Справа № 199/3332/15(2а/199/91/15)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 рокусправа № 199/3332/15(2а/199/91/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна А.О., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2015 року у справі №199/3332/15 (2а/199/91/15) за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська, третя особа - Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 05 травня 2015 року звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська, згідно з яким, просить суд:

- зобов'язати відповідача зарахувати до стажу роботи згідно п. «ж» ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» весь стаж роботи в районах Крайньої Півночі з урахуванням в півтори рази, а саме: з 12.05.1979 року 01.10.1994 року, тобто 15 років 4 місяці 19 днів в перерахунку 23 роки 23 дні згідно запису в трудовій книжці та довідки №136 від 10.02.2010 року, №439 від 10.12.2009 року, №166 від 29.07.2010 року;

- виплатити надбавку до пенсії на сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 150,00 грн. за кожний місяць, починаючи з 21.06.2009 року (первісного звернення до органів пенсійного фонду), до даного часу;

- перерахувати загальний стаж роботи, починаючи з 01.11.1976 року по 05.03.1995 року, який з урахуванням пільг становить 29 років 4 місяці 22 дні;

- зарахувати загальну кількість трудоднів 574 дні згідно встановленому мінімуму трудової участі для жінок, які мають дітей: 2 роки 5 місяців 24 дні (довідка №136 від 12.02.2010 року) замість 1 рік 10 місяців 15 днів;

- призначити пенсію за віком за роботу на Крайній Півночі з 12.05.1979 року по 01.10.1994 року;

- скасувати постанову державного виконавця від 28.04.2015 року про закінчення виконавчого провадження;

- стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 255000,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що згідно з записом в трудовій книжці її загальний стаж становить 21 рік 7 місяців 23 дні, з них 15 років 4 місяці 19 днів в районах Крайньої Півночі Камчатського Краю Карагінського району без урахування в півтора рази. В перерахунку в півтора рази 15 років 4 місяці 19 днів стаж роботи на Крайній Півночі становить 23 роки 29 днів, що підтверджується довідкою № 136 від 12.02.2010 року, в якій зазначається, що позивач являлася членом колгоспу, трудовий договір з нею не укладався. В зазначений період роботи вона користувалася пільгами, встановленими Указом Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року «Про пенсійне впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», тому стаж роботи повністю зараховується в 1,5 розмірі, а не частково, тобто з 12.05.1979 року - 01.10.1994 року. Також в довідці № 136 від 12.02.2010 року встановлено мінімум трудової участі для жінок, які мають дітей: одна дитина дошкільного віку - 230 днів; дві дитини - 200 днів; три дитини - 180 робочих днів. Як зазначається позивачем при звернення до суду, відповідач не бере до уваги при підрахунку загальну кількість трудоднів: 574 дні рахують за 1 рік 10 місяців 15 днів замість 2 років 5 місяців 24 днів, занижуючи, таким чином, стаж на 7 місяців і 9 днів та завищуючи мінімум трудової участі до 254 днів. Позивачем у позові наголошується, що у першій відповіді державній виконавчій службі від 10.04.2012 року №549/5 Пенсійний фонд рахував стаж в районах Крайньої Півночі 15 років 1 місяць 13 днів замість15 років 4 місяців 19 днів. Листом від 02.03.2015 року управлінням ПФУ Амур - Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська повідомлено, що зараховано до стажу роботи при обчисленні пенсії з 21.06.2004 року 15 років 0 місяців 3 дні замість 15 років 4 місяці 19 днів. Також нараховують мінімальну пенсію, тобто прожитковий мінімум (949 грн.). Крім того, позивач вказує на те, що всупереч вимогам ст. 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відповідачем також не здійснювалося нарахування надбавки до пенсії на утриманців (на утриманні позивача перебуває її син) в розмірі 150,00 грн.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Суд зобов'язав відповідача зарахувати, починаючи з дня звернення ОСОБА_1 за пенсією, період з 12.05.1979 року по 01.10.1994 року до стажу роботи при обчисленні пенсії ОСОБА_1 та цей кожен рік даного періоду за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу для отримання пенсії по старості відповідно до Постанови СМ СРСР від 10.02.1960 року №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року «Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі»

Зобов'язав відповідача перерахувати, починаючи з дня звернення позивача за пенсією, її загальний стаж роботи за період з 01.11.1976 року по 05.03.1995 року.

Скасував постанову головного державного виконавця відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 28.04.2015 року про закінчення виконавчого провадження №46077080.

Закрив провадження в частині вимоги про зобов'язання відповідача зарахувати загальну кількість трудоднів 574 дні згідно встановленому мінімуму трудової участі для жінок, які мають дітей: 2 роки 5 місяців 24 дні (довідка №136 від 12.02.2010 року) замість 1 рік 10 місяців 15 днів.

Позовну вимогу про зобов'язання відповідача здійснити виплату надбавки до пенсії на сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 150,00 грн. за кожний місяць, починаючи з 21.06.2009 р. (первісного звернення до органів пенсійного фонду), до даного часу залишив без розгляду.

Відмовив в задоволенні вимоги позову про зобов'язання відповідача призначити пенсію за віком за роботу на Крайній Півночі з 12.05.1979 року по 01.10.1994 року.

Стягнув з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 3000 грн.

Постанова суду мотивована тим, що трудовий договір є не єдиним документом, який може підтверджувати роботу в районах Крайньої Півночі. При цьому, позивач за час роботи користувалася пільгами, встановленими Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», а отже стаж роботи позивача в районах Крайньої Півночі з 12.05.1979 року по 01.10.1994 року зараховується в 1,5 розмірі. Оскільки задоволення вимоги позову про скасування постанови державного виконавця є похідним від задоволення попередніх вимог адміністративного позову, які задоволені, підлягає скасуванню постанова державного виконавця відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 28.04.2015 року про закінчення виконавчого провадження №46077080. Разом з тим, не є такою, що підлягає задоволенню вимога позову про зобов'язання відповідача призначити пенсію за віком за роботу на Крайній Півночі з 12.05.1979 року по 01.10.1994 року, оскільки позивачу була призначена пенсія та з 21.06.2009 року позивач перебуває на обліку в УПФ України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська. Цей спір виник між сторонами вже з приводу розміру призначеної та отримуваної позивачем пенсії. Позовна вимога про зобов'язання відповідача здійснити виплату надбавки до пенсії на сина позивача, в розмірі 150,00 грн. за кожний місяць, починаючи з 21.06.2009 року (первісного звернення до органів пенсійного фонду), до даного часу підлягає залишенню без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду. Провадження в частині вимоги про зобов'язання відповідача зарахувати загальну кількість трудоднів 574 дні згідно з встановленому мінімуму трудової участі для жінок, які мають дітей: 2 роки 5 місяців 24 дні (довідка №136 від 12.02.2010 року) замість 1 рік 10 місяців 15 днів підлягає закриттю на підставі пункту 4 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України (постанова Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.07.2011 року у справі №2-а- 430/11. Крім того, суд першої інстанції вказує на те, що оскільки вимоги позивача про відшкодування моральної (немайнової) шкоди є одним із передбачених законом способів захисту свого права, суд погоджується із слушністю доводів позивача в цій частині та виходить з характеру і обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням ступеня провини і обставин спричинення моральної шкоди.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що дані про укладення трудових договорів позивача відсутні, а отже підстав для зарахування періоду роботи у районах Крайньої Півночі за один рік і шість місяців при розрахунку стажу, який дає право на отримання пенсії немає. Вказує на те, що суд не з'ясував чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань та за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні. Також в доводах апеляційної скарги відповідач вказує на те, що суд першої інстанції помилково стягнув з управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська судові витрати, оскільки у відповідача відсутні передбачені бюджетом кошти для покриття судових витрат.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, яка підтримала доводи апеляційної скарги, пояснення позивача, яка заперечувала щодо її задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач працював в районах Крайньої Півночі з 12 травня 1979 року по 17 липня 1980 року, з 01 серпня 1980 року по 27 січня 1981 року, з 23 березня 1981 року по 01 жовтня 1994 року, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с.18-19).

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.07.2011 року визнані неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська в частині обчислення стажу ОСОБА_1 за період 1990-1992, 1994 років та зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська здійснити перерахунок стажу ОСОБА_1 за період 1990-1992, 1994 років з включенням неоплачуваних відгулів до встановленого мінімуму трудової участі. Дана постанова набрала законної сили (а.с.11).

Позивач 05.02.2014 року звернулася до відповідача з прохання роз'яснення його рішення, оскільки зараховано днів по догляду за дітьми по роках та обчислення стажу в півтора рази за вказані роки, тобто догляд за дітьми: 28.01.1981 року - 22.03.1981 року, 23.03.1981 року - 31.12.1981 року, 01.01.1982 року - 31.12.1982 року, 01.01.1983 року 31.12.1983 року, 01.01.1984 року 31.12.1984 року, та на надане звернення отримала витяг з протоколу засіданні комісії з розгляду повторних звернень громадян в Управлінні ПФУ в АНД районі м. Дніпропетровська від 18.02.2014 року, відповідно до якого Комісія підтвердила правильність відмови позивачу в призначенні пенсії (а.с.82-83).

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31.07.2011 року визнані незаконними дії управління Пенсійного Фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська у частині відмови у зарахуванні до стажу роботи при обчисленні пенсії ОСОБА_1 часу догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми: з 28.12.1981 року по 22.02.1982 року, з 08.03.1982 року по 03.05.1982 року, з 03.05.1982 року по 01.12.1982 року, з 21.02.1984 року по 16.04.1984 року, з 17.04.1984 року по 11.06.1984 року та зарахування цього кожного року за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу для отримання пенсії по старості відповідно до Постанови СМ СРСР від 10.02.1960 року №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року «Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», та з метою поновлення порушених прав позивача зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська зарахувати до стажу роботи при обчисленні пенсії ОСОБА_1 з дня звернення за пенсією часу догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми: з 28.12.1981 року по 22.02.1982 року, з 08.03.1982 року по 03.05.1982 року, по догляду за дитиною - з 03.05.1982 року по 01.12.1982 року, з 21.02.1984 року по 16.04.1984 року, з 17.04.1984 року по 11.06.1984 року та зарахувати цей кожен рік за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу для отримання пенсії по старості відповідно до Постанови СМ СРСР від 10.02.1960 р. №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 р. «Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі». Дана постанова набрала законної сили та була звернута до виконання (а.с.9-10).

Постановою головного державного виконавця відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 28.04.2015 року було закінчено виконавчого провадження №46077080 з передбаченої п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» підстави.

Суд апеляційної інстанції проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином уповноважені державою органи не можуть на власний розсуд ухилятися від реалізації наданих їм повноважень, але й не мають права виходити за межі, встановлені законодавством.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Тобто, право на отримання пенсії в України є конституційним правом громадянина України.

Відповідно до пункту 5 розділу ХV «Прикінцевих положень Закону України «Про загально обов'язкове державне пенсійне страхування» період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Підпунктом «д» пункту 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану-два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» було скорочено тривалість трудового договору, який надає право на отримання пільг, передбачених ст.5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», а саме: зарахування одного року роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком та по інвалідності, виключно працівникам, які прибули на роботу в райони Крайньої Півночі та місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі з інших місцевостей країни за умови укладення ними трудового договору про роботу в цих районах строком на три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертаючись з цим позовом до суду ставить питання, зокрема, щодо зобов'язання відповідача зарахувати до стажу роботи згідно п. «ж» ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» весь стаж роботи в районах Крайньої Півночі з урахуванням в півтори рази, а саме: з 12.05.1976 року по 01.10.1994 року, тобто 15 років 4 місяці 19 днів в перерахунку 23 роки 23 дні згідно з записом в трудовій книжці та довідки №136 від 10.02.2010 року, №439 від 10.12.2009 року, №166 від 29.07.2010 року.

Проте, як вбачається з постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2011 року, залишеної без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2012 року ОСОБА_1 01.07.2011 року вже зверталася до суду з аналогічною позовною вимогою, зокрема, щодо зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська зарахувати їй в півтора рази стаж в районах Крайньої Півночі за період з 12.05.1979 року по 01.10.1994 року, в задоволенні якої позивачу було відмовлено (а.с.11, 13-14).

При цьому, відмовляючи у задоволенні вищезазначених позовних вимог ОСОБА_1 судами було надано правову оцінку записам в трудовій книжці та довідкам №136 від 10.02.2010 року, №439 від 10.12.2009 року, №166 від 29.07.2010 року.

Тобто, судом вже розглядався спір щодо зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 всього періоду її роботи в районах Крайньої Півночі з урахуванням в півтори рази, а саме: з 12.05.1979 року 01.10.1994 року, тобто 15 років 4 місяці 19 днів та надавалася правова оцінка діям відповідача.

Слід зазначити й те, що постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31.07.2011 року, яка набрала законної сили було зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська зарахувати до стажу роботи при обчисленні пенсії ОСОБА_1 з дня звернення за пенсією часу догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми: з 28.12.1981 року по 22.02.1982 року, з 08.03.1982 року по 03.05.1982 року, по догляду за дитиною - з 03.05.1982 року по 01.12.1982 року, з 21.02.1984 року по 16.04.1984 року, з 17.04.1984 року по 11.06.1984 року та зарахувати цей кожен рік за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу для отримання пенсії по старості відповідно до Постанови СМ СРСР від 10.02.1960 р. №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 р. «Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (а.с.9-10).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами.

Враховуючи те, що судом вже розглядався спір щодо зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська зарахувати до стажу роботи позивача всього періоду її роботи в районах Крайньої Півночі з урахуванням в півтори рази, а саме: з 12.05.1976 року 01.10.1994 року, тобто 15 років 4 місяці 19 днів в перерахунку 23 роки 29 днів згідно з записом в трудовій книжці та довідки №136 від 10.02.2010 року, №439 від 10.12.2009 року, №166 від 29.07.2010 року та було прийнято відповідні судові рішення, що набрали законної сили, суд апеляційної інстанції зробив висновок щодо необхідності закриття провадження у цій частині позовних вимог.

Крім того, підлягає закриттю провадження у справі в частині вимог позивача про зобов'язання відповідача зарахувати загальну кількість трудоднів 574 дні згідно з встановленим мінімумом трудової участі для жінок, які мають дітей: 2 роки 5 місяців 24 дні (довідка №136 від 12.02.2010 року) замість 1 рік 10 місяців 15 днів, оскільки період в якому позивачем було відроблено вказані трудові дні, а саме з 1981 по 1984 рік (включно) входить до періоду з 12.05.1976 року 01.10.1994 року відносно якого вже було прийнято відповідне судове рішення (а.с.11).

Щодо вимог позивача про зобов'язання відповідача виплатити надбавку до пенсії на сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 150,00 грн. за кожний місяць, починаючи з 21.06.2009 року (первісного звернення до органів пенсійного фонду), по теперішній час, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до пенсії за віком, у тому числі обчисленої в мінімальному розмірі, встановлюються надбавки непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім'ї (статті 37, 38, 40, 41), - на кожного непрацездатного члена сім'ї в розмірі соціальної пенсії, передбаченої для відповідної категорії непрацездатних.

Згідно з частиною 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім'ї вважаються діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років.

Оскільки сину позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 в березні 2013 року виповнилося 18 років то, відповідно надбавка за утриманця була нарахована і виплачена по 31.03.2013 року.

Статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з вимогою щодо зобов'язання відповідача виплатити надбавку до пенсії на сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 150,00 грн. за кожний місяць, починаючи з 21.06.2009 року (первісного звернення до органів пенсійного фонду), по теперішній час звернулася лише 05 травня 2015 року, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду встановленого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, та рахується саме з моменту отримання такої виплати.

Відповідно до статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Враховуючи те, що позивач з цими позовними вимогами звернулася до суду з пропуском шестимісячного строку звернення до суду встановленого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне позовні вимоги в частині зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська виплатити надбавку до пенсії на сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 150,00 грн. за кожний місяць, починаючи з 21.06.2009 року (первісного звернення до органів пенсійного фонду), по теперішній час залишити без розгляду.

При цьому, вимога позивача про зобов'язання відповідача перерахувати її загальний стаж роботи, починаючи з 01.11.1976 року по 05.03.1995 року, який з урахуванням пільг становить 29 років 4 місяці 22 дні, суд апеляційної інстанції вважає такою, що не підлягає задоволенню, оскільки у задоволені вимоги позивача щодо зарахування до стажу роботи згідно з п. «ж» статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» стажу роботи в районах Крайньої Півночі з перерахунком в півтори рази, а саме з 12.05.1979 року 01.10.1994 року, постановою суду від 01 липня 2011 року було відмовлено (а.с.11).

Крім того суд апеляційної інстанції вважає вимоги позивача щодо призначення пенсії за віком за роботу на Крайній Півночі з 12.05.1979 року по 01.10.1994 року такими, що не підлягають задоволенню, оскільки лише в повноваженнях відповідача є підрахунок трудового стажу, на підставі якого призначається пільгова пенсія та призначення пенсії. Суд не може перебирати на себе повноваження та підміняти собою орган, уповноважений на підрахунок трудового стажу та призначення пенсії.

Також суд апеляційної інстанції вважає такими, що не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині скасування постанови державного виконавця від 28.04.2015 року про закінчення виконавчого провадження, оскільки в межах розгляду цієї справи підстави для скасування постанови державного виконавця від 28.04.2015 року відсутні.

Крім того Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції не був залучений судом першої інстанції до участі у справі в якості відповідача.

Не підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 255000,00 грн., оскільки позивачем не надано суду підтверджень заподіяння відповідачем моральних страждань позивачу та не наведено за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні.

Щодо доводів апеляційної скарги про помилкове стягнення судом першої інстанції з відповідача судових витрат, враховуючи відсутність передбачених бюджетом коштів для покриття судових витрат, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції Закону України № 484-VIII від 22.05.2015 року, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на момент звернення позивача з позовом до суду), судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» встановлено, за подання до адміністративного суду позовної заяви немайнового характеру, судовий збір сплачується у розмірі 0,06 мінімальної заробітної плати.

Отже, враховуючи те, що станом на 1 січня 2015 року розмір мінімальної заробітної плати дорівнює 1218 грн., судовий збір за подання апеляційної скарги на постанову у справі за позовом не майнового характеру справляється у розмірі 73 грн. 08 коп.

Як вбачається з квитанції №1/89 від 05.05.2015 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 73 грн. 08 коп. (а.с.1), а отже підстав для вирішення розподілу судових витрат при прийнятті судового рішення немає.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову.

Керуючись: пунктом 3 частини 1 статті 198, статтями 205, 207 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська - задовольнити частково.

Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2015 року у справі №199/3332/15(2а/199/91/15) - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська виплатити надбавку до пенсії на сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 150,00 грн. за кожний місяць, починаючи з 21.06.2009 року (первісного звернення до органів пенсійного фонду), по теперішній час - залишити без розгляду.

Провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська:

зарахувати до стажу роботи згідно п. «ж» ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» весь стаж роботи в районах Крайньої Півночі з урахуванням в півтори рази, а саме: з 12.05.1979 року 01.10.1994 року, тобто 15 років 4 місяці 19 днів в перерахунку 23 роки 23 дні згідно з записом в трудовій книжці та довідками №136 від 10.02.2010 року, №439 від 10.12.2009 року, №166 від 29.07.2010 року та

зарахувати загальну кількість трудоднів 574 дні згідно з встановленим мінімумом трудової участі для жінок, які мають дітей: 2 роки 5 місяців 24 дні (довідка №136 від 12.02.2010 року) замість 1 рік 10 місяців 15 днів - закрити.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлений 23 листопада 2015 року.

Головуючий В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко