Справа № 805/4757/15-а
Суддя: Козаченко А.В.
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 р. Справа № 805/4757/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Козаченка А.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу Товариства з додатковою відповідальністю Шахта Білозерська до Управління Пенсійного фонду України в м. Добропіллі та Добропільському районі Донецької області про визнання недійсним рішення №13 від 24.07.2015 року,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з додатковою відповідальністю Шахта Білозерська звернулося до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Добропіллі та Добропільському районі Донецької області про визнання недійсним рішення №13 від 24.07.2015 року.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 29.03.2011 року між ним та відповідачем було укладено договір № 13 про розстрочення суми заборгованості зі сплати фінансових санкцій та пені.

04.08.2015 року на адресу позивача надійшов лист про скасування рішення про розстрочення заборгованості зі сплати фінансових санкцій та пені з повідомленням про скасування рішення про розстрочення заборгованості зі сплати фінансових санкцій та пені № 13 від 29.03.2015 року.

Позивач зазначає, що перерахував на рахунок відповідача черговий платіж за базовий звітний період, про що свідчить відповідне платіжне доручення № 1069 від 20.03.2015 року. Таким чином позивач вважає, що своєчасно сплачував кошти.

Посилаючись на порушення відповідачем ОСОБА_1 проведення органами Пенсійного фонду України розстрочення сум заборгованості зі сплати збору на обовязкове державне пенсійне страхування, нарахованого до 01.01.2004 року, з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, із сплати фінансових санкцій та пені, що виникла до 01.01.2011 року, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 27.09.2010 року № 21-4, позивач просив визнати недійсним рішення № 13 від 24.07.2015 року Управління Пенсійного фонду України в м. Добропіллі та Добропільському районі Донецької області про скасування рішення № 13 про розстрочення від 29.03.2011 року.

Представник відповідача через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, письмові заперечення, відповідно до змісту яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача щодо розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечував, про що свідчить відповідний підпис на клопотанні представника відповідача про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

29.03.2015 року відповідачем було прийнято рішення № 13 щодо розстрочення ТДВ Шахта Білозерська заборгованості зі сплати фінансових санкцій та пені з 20.04.2011 року по 20.12.2015 року, в якому у тому числі зазначено, що у разі несплати розстрочених сум у строки, зазначені у цьому рішенні, рішення підлягає скасуванню, а сума заборгованості підлягає стягненню у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 1 Договору № 13 від 29.03.2011 року, Управління (відповідач) надає Страхувальнику (позивач) розстрочку сплати заборгованості зі сплати фінансових санкцій та пені відповідного розміру.

Згідно пп. 2.2. п. 2 Договору № 13 від 29.03.2011 року, Управління має право прийняти рішення про скасування договору про розстрочення, якщо страхувальник зокрема не сплачує чергову частку розстроченої заборгованості протягом трьох базових звітних періодів.

Рішенням № 13 від 24.07.2015 року скасовано рішення про розстрочення від 29.03.2011 року на загальну суму боргу 5 864 307, 73грн. внаслідок його невиконання в частині своєчасності та повноти погашення заборгованості, а саме: частина розстроченої заборгованості не сплачувалась протягом базових звітних періодів за січень 2015 року в сумі 293215, 39 грн., квітень 2015 року 293215, 39 грн. та липень 2015 року в сумі 293215, 39 грн.

Відповідне повідомлення щодо скасування рішення відповідача 04.08.2015 року було скеровано на адресу позивача та отримано останнім 04.08.2015 року за вхідним № 09-191, про що свідчить відбиток відповідного штампу.

З виписок банку від 20.01.2014 року, 18.07.2014 року, 18.07.2014 року, 20.03.2015 року, 22.07.2015 року вбачається внесення позивачем на рахунок відповідача грошових коштів у якості сплати розстроченої заборгованості за певний базовий звітний період.

Разом з цим позивачем було надано платіжні доручення № 392 від 20.05.2011 року (50 000, 00), № 122 від 04.08.2011 року (50 000, 00), № 636 від 14.10.2011 року (50 000, 00), № 634 від 14.10.2011 року (50 000, 00), № 1 від 18.11.2011 року (50 000, 00), № 1380 від 21.03.2012 року (29 3215, 32), № 1591 від 20.04.2012 року (29 3215, 32), № 419 від 21.06.2012 року (187215, 29), № 665 від 19.07.2012 року (29 3215, 39), № 1785 від 19.10.2012 року (29 3215, 39), № 190//519643429 від 18.01.2013 року (29 3215, 29), № 1474 від 19.04.2013 року (29 3215, 39), № 2583 від 19.07.2013 року (29 3215, 39), № 235064 від 18.10.2013 року (29 3215, 39), № 235064 від 18.10.2013 року (29 3215, 39), № 258428 від 20.01.2014 року (29 3215, 39), № 801427628 від 18.04.2013 року (29 3215, 39), № НОМЕР_1 від 18.07.2014 року (29 3215, 39), № НОМЕР_2 від 20.03.2015 року (29 3215, 39).

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Преамбулою Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 року № 2464-VI встановлено, що цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Пунктом 7 розділу VIII Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 року № 2464-VI разом з іншим передбачено, що заборгованість із сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, нарахованого до 1 січня 2004 року, не погашена станом на 1 січня 2011 року, з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, із сплати фінансових санкцій та пені, що виникла до 1 січня 2011 року, підлягає розстроченню не більш як на 60 календарних місяців починаючи з 1 січня 2011 року. Розстрочена сума підлягає сплаті (в тому числі пеня і штрафні санкції) рівними частками щокварталу не пізніше 20 числа місяця, що настає після зазначеного періоду, незалежно від факту виплати заробітної плати за цей період. Повідомлення про розстрочення суми заборгованості, пені та штрафних санкцій надсилається платникам у встановленому Пенсійним фондом порядку.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 27.09.2010 N 21-4 затверджено ОСОБА_1 проведення органами Пенсійного фонду України розстрочення сум заборгованості зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, нарахованого до 1 січня 2004 року, з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, із сплати фінансових санкцій та пені, що виникла до 1 січня 2011 року (далі ОСОБА_1 № 21-4), який, відповідно до п. 1, розроблено відповідно до пункту 7 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Пунктом 3 ОСОБА_1 № 21-4 передбачено, що заборгованість із сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, нарахованого до 1 січня 2004 року, з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій та із сплати фінансових санкцій і пені, зазначена у пункті 2 цього ОСОБА_1 (далі - заборгованість), підлягає розстроченню для сплати рівними частками терміном не більш як на 60 календарних місяців, починаючи з 1 січня 2011 року.

Відповідно до п. 7 ОСОБА_1 № 21-4, сплата розстрочених сум здійснюється рівними частками щокварталу не пізніше 20 числа місяця, що настає після зазначеного періоду, незалежно від факту виплати заробітної плати за цей період.

Згідно п. 8 ОСОБА_1 № 21-4, керівник органу Пенсійного фонду приймає рішення про скасування рішення про розстрочення, якщо страхувальник разом з іншим не сплачує чергову частку розстроченої заборгованості протягом трьох базових звітних періодів.

Дослідивши надані докази суд зазначає, що останнім платежем у 2014 році було погашено заборгованість за черговий базовий звітний період-липень 2014 року, черговий платіж, який був не сплачений за березень 2015 року (момент наступного платежу) був жовтень 2014 року. Наступний платіж був здійснений 22.07.2015 року в розмірі 50 000, 00грн. тобто з порушенням умов розстрочення заборгованості.

Таким чином суд зазначає, що так як платіжні доручення не містять даних щодо періоду за котрий сплачуються кошти, то відповідачем було вірно зараховано сплачену суму в рахунок погашення заборгованості саме за черговий базовий звітний період.

Суд не погоджується з доводами позивача щодо скасування рішення № 13 на підставі відсутності факту вручення цього рішення, у звязку з тим, що норми вищенаведеного законодавства не передбачають такого обов*язку, а саме спірне рішення було прийняте відповідно до законодавства та в межах повноважень.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. 1, 2 ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до наведеного суд вважає, що відповідачем доведено правомірність прийняття спірного рішення, а, отже позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись статтями 17-20, 69-72, 86, 94, 158-164, 167, 254, 257 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову Товариства з додатковою відповідальністю Шахта Білозерська до Управління Пенсійного фонду України в м. Добропіллі та Добропільському районі Донецької області про визнання недійсним рішення №13 від 24.07.2015 року- відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Козаченко А.В.