Справа № 802/3704/15-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 листопада 2015 р. Справа № 802/3704/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Чернюк Алли Юріїввни,

за участю:

секретаря судового засідання: Павліченко Аліни Володимирівни

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до:Калинівської районної державної адміністрації, третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_4

про: визнання незаконним розпорядження та його скасування

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_3 до Калинівської районної державної адміністрації, третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання незаконним розпорядження та його скасування.

Позивач просить визнати незаконним та скасувати розпорядження Калинівської районної державної адміністрації №132 від 14 квітня 2006 року «Про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_5 пропущеній в списку додатку до державного акту на право колективної власності членів реформованого колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» с.Лемешівка».

Звернення до суду мотивоване тим, що на думку ОСОБА_3, Калинівська РДА не мала повноважень приймати оскаржуване розпорядження та надавати у власність земельну частку (пай). Позивач зазначає, що відповідно до законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, Калинівська РДА мала право тільки прийняти рішення про виділення земельної частки (пай).

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав та в межах заявлених позовних вимог.

Представник третьої особи проти позову заперечував та просив відмовити у задоволенні адмністративного позову.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про місце, час та дату судового засідання був належним чином повідомлений, що підтверджується матеріалами справи. (а.с. 13,39)

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, з огляду на наступне.

Виходячи з матеріалів справи, а також пояснень представників сторін, судом встановлено, що ОСОБА_4 із 1985 року по 2002 рік працювала в КСП «Україна» с. Лемешівка Калинівського району Вінницької області, яке було реорганізовано в СТОВ «Україна».

Розпорядженням Калинівської районної державної адміністрації №444 від 15 листопада 1996 року землі КСПП були розпайовані між його членами, однак при формуванні списків осіб, яким належало право на земельну частку (пай), ОСОБА_5 була помилково пропущена.

Указом Президента України № 720/95 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачено паювання сільськогосподарських колективних підприємств, з подальшою передачею земельних ділянок у власність членів цих підприємств в умовних кадастрових гектарах.

Вказана обставина слугувала підставою для звернення ОСОБА_5 до суду, зокрема про зобов'язання Калинівської РДА включити її до списків де вона була помилково пропущена в списках колишніх членів КСП «Україна» на одержання земельної частки (пай) ( а.с.32).

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 26 грудня 2005 року зобов'язано Лемешівську сільську раду Калинівського району Вінницької області включити ОСОБА_5 до додаткових списків членів колишнього КСП «Україна» с. Лемешівка на одержання сертифікату на право на земельну частку (пай) як помилкову пропущену.

На підставі рішення Калинівіського районного суду, рішенням 19 сесії 4 скликання Лемешівської сільської ради Калинівського району Вінницької області від 26 січня 2006 року ОСОБА_5 включено до додаткових списків на право на земельну частку (пай) (а.с.32).

Розпорядженням Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області № 132 від 14 квітня 2006 року «Про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_5 пропущеній в списку додатку до державного акту на право колективної власності членів реформованого колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» с. Лемешівка» було надано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку в розмірі земельної частки (паю) загальною площею 3,17 умовних кадастрових гектари за рахунок орних земель резервного фонду на території Лемешівської сільської ради.

Крім того, вказаним розпорядженням було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку громадянці ОСОБА_5, а також громадянці ОСОБА_5 необхідно було замовити в землевпорядній організації (ліцензіаті) виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Таким чином судом встановлено, що усім членам КСП «Україна» виділено в натурі (на місцевості) та передано у власність земельні ділянки (паї), згідно розпорядження Калинівської районної державної адміністрації № 531 від 28 грудня 2005 року «Про погодження проекту поділу земель колективної власності та передачу у власність земельних часток (паїв) із земель колективної власності реформованого колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» с. Лемешівка, та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки». Проте, ОСОБА_5 серед них була пропущена, тому їй передано у власність земельну ділянку площею 3,17 га в умовних кадастрових гектарах, за рахунок орних земель резервного фонду Лемешівської сільської ради, а не за рахунок земель колективної власності.

Визначаючись щодо правомірності прийнятого розпорядження №132, суд виходив з наступного.

Згідно абзацу 2 пункту 2 Указу Президента України № 720/95 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачено, що при паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства,кооперативу, товариства є рівними.

Згідно п. 4 Указу Президента України № 720/95 від 08 серпня 1995 року, а саме, розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству,

кооперативу,товариству окремо приймається районною державною адміністрацією.

Згідно пункту 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції станом на момент прийняття розпорядження) установлено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів,крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Суд встановив, що на підставі вищевказаного Указу, розпорядженням Калинівської районної державної адміністрації № 444 від 15 листопада 1996 року, було затвердженно розмір земельної частки (паю) членів колишнього КСП «Україна» с. Лемешівка, який було обчислено в рівних частках у розмірі 3,17 умовних кадастрових гектарів.

Суд не враховує пояснення представника позивача про те, що відповідач, а саме Калинівська районна державна адміністрація не була уповноважена на передачу у власність земельної частки (паю) ОСОБА_4, а лише мала прийняти рішення про виділення земельної частки (паю) в натурі ( на місцевості) на підставі правовстановлюючого документу на земельну частку (пай), оскільки частиною 3 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

У судовому засіданні встановлено, що право ОСОБА_5 (ОСОБА_4) на земельну частку (пай) було підтверджене рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 26 грудня 2005 року. (а.с. 32)

Згідно ч. 5 ст. 25 Земельного кодексу України, громадяни, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

Відповідно до пункту ґ) частини 1 статті 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Статтею 118 Земельного кодексу України передбачено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, ч.10 зазначеної статті встановлено, що у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Керуючись абз. 2 ч. 8 Перехідних положень Земельного кодексу України, встановлено, що члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу.

Аналізуючи положення наведених норм Земельного кодексу України, Указу Президента України № 720/95 від 08 серпня 1995 року, суд виходить із того, що під час прийняття оскаржуваного розпорядження Калинівська РДА діяла в межах, у спосіб передбачений чинним законодавством України, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Отже, враховуючи докази, які містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позивач та його представник не вірно застосовують норми п.4 Указу Президента України №720/95 від 08 серпня 1995 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Згідно ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд вважає, що доказів, які б підтверджували позовні вимоги, суду надано не було, а отже, у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Чернюк Алла Юріївна