Справа № 806/2756/14
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 року м. Київ К/800/67023/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівГоляшкіна О. В.,
Черпіцької Л. Т.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ПАТ "Україна" на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Україна" до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Житомирській області про визнання протиправною та скасування,

встановив:

ПАТ "Україна" звернулось з позовом до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови № 30 від 30 травня 2014 року про накладення штрафних санкцій.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2014 року, в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просив їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Заперечень не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що у відповідності до вимог ст. 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та ст. 11 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції", на підставі наказу Інспекції з питань захисту прав споживачів в Житомирській області №141 від 13 травня 2014 року, направлення на проведення перевірки № 197 від 08 жовтня 2013 року, повідомлення на проведення перевірки № 44 від 13 травня 2014 року Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Житомирській області з 14 травня 2014 року по 16 травня 2014 року проведено позапланову виїзну перевірку характеристик продукції у виробника Публічного акціонерного товариства "Україна". Предметом проведення перевірки зазначено одяг, підставою проведення перевірки слугувала згода Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів надана на підставі повідомлення Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області.

В ході проведення вказаної позапланової виїзної перевірки посадовою особою Інспекції з питань захисту прав споживачів у Житомирській області виявлено, що продукція, яка була об'єктом перевірки, зокрема шкарпетки чоловічі, колір чорний, 39-40, розмір 25, артикул 60334, дата виготовлення червень 2013 року, торгової марки "Легка хода", містить маркування, яке не відповідає вимогам п. 5 Технічного регламенту щодо назв текстильних волокон і маркування текстильних виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2009 року № 213, в частині нанесення скороченої та недоступної інформації для споживачів стосовно назви текстильного волокна, а саме: на ярлику продукції вказана назва текстильного волокна "ПЕ" у відповідному відсотковому складі замість повної назви волокна "Поліестер".

Також під час перевірки встановлено, що позивач ввів в обіг вищезазначену продукцію з датою виготовлення червень 2013 року в кількості 326 пар, яка повністю розповсюджена для покупців.

За результатами перевірки складено акт № 037 від 16 травня 2014 року.

30 травня 2014 року Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Житомирській області винесені рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів № 63, № 64 щодо тимчасової заборони надання продукції на ринок до проведення такої продукції у відповідність із встановленими вимогами та приведення продукції, яка надається на ринок, у відповідність із встановленими вимогами в строк до 13 червня 2014 року.

Також, 30 травня 2014 року Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Житомирській області прийнята постанова № 30 про накладення на Публічне акціонерне товариство "Україна" штрафних санкцій у розмірі 600 неоподаткованих мінімум доходів громадян у сумі 10 200 грн.

Правовою підставою застосування штрафних санкцій визначено пункт другий частини другої статті 44 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" від 2 грудня 2010 року № 2735-VI, - введення в обіг продукції, яка не відповідає встановленим вимогам.

Не погоджуючись з постановою відповідача, позивач заявив цей позов.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що скорочена назви волокна "Поліестер" в переліку назв текстильних волокон, що використовуються для маркування текстильних виробів Технічного регламенту, відсутня, відтак маркування продукції з назвою волокна "ПЕ" не відповідає вимогам Технічного регламенту щодо назв текстильних волокон і маркування текстильних виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2009 року № 213.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів.

Згідно з ч.1 ст. 1 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» від 02 грудня 2010 року № 2735 вимоги щодо нехарчової продукції та її обігу на ринку України встановлені технічними регламентами.

Основні вимоги до назв текстильних волокон і маркування текстильних виробів розроблені з урахуванням вимог Директиви Європейського Парламенту і Ради ЄС 96/74/ЄС від 16 грудня 1996 року про назви і правила маркування текстильних матеріалів та встановлені Технічним регламентом щодо назв текстильних волокон і маркування текстильних виробів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2009 року № 13. Застосування вимог технічного регламенту є обов'язковим з 2012 року.

Відповідно до п.п. 2, 3 і 5 Технічного регламенту щодо назв текстильних волокон і маркування текстильних виробів, останній поширює свою дію на всі види текстильних волокон, на інформацію, яка наноситься під час маркування текстильних виробів, і супровідну документацію на такі вироби на різних стадіях їх виготовлення та введення в обіг.

Його вимоги є обов'язковими для всіх суб'єктів господарювання незалежно від форми власності, сфера діяльності яких поширюється на текстильні волокна і вироби на різних стадіях їх виготовлення та введення в обіг на території України, і не застосовуються до текстильних виробів, які ввозяться на територію України як давальницька сировина.

Введення в обіг текстильних волокон і виробів на внутрішньому ринку дозволяється за умови відповідності їх вимогам цього Технічного регламенту.

Відповідно до п. 35 Переліку назв текстильних волокон, що використовуються для маркування текстильних виробів, який є додатком до Технічного регламенту, визначена назва волокна "Поліестер".

Директивою Європейського Парламенту і Ради ЄС 96/74/ЄС від 16 грудня 1996 року, з урахуванням вимог якої розроблений Технічний регламент щодо назв текстильних волокон і маркування текстильних виробів, встановлено, що держави - члени вживають всіх заходів, необхідних для забезпечення того, що будь-яка інформація, надана з приводу розміщення на ринку текстильних виробів, не викликала плутанини, що стосується передбачених цією Директивою назв та позначень.

Між тим, скорочена назва волокна "Поліестер" в переліку назв текстильних волокон, що використовуються для маркування текстильних виробів Технічного регламенту, відсутня.

Відтак суд касаційної інстанції дійшов висновку, що маркування продукції назвою волокна "ПЕ" не відповідає вимогам Технічного регламенту щодо назв текстильних волокон і маркування текстильних виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2009 року № 213.

Національним стандартом ДСТУ 4519:2006 передбачено, що вміст сировини зазначають з чинними нормативними документами на конкретний товар/виріб. Познаки щодо вмісту сировини - згідно ГОСТ 26623. Порівняльну таблицю загальних назв і познаки текстильних матеріалів відповідно до міжнародних стандартів подано в додатку Б (п.4.6.7.1).

Відповідно до порівняльної таблиці в додатку Б до ДСТУ 4519:2006, назва сировини "поліефірні" - познака "ПЭ". Зазначена познака сировини "Поліефірні" також вказана і в ГОСТ 26623-85.

Утім, позивачем нанесено скорочену назву текстильного волокна "Поліестер" у вигляді "ПЕ", що не відповідає скороченій назві у вигляді "ПЭ".

Таким чином, посилання Товариства на ДСТУ 4519:2006, ГОСТ 26623:85, ГОСТ 3897-87 як на підставу, за якою названі документи дають йому право зазначати назву сировини з позначкою "ПЕ", не відповідає дійсності.

Посилання скаржника на п. 4.1. ст. 4 ДСТУ 4519:2006, за якою під час продажу товарів/виробів суб'єкт господарювання зобов'язаний забезпечити споживача необхідною, доступною, вірогідною та своєчасною інформацією про товари/вироби державною мовою, на думку суду касаційної інстанції, є не правильним розумінням їх положень, оскільки такий обов'язок стосується інформації, що зазначена, зокрема, у п. 4.6. ДСТУ 4519:2006, тоді як останній не передбачає перекладу загальних познак сировини (таблиця Б1, додаток Б до ДСТУ 4519:2006 ).

Аналіз наведеного дає підстави дійти висновку, що переклад загальних познак сировини є фактично зазначення неточної або перекрученої на власний розсуд інформація, яка призведе до обману споживача, а відтак є порушенням права споживачів на свідомий вибір товару. В такому разі для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні товари.

Такий висновок пояснюється імперативної нормою ст. 15 Закону № 1023-XII, яким визначено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Інформація споживачеві повинна надаватися згідно із законодавством про мови. Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування. Інформація про продукцію може бути розміщена у місцях, де вона реалізується, а також за згодою споживача доводитися до нього за допомогою засобів дистанційного зв'язку. Продавець не звільняється від відповідальності у разі неодержання ним від виробника (імпортера) відповідної інформації про товар.

Логічним буде судження, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цих відносинах, шляхом визначення особливостей правовідносин у сфері споживання продукції та обмеження дії принципу свободи вибору. Тим самим держава убезпечує добросовісних споживачів товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку продавця.

Суд касаційної інстанції бере до уваги також положення актів міжнародного права, зокрема Хартію захисту споживачів, схвалену Резолюцією Консультативної Асамблеї Ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, якою передбачається, що надання товарів чи послуг не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача.

Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і, таким чином, ефективного вибору, про що вказано у директиві 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року.

За таких обставин, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновкам судів, що позивачем порушено пункт другий частини другої статті 44 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" від 2 грудня 2010 року № 2735-VI, за що відповідач правомірно виніс оскаржувану постанову.

Оскільки висновки судів ґрунтуються на правильному застосуванні норм процесуального та матеріального права, то скаргу позивача слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Україна" залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: