Справа № 607/3043/12а
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2015 року м. Київ К/800/10181/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Гончар Л.Я.
провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року у справі №607/3043/12а за позовом ОСОБА_4 до Довжанської сільської ради, третя особа - Приватне агропромислове підприємство «Перемога», про визнання незаконним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2012 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Довжанської сільської ради, третя особа - Приватне агропромислове підприємство «Перемога», в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення № 154 п'ятнадцятої сесії Довжанської сільської ради четвертого скликання від 29.12.2004 року, визнати протиправним та скасувати клопотання до Тернопільської районної державної адміністрації № 16 від 25.02.2005 року, виданого Довжанською сільською радою.

В обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначив, що оскаржуваним рішення сільської ради надано згоду на переведення земель загальною площею 56,61 га в землі запасу Довжанської сільської ради. Вказані землі перебували у власності колишнього колгоспу «Перемога» Тернопільського району, який було реорганізованого в ТОВ «Довжанське». Несільськогосподарські угіддя, що перебували у власності колгоспу мали розподілятись відповідно до установчих документів підприємства за згодою власників земельних паїв. На підставі вказаного рішення сільська рада клопотанням №316 від 25 лютого 2005 року звернулась до Тернопільської районної державної адміністрації щодо погодження даного рішення. Вважає, що вказані дії сільської ради є неправомірними, виходять за межі її компетенції.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 вересня 2014 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення п'ятнадцятої сесії четвертого скликання Довжанської сільської ради за № 154 від 29 грудня 2004 року «Про передачу земель, які не підлягають паюванню у комунальну власність». У задоволенні решти вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року, ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на те, що при прийнятті зазначеного судового рішення було порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Довжанської сільської ради п'ятнадцятої сесії четвертого скликання № 154 від 29.12.2004 року «Про передачу земель, які не підлягають паюванню в комунальну власність» з посиланням на виписку протоколу зборів власників земельних часток паїв колишнього колгоспу «Перемога» від 07.11.2004 року, було вирішено надати згоду на переведення земель, що не підлягають паюванню площею 56,61 га з користування ТОВ «Довжанське». Перевести землі, які не підлягають паюванню в землі запасу Довжанської сільської ради загальною площею 56,61 га. Просити Тернопільську районну державну адміністраціюприйняти розпорядження про переведення вищевказаних земель, що не підлягають паюванню площею 56,61 га в землі запасу сільської ради.

25 лютого 2005 року Довжанська сільська рада звернулась до Тернопільської районної державної адміністрації з клопотанням № 16 про затвердження рішення Довжанської сільської ради № 154 від 29.12.2004 року «Про передачу земель, які не підлягають паюванню в комунальну власність».

Розпорядженням голови Тернопільської районної державної адміністрації від 18 травня 2005 року № 264 «Про переведення земель, які не підлягають паюванню, колишнього колгоспу «Перемога» в землі запасу на території Довжанської сільської ради», переведено землі колишнього колгоспу «Перемога» загальною площею 55,61 га, які не підлягають паюванню, в землі запасу Довжанської сільської ради.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями відповідача, ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо винесення оскаржуваного рішення сільської ради є неправомірними та такими, що суперечать вимогам ст.ст.12, 30 Земельного кодексу України.

Натомість, суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції та відмовив у задоволенні позову з тих підстав, що рішення Довжанської сільської ради від 29.12.2004р. №154 прийняте з дотриманням чинного законодавства України, в межах компетенції і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає обґрунтованим висновок суду апеляційного інстанції про відмову у задоволенні позову, враховуючи наступне.

Згідно з п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Відповідно до ст.12 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Статтею 30 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що при ліквідації сільськогосподарських підприємств несільськогосподарські угіддя, що перебували у їх власності, розподіляються відповідно до установчих документів цих підприємств або за згодою власників земельних часток (паїв). У разі недосягнення згоди це питання вирішується в судовому порядку.

У відповідності до ч.2 ст.19 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Як вірно встановлено судом апеляційної інстанції, землі, про які йдеться в оскаржуваному рішенні Довжанської сільської ради площею 55,61 га, не підлягали паюванню, що підтверджується Проектом роздержавлення і приватизації земель колгоспом «Перемога» (1995р.). Вказані землі відносяться до несільськогосподарських земель загального користування, що відображено в таблиці №3 до Проекту роздержавлення, і відповідає рішенню Довжанської сільської ради №154 від 29.12.2004р. Землі площею 56,61 га, які вказано в оскаржуваному рішенні, це несільськогосподарські угіддя площею 56,61 га, в тому числі, господарські двори 17,0 га, господарські шляхи і прогони - 21,0 га, річки - 1,0 га, штучні водогони - 1,0 га, вкриті лісовою рослинністю - 8,0 га, кар'єри - 2,0 га, болота - 2,61 га, чагарники - 3.0 га.

Окрім того, колгосп «Перемога», якому видано Державний акт на право колективної власності на землю у 1995р. припинився як юридична особа у березні 1997р.

Проте, судом першої інстанції не встановлено, а ототожнено колгосп «Перемога» на території Довжанської сільської ради з колективним сільськогосподарським підприємством «Перемога», якого на території Довжанської сільської ради не було зареєстровано. При цьому судом не з'ясовано хто проводив розпаювання земель, чи мають власники земельних часток (паїв) відношення до ліквідованого у 1997р. колгоспу «Перемога» і Державного акту, який було видано колгоспу «Перемога».

У відповідності до п.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи, колегія суддів вважає вірним висновок суду апеляційної інстанції, що рішення Довжанської сільської ради від 29.12.2004р. №154 прийняте відповідачем у межах його повноважень та відповідає приписам ч.3 ст.2 КАС України.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Способи захисту прав на земельні ділянки визначені ст. 152 ЗК України. За приписами наведеної норми держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

При цьому ч.1 ст.6 КАС України вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв'язку з прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень порушуються права позивача.

Із наведених норм випливає, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, тобто у іншої особи вже виникло право на оренду чи власність на земельну ділянку. При цьому захист прав позивача має бути нерозривно пов'язаним з таким фактом, що у особи існує правовий інтерес як власника або як користувача на цю земельну ділянку.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Отже, вирішуючи публічно-правовий спір, суди повинні встановити, в чому полягає порушення прав позивача оскаржуваним актом.

Тобто, обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_4 не був членом і пайовиком колгоспу, і на час ухвалення сільською радою рішення №154 не проживав на території Довжанської сільської ради.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що позивачем не доведено, що оскаржуваним рішенням порушено його права, свободи та законні інтереси.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовані до них норми матеріального права.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: