Справа № 818/2317/15
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 листопада 2015 р. Справа № 818/2317/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі
Головуючого судді: Григорова А.М.
Суддів: Тацій Л.В. , Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 16.09.2015 року по справі № 818/2317/15
за позовом ОСОБА_1
до ІНФОРМАЦІЯ_1
про визнання протиправною бездіяльності та стягнення грошової компенсації,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у незарахуванні позивача на продовольче забезпечення з 08.04.2014 року по 29.03.2015 року до Військової частини НОМЕР_1 та не подання відповідачем документів на виплату грошової компенсації замість встановлених норм харчування до Військової частини НОМЕР_2 ;
- стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за неотримане харчування в розмірі 5744 грн. 12 коп. за період проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, починаючи з 08.04.2014 року по 29.03.2015 року.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що 08.04.2014 року був мобілізований до лав Збройних Сил України та згідно з наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 №47 від 08.04.2014 року був зарахований до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 на всі види забезпечення і приступив до виконання службових обов`язків.
Позивач зазначає, що в порушення положень постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2002р. №426 (зі змінами) він не був забезпечений харчуванням, а тому просить відшкодувати грошову компенсацію за неотримане харчування за весь період служби з 08.04.2014 року по 29.03.2015 року у розмірі 5744 грн. 12 коп.
Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 16.09.2015 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення грошової компенсації відмовлено.
ОСОБА_1 , не погоджуючись з вказаним рішенням суду, в апеляційній скарзі вказує, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 16.09.2015 року та прийняти нову, якою задовольнити позов в повному обсязі, а саме: визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у незарахуванні позивача на продовольче забезпечення з 08.04.2014 року по 29.03.2015 року до Військової частини НОМЕР_1 та не подання відповідачем документів на виплату грошової компенсації замість встановлених норм харчування до Військової частини НОМЕР_2 ; стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за неотримане харчування в розмірі 5744 грн. 12 коп. за період проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, починаючи з 08.04.2014 року по 29.03.2015 року.
Сторони в судове засідання не з`явились, були повідомлені належним чином.
Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які приймають участь у справі, фіксування судового засідання по справі за допомогою звукозаписувального пристрою згідно ст. 41 КАС України не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними, а тому не підлягають задоволенню у повному обсязі.
Колегія суддів частково погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову, виходячи з таких підстав.
08.04.2014 року позивач був мобілізований до лав Збройних Сил України та згідно з наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 №47 від 08.04.2014 року був зарахований до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 на всі види забезпечення і приступив до виконання службових обов`язків (а.с.6).
Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №165 від 07.03.2015р. ОСОБА_1 звільнено в запас та наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №70 від 29.03.2015 року виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 та всіх видів забезпечення.
При цьому, позивач зазначає, що Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено , що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до підпункту "н" пункту 1 приміток до "норми №1 - загальновійськова" затвердженої постановою КМУ від 29.03.2002 року №426 "Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил України, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації" за рахунок держави харчуванням забезпечуються, зокрема громадяни, які призвані на військову службу у зв`язку з оголошенням мобілізації, - з дня прибуття їх до військового комісаріату.
Проте, як зазначає позивач, на порушення положення підпункту "н" пункту 1 приміток до "норми №1 - загальновійськова" затвердженої постановою КМУ від 29.03.2002 року №426 "Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил України, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації", ОСОБА_1 не було включено до списків на продовольче забезпечення військової частини НОМЕР_1 , в результаті чого він не був забезпечений харчуванням шляхом надання відповідних послуг з харчування суб`єктами господарювання на підставі укладених договорів з Міністерством оборони України.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду в частині відмови в задоволенні позову щодо визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у незарахуванні позивача на продовольче забезпечення з 08.04.2014 року по 29.03.2015 року до Військової частини НОМЕР_1 , виходячи з наступного.
Відповідно до розпорядження начальника Логістики Сухопутних військ - заступника командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 15.12.2008 року № 116/10/2/2/475, ІНФОРМАЦІЯ_2 прикріплений на продовольче забезпечення до військової частини НОМЕР_1 .
Таким чином, в супереч положень підпункту "н" пункту 1 приміток до "норми №1 - загальновійськова" затвердженої постановою КМУ від 29.03.2002 року №426 "Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил України, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації" та зазначених нормативно-правових актів, ІНФОРМАЦІЯ_5 не зараховано позивача на продовольче забезпечення.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за не отримане харчування в розмірі 5744 грн. 12 коп. за період проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, починаючи з 08.04.2014 року по 29.03.2015 року та не подання відповідачем документів на виплату грошової компенсації замість встановлених норм харчування до Військової частини НОМЕР_2 , то колегія суддів погоджується з відмовою в задоволенні позову в цій частині, виходячи з наступного.
Положеннями ч. 1 статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Тобто, вказаною нормою Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не передбачено право військовослужбовців на отримання грошової компенсації за неотримане продовольче забезпечення.
29.03.2002 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №426 "Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації", якою затверджено нові норми харчування військовослужбовців, однак положення вказаної постанови також не передбачають права військовослужбовців на компенсацію за неотримане продовольче забезпечення.
Положеннями п. 2.3 Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час від 09.12.2002 року №402 передбачено, що у Збройних Силах України забезпечення харчуванням військовослужбовців та інших категорій за встановленими нормами здійснюється за рахунок держави. Уточнення вартості норм харчування проводиться Головним продовольчим управлінням, виходячи із середніх діючих цін на продукти харчування, і доводиться ним до військ (сил) не частіше одного разу на квартал. Військовослужбовцям та іншим категоріям норми харчування видаються через відповідні їдальні або замість установлених норм харчування (основні й додаткові продукти) виплачується грошова компенсація у розмірі вартості цих норм.
Таким чином, Положенням про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час від 09.12.2002 року № 402 передбачено право на отримання грошової компенсації за продовольче забезпечення виключно військовослужбовцям.
Як вбачається з копії наказу №70 від 29.03.2015 року, який міститься в матеріалах справи, позивач звільнений в запас 07.03.2015 року згідно з наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №165 (а.с.6, звор.).
З адміністративним позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 08.07.2015 року, що підтверджується відбитком штампу пошти.
Отже, на час звернення до суду щодо отримання грошової компенсації замість продовольчого забезпечення позивач був звільнений з військової служби, тобто не мав статусу військовослужбовця.
З огляду на викладене, вбачається, що на момент звернення позивача щодо отримання грошової компенсації замість продовольчого забезпечення, як Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", так і постанова Кабміну України №426 не передбачали такого права для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 31 березня 2015 року у справі №21-79а15, в якій Верховним Судом України було висловлено позицію, що відсутність у Законі України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" відповідного права військовослужбовців звільнених у запас або відставку є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення грошової компенсації.
Відповідно до ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Щодо не подання відповідачем документів на виплату грошової компенсації замість встановлених норм харчування до Військової частини НОМЕР_2 , то оскільки позивач не має права на грошову компенсацію, то в цій частині колегія суддів також погоджується з відмовою у задоволенні позову.
Приймаючи рішення колегія суддів зазначає, що при зверненні до суду позивачем стосовно частини вимог пропущений шестимісячний строк звернення до суду. Але колегія суддів не вбачає підстав застосування наслідків передбачених ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи, що позивач був мобілізований до Збройних Сил України. Крім того суд зважає на тривалий характер бездіяльності відповідача.
Також колегія суддів вважає необґрунтованим посилання відповідача у запереченнях на позов щодо відсутності продовольчої служби в ІНФОРМАЦІЯ_6 , та посилання на те що військовий комісаріат був прикріплений на продовольче забезпечення до іншої військової частини, а також на те, що зміни чисельності за списком, норм харчування не надходило, та на те, що харчування мобілізованих за рахунок держави на момент зарахування позивача взагалі не було передбачено.
Військовий комісаріат, у відповідності до вимог статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Постанови Кабінету Міністрів України №426 зобов`язаний забезпечувати харчування військовослужбовців які проходять у ньому службу. Таким чином ІНФОРМАЦІЯ_7 , як військова частина, де проходив службу позивач, повинен був забезпечити його продовольче забезпечення, а відповідно і зарахування на таке забезпечення.
При цьому колегія суддів зазначає, що відповідач не оспорює і не спростовує факт не постановки на продовольче забезпечення та його неотримання.
Керуючись ст.ст. 160, 163, 195, 198, 202, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу задовольнити частково.
Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 16.09.2015 року по справі № 818/2317/15 скасувати в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у незарахуванні позивача на продовольче забезпечення з 08.04.2014 року по 29.03.2015 року до Військової частини НОМЕР_1 .
В цій частині прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у незарахуванні позивача на продовольче забезпечення з 08.04.2014 року по 29.03.2015 року до Військової частини НОМЕР_1 .
В іншій частині постанову Сумського окружного адміністративного суду від 16.09.2015 року по справі № 818/2317/15 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Григоров А.М.
Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В. Подобайло З.Г.
Повний текст постанови виготовлений та підписаний 24.11.2015 р.