Справа № 800/356/15
Суддя: Логвиненко А.О.
Дата ухвалення: 2015-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
16 листопада 2015 року П/800/356/15
судді Мороз Л.Л. у справі за позовом ОСОБА_1, Політичної партії "Радикальна партія Олега Ляшка" до Президента України Порошенка Петра Олексійовича, з участю третьої особи без самостійних вимог - Центральної виборчої комісії України (далі - ЦВК), про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії.
ОСОБА_1 та Політична партія "Радикальна партія Олега Ляшка" звернулись до Вищого адміністративного суду України як до суду першої інстанції з позовом до Президента України Порошенка П.О. про:
- визнання бездіяльності, що полягає у невнесенні подання про звільнення членів ЦВК, строк повноважень яких закінчився, неправомірною;
- зобов'язання вчинити дії з підготовки та подачі до Верховної Ради України подання про звільнення членів ЦВК, строк повноважень яких закінчився.
Постановою Вищого адміністративного суду України від 16.11.2015 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Президента України Порошенка П.О., що полягає у невнесенні до Верховної Ради України подання про звільнення членів ЦВК ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 У задоволенні решти вимог відмовлено.
Керуючись статтею 25 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) вважаю за необхідне висловити окрему думку, оскільки не погоджуюсь із постановою Вищого адміністративного суду України від 16.11.2015 року у частині задоволення позовних вимог про визнання бездіяльності відповідача протиправною.
Судом встановлено, що постановою Верховної Ради України від 01.06.2007 року № 1121-V призначено на посади членів ЦВК ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_15, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_16, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_17, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14
Постановами Верховної Ради України від 19.01.2010 року № 1796-VI, від 04.07.2013 року № 388-VII та від 01.04.2014 року № 1178-VII ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_15 звільнено з посади члена ЦВК.

Відповідно до частини 8 статті 6 Закону України "Про Центральну виборчу комісію" від 30.06.2004 року N 1932-IV (далі - Закон N 1932-IV) строк повноважень члена Комісії - 7 років.

Отже, у червні 2014 року в ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 закінчився строк повноважень.

Свої вимоги позивачі обґрунтували тим, що не зважаючи на закінчення строку повноважень 12 членів ЦВК відповідач не вніс до Верховної Ради України подання про їх звільнення. Бездіяльність відповідача порушує право народних депутатів України та політичних партій надавати свої пропозиції до складу ЦВК, мати представника партії у ЦВК та право бути обраним до органів державної влади.

Завданням адміністративного судочинства згідно зі статтею 2 КАС є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади.

Відповідно частини першої статті 6 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому ним Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

З аналізу зазначених норм належить зробити висновок, що право на захист виникає у випадку порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод та інтересів особи, яка звертається за захистом порушеного її права.

При цьому, протиправна бездіяльність суб'єкта владних повноважень має місце у тому випадку, коли існує обов'язок вчинити конкретні дії, але він не виконаний і це порушує права позивача.

Конституційний Суд України у рішенні від 08.10.20008 року № 21-рп/2008 зазначив, що згідно зі статтею 106 Основного Закону України повноваження Президента України як глави держави визначаються Конституцією України. Це унеможливлює прийняття законів, які встановлювали б інші його повноваження. Таку правову позицію Конституційний Суд України неодноразово викладав у своїх рішеннях, зокрема від 10.04.2003 року N 7-рп/2003, від 07.04.2004 року N 9-рп/2004, від 16.05.2007 року N 1-рп/2007.

Отже, законодавчі акти не можуть покладати на Президента України додаткових прав чи обов'язків, крім тих, які прямо передбачені нормами Конституції України.

Повноваження Президента України встановлено статтею 106 Конституції України. При цьому, пунктом 31 частини першої вказаної статті передбачено, що Президент України здійснює також інші повноваження, визначені Конституцією України.

Згідно з пунктом 21 частини 1 статті 85 Конституції України до повноважень Верховної Ради України належить призначення на посади та звільнення з посад членів Центральної виборчої комісії за поданням Президента України.

Таким чином, Конституцією України, крім повноважень Президента України, визначених у статті 106, також встановлено повноваження щодо внесення подання до Верховної Ради України про звільнення членів ЦВК.

За загальним правилом повноваження трактується як сукупність прав і обов'язків державних органів, а також посадових та інших осіб, закріплених за ними у встановленому законодавством порядку для здійснення покладених на них функцій.

Конституція України згадує повноваження Президента України щодо внесення подання про звільнення членів ЦВК до Верховної Ради України лише у пункті 21 частини першої статті 85, яка регламентує повноваження Верховної Ради України. При цьому, зміст вказаної норми свідчить, що внесення подання про звільнення членів ЦВК є правом, але не обов'язком Президента України.

Так, за своєю суттю поняття обов'язку включає вимогу виконання певних дій. Проте, пункт 21 частини 1 статті 85 Конституції України не містить імперативної норми з вимогою до Президента України вносити подання до Верховної Ради України про звільнення членів ЦВК у певний строк, або за певних конкретних обставин, з настанням яких виникає обов'язок.

Також, відсутні підстави стверджувати, що обов'язок відповідача внести подання до Верховної Ради України про звільнення членів ЦВК, строк повноважень яких закінчився, виникає на підставі Закону N 1932-IV, оскільки, як зазначалось, закони не можуть покладати на Президента України додаткових прав чи обов'язків, крім тих, що прямо передбачені нормами Конституції України.

До того ж, Закон N 1932-IV також не містить імперативних норм щодо строків і обов'язку внесення Президентом України подання про звільнення членів ЦВК у зв'язку з закінченням строку їх повноважень.

Таким чином, у даному випадку, немає обов'язку Президента України внести подання про звільнення членів ЦВК у зв'язку з закінченням строку їх повноважень. Отже, оскільки відсутній невиконаний відповідачем обов'язок, то відсутня і протиправна бездіяльність.

Вважаю, що доводи позивачів про порушення їх прав є необґрунтованими.

Позивачі зазначали про порушення права фракції на врахування її пропозицій у поданні Президента України про призначення на посаду членів ЦВК, як це передбачено частиною другою статті 6 Закону N 1932-IV.

Проте, у вказаній нормі йде мова про необхідність саме врахування пропозицій фракції, але не про обов'язок Президента України включити до подання визначених фракціями осіб. Фракція не позбавлена можливості реалізувати своє право та надати пропозиції, передбачені частиною другою статті 6 Закону N 1932-IV.

Крім того, позивачі вважають порушеними свої права мати представника партії у ЦВК. Однак, право позивачів мати представника партії у ЦВК законом заборонено. Так, частиною четвертою статті 7 Закону N 1932-IV передбачено, що член Комісії не може бути представником чи уповноваженою особою політичної партії, що беруть участь у виборах.

Також, вважаю, що право позивачів бути обраним до органів державної влади не порушено. Позивач ОСОБА_1 право бути обраним вже реалізував, а представники партії "Радикальна партія Олега Ляшка", які не реалізували це право, не позбавлені такої можливості, оскільки на даний час ЦВК здійснює свої повноваження. Так, частиною першою статті 30 Закону N 1932-IV передбачено, що повноваження члена Комісії припиняються у зв'язку з прийняттям рішення Верховною Радою України про звільнення його з посади. Оскільки відповідні рішення Верховною Радою України не прийняті, то повноваження членів ЦВК не припинено.

Отже, за існуючого правового регулювання спірних правовідносин, вважаю, що з боку відповідача відсутня протиправна бездіяльність, а права позивачів не порушено.

Враховуючи вищенаведене, позов у цій справі є необґрунтованим, у тому числі в частині вимог про визнання неправомірною бездіяльності відповідача.

Суддя Л.Л. Мороз