міської ради видано 07.11.2013 року, а містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 під будівництво торгового комплексу також замовлення міської ради - 28.02.2014 року.

Отже, під час надання містобудівних умов за адресою АДРЕСА_1 позивач не займав посади директора департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, не підписував цих умов та враховуючи принцип покладення відповідальності на особу виключно при наявності її вини за вчинені правопорушення, відповідно, не мав обов'язку нести персональну відповідальність за діяльність директора департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, в тому числі, за надання вказаних містобудівних умов.

Крім того, надання вказаних умов відбувалось з урахуванням ст. 144 Конституції України, на виконання рішень Сумської міської ради від 25.12.2013 року № 2994 - МР «Про визнання переліку земельних ділянок, право на які виставляються на земельні торги» та 19.06.2013 року № 2490 - МР «Про внесення змін до рішення Сумської міської ради від 25.04.2012 року № 1439 - МР «Про визначення переліку земельних ділянок, які надаються в оренду через земельні торги (аукціон)», які згідно до п. 3.5. вищевказаного Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, входять до складу технічної документації об'єкта продажу і надаються переможцю торгів разом з іншою документацією відповідно до законодавства.

В свою чергу, згідно до п. 8 ст. 29 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об'єкта незалежно від зміни замовника.

Аналогічна правова норма міститься й в п. 1.3. Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки.

Отже, станом на дату винесення Сумським міським головою оскаржуваного розпорядження, містобудівні умови не були скасовані у встановленому законодавством порядку з підстав їх невідповідності Закону і втратили свою чинність їх виконанням, тобто у зв'язку із закінченням будівництва об'єкта і введенням його в експлуатацію.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що оскільки містобудівні умови на дату прийняття Сумським міським головою Лисенком О.М. оскаржуваного розпорядження вичерпали свою дію та втратили чинність і не були скасовані чи визнані недійсними у судовому чи іншому встановленому законом порядку, то сам факт їх надання позивачем на замовлення Сумської міської ради не може бути підставою для визнання протиправності поведінки позивача, без визначення у законодавчо встановленому порядку протиправності такого факту надання цих містобудівних умов.

Разом з тим, судом встановлено, що Сумській міський голова Лисенко О.М. в порушення ст. 19 Конституції України, вийшов за межі повноважень, наданих йому діючим законодавством та фактично визнав незаконним факт надання позивачем містобудівних умов, що в свою чергу, призвело до незаконного звільнення позивача й прийняття протиправного оскаржуваного розпорядження.

Згідно до ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не враховуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Таким чином, приймаючи розпорядження про звільнення позивача з роботи за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, пов'язане з наданням ним містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок, Сумським міським головою не враховано, що, навіть, якщо допустити, що позивачем було вчинено дисциплінарний проступок, строк притягнення його до відповідальності у вигляді звільнення, враховуючи вищевказані положення, минув.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач з 14.04.2015 року по 28.04.2015 року перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується листком непрацездатності серії АГИ № 981442, виданим Комунальним закладом «Сумська обласна клінічна лікарня» (а.с. 117).

При цьому, Сумський міський голова Лисенко О.М. повідомлений про хворобу позивача офіційно та публічно 14.04.2015 року заступником директора департаменту, під час проведення апаратної наради при міському голові, що підтверджується відеозаписом вказаної апаратної наради, офіційно оприлюдненої на сайті Сумської міської ради.

Факт оприлюднення вказаного відеозапису не заперечується представником Сумської міської ради та Сумського міського голови Лисенко О.М.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про обізнаність Сумського міського голови Лисенка О.М. станом на 14.04.2015 року (моменту публічного оголошення ним розпорядження про звільнення позивача від 14.04.2015 року), про відсутність позивача на робочому місці 14.04.2015 року з поважної причини, якою є хворобою позивача, у зв'язку із чим він перебував на стаціонарному лікуванні у відповідному медичному закладі.

За правилами ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Отже, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування розпорядження від 14.04.2015 року про звільнення позивача з посади та поновлення його на посаді.

Щодо позовних вимог в частині стягнення на користь позивача заробітної плати за весь час вимушеного прогулу, починаючи з дати звільнення по дату фактичного поновлення на роботі, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до положень ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Судом першої інстанції позов в цій частині задоволено, та стягнуто на користь ОСОБА_1 заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 14.04.2015 року по дату фактичного поновлення на роботі.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з розпорядженням Сумського міського голови від 29.05.2015 року № 207-к «Про звільнення ОСОБА_1» розпорядження №149 - к від 14.04.2014 року «Про звільнення ОСОБА_1» за одноразове грубе порушення трудового законодавства (п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України) вважається таким, що втратило чинність.

Цим же розпорядженням від 29.05.2015 року № 207-к «Про звільнення ОСОБА_1» ( а.с. 47) позивача звільнено з роботи за прогул без поважних причин в період з 14.04.2015 по 29.05.2015 (п.4 статті 40 КЗпП України).

Позивач оскаржив розпорядження міського голови м. Суми від 29.05.2015 року № 207-к до суду.

Постановою Сумського районного суду Сумської області від 21 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2015 року, визнано протиправним та скасовано розпорядження Сумського міського голови від 29.05.2015 року № 207-к "Про звільнення ОСОБА_1". Поновлено ОСОБА_1 на роботі в посаді директора департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради з 29.05.2015 року і в цій частині постанову суду звернуто до негайного виконання. Стягнуто з департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради на користь ОСОБА_1 заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 29.05.2015 року по дату фактичного поновлення на роботі в посаді директора департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що прийняттям розпорядження від 29.05.2015 року № 207-к, яким попереднє розпорядження №149 - к від 14.04.2014 року визнано таким, що втратило чинність, порушені права позивача не були відновлені, оскільки він фактично не був поновлений на роботі, а повторно звільнений з роботи з інших підстав, записів в трудову книжку з приводу поновлення на роботі не було внесено, середній заробіток за час вимушеного прогулу не був проведений.

Колегія суддів, погоджуючись із висновками суду першої інстанції в цій частині, вважає за потрібне також відмітити, що розпорядження Сумського міського голови від 29.05.2015 року № 207-к "Про звільнення ОСОБА_1" скасовано судовим рішенням в цілому, тобто і в частині скасування Розпорядження Сумського міського голови від 14.04.2015 року № 149-к «Про звільнення ОСОБА_1», а отже дане розпорядження, яке є предметом спору даної справи, із набранням законної сили судовим рішенням у справі № 587/1503/15-а, є не скасованим.

Проте, судом першої інстанції не враховано, що час вимушеного прогулу у зв'язку із прийняттям розпорядження №149 - к від 14.04.2014 року, слід обраховувати за період із 14.04.2014 року по 28.05.2014 року включно, тобто до прийняття розпорядження від 29.05.2015 року № 207-к.

Також колегія судів звертає увагу на те, що згідно ч. 5 п. 10.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 20.05.2013 року № 7 задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати. Період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення.

Однак, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за певний період та зазначаючи про звернення рішення суду до негайного виконання в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку в межах суми платежу за один місяць, суд першої інстанції, в порушення зазначених приписів не вказав розмір останніх в резолютивній частині постанови, що може утруднити виконання останньої, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині, згідно до ст. 201 КАС Україні - підлягає зміні, а відповідно апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Так, середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України "Про оплату праці" визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок),.

Із пункту 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом 1 пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Відповідно до абз. 1 п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Враховуючи, що звільнення позивача відбулось 14.04.2015 року, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці, а саме: за лютий та березень 2015 року.

Згідно довідки Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради середньоденна заробітна плата складає (4590,24+6024,71/59) 179,91 грн (а.с.31).

Період, за який підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу на користь позивача складає 32 робочих дні (з 14.04.2015 р. по 28.05.2015 р. (включно).

Даний період розраховано з урахуванням листа Міністерства соціальної політики України " Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік" від 09.09.2014 р. №10196/0/14-14/13.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.04.2015 р. по 28.05.2015 р. становить 5757,12 грн.

Наведене відповідає практиці Верховного Суду України, зокрема викладеної в постановах від 21.01.2012 р. №6-87цс11 та від 14.01.2014 р. №21-395а13.

На підставі вище викладеного, та з урахуванням положень ст. 201 КАС України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції зміні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 201, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Сумської міської ради задовольнити частково.

Постанову Сумського районного суду Сумської області від 02.10.2015р. по справі № 587/1187/15-а змінити, виклавши абзац 5 резолютивної частини постанови в наступній редакції:

Стягнути з Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 14.04.2015 року по 28.05.2015 року включно в розмірі 5757 (п'ять тисяч сімсот п'ятдесят сім) грн. 12 коп.

В іншій частині постанову Сумського районного суду Сумської області від 02.10.2015р. по справі № 587/1187/15-а - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Подобайло З.Г. Григоров А.М.
Повний текст постанови виготовлений 24.11.2015 р.