Справа № 826/7597/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

23 листопада 2015 року 09:10 справа №826/7597/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомПершого заступника прокурора Шевченківського району міста Києва
доКомунального підприємства "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна"
треті особи1. ОСОБА_1 2. Національна академія наук України 3. Міністерство юстиції України 4. Головне територіальне управління юстиції у місті Києві
проскасування рішення
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Перший заступник прокурора Шевченківського району міста Києва (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Комунального підприємства "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" (далі по тексту - відповідач, КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна"), в якому, з урахуванням подальшого уточнення позовних вимог, просить: скасувати рішення Комунального підприємства "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" від 22 червня 2010 року про реєстрацію права власності на гуртожиток (літ. А) загальною площею 429,90 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 на підставі рішення від 17 грудня 1999 року та додаткового рішення від 27 грудня 1999 року Ворошиловського районного суду міста Донецька у справі №2-2288/99, про що зроблено відповідний запис у реєстрову книгу №205п-130 за реєстровим №9953-П.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 квітня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/7597/15 та призначено попереднє судове засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 червня 2015 року залучено до участі в адміністративній справі Національну академію наук України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва 17 вересня 2015 року виключено зі складу відповідачів Державну реєстраційну службу України та Реєстраційну службу Головного управління юстиції у місті Києві, залучено до участі в адміністративній справі Міністерство юстиції України та Головне територіальне управління юстиції у місті Києві в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2015 року закінчено підготовче провадження та призначено справу №826/7597/15 до судового розгляду.

В судовому засіданні 26 жовтня 2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечив, сторонами заявлено спільне клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи викладене, суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

22 червня 2010 року на підставі рішення Ворошиловського районного суду міста Донецька від 17 грудня 1999 року та додаткового рішення Ворошиловського районного суду міста Донецька від 27 грудня 1999 року КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на гуртожиток (літ. А) загальною площею 429,90 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі по тексту - гуртожиток), номер запису 9953-П в книзі 205П-130.

Позивач вважає, що рішення державного реєстратора від 22 червня 2010 року прийняте з порушенням вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та підлягає скасуванню.

Відповідач письмового заперечення на адміністративний позов до суд не надав.

В письмових поясненнях відповідач зазначив, що КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" позбавлено повноважень щодо проведення державної реєстрації, а також її скасування, а також позбавлено доступу до електронного реєстру прав власності.

Представник третьої особи 1 заперечив проти позовних вимог.

Треті особи 2, 3 та 4 письмових пояснень стосовно предмету спору до суду не надали.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, дійшов висновку, що адміністративний позов Першого заступника прокурора Шевченківського району міста Києва підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Згідно абзацу другого частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав), це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Частина перша статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлює, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до частини четвертої статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до частин першої - четвертої, сьомої та одинадцятої статті 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом. Реєстрація заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості їх надходження. Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку. Заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не приймається у разі відсутності документа, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, який затверджено наказом Міністерства юстиції України 07 лютого 2002 року №7/5 (далі по тексту - Тимчасове положення, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що для проведення державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно власник (власники), інший правонабувач (правонабувачі) або уповноважена ним (ними) особа подає реєстратору БТІ заяву про державну реєстрацію прав за формою, визначеною у додатку 1.

До заяви про державну реєстрацію прав додаються правовстановлювальні документи (додаток 2), їх нотаріально засвідчені копії, документи, що підтверджують оплату за проведення державної реєстрації прав та видачу витягу про державну реєстрацію прав, а також інші документи, визначені Положенням.

Відповідно до частини третьої статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно пункту 10 Переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно (додаток 2 до Тимчасового положення) рішення суду про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна є підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно.

Згідно частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державний реєстратор, зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Пунктом 3.4 Тимчасового положення передбачено, що за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію прав реєстратор БТІ приймає рішення про державну реєстрацію прав або відмову в ній. У своїх діях реєстратор БТІ керується законодавством України.

Отже, законодавством чітко передбачено, що державна реєстрація прав можлива лише на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

З реєстраційної справи №30762868 за адресою АДРЕСА_1 вбачається, що 22 червня 2010 року на підставі рішення Ворошиловського районного суду міста Донецька від 17 грудня 1999 року та додаткового рішення Ворошиловського районного суду міста Донецька від 27 грудня 1999 року КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на гуртожиток (літ. А) загальною площею 429,90 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, номер запису 9953-П в книзі 205П-130.

Рішення Ворошиловського районного суду міста Донецька від 17 грудня 1999 року та додаткове рішення Ворошиловського районного суду міста Донецька від 27 грудня 1999 року, які містяться в матеріалах реєстраційної справи №30762868 за адресою АДРЕСА_1, не містять відмітки про дату набрання ними законної сили.

Окрім того, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 лютого 2015 року у справі №826/9469/13-а, яке залишене без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року, встановлено, що в матеріалах справи містяться листи Ворошиловського районного суду міста Донецька, в яких зазначено, що вказаним судом у 1999 році не розглядалася справа сторонами де були ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, оскільки державна реєстрація прав можлива лише на підставі рішень судів, що набрали законної сили, а Ворошиловським районним судом міста Донецька у 1999 році не приймалися рішення, які слугували підставою для реєстрації права власності ОСОБА_1 на гуртожиток, рішення відповідача від 22 червня 2010 року про реєстрацію права власності на гуртожиток (літ. А) загальною площею 429,90 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Окружний адміністративний суд міста Києва вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Згідно з статті 121 Конституції України на прокуратуру України покладено представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках зазначених законом.

Відповідно до положень статті 361 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року у справі №1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності, та господарювання тощо.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Частина друга статті 60 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що з метою представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з адміністративним позовом (поданням), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження в якій відкрито за адміністративним позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами для представництва інтересів громадянина або держави.

Прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Одним з основних напрямків державної політики є дотримання правових, економічних, організаційних засад проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Згідно частини другої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Орган уповноважений державою здійснювати контроль та нагляд у сфері спірних правовідносин відсутній.

З наведених норм законодавства вбачається, що прокурор наділений правом звернення до адміністративного суду та правомірно набув статуту позивача у цій справі.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем доведено правомірність та обґрунтованість позовних вимог в частині скасування оскаржуваного рішення відповідача від 22 червня 2010 року з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, однак, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Першого заступника прокурора Шевченківського району міста Києва підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Першого заступника прокурора Шевченківського району міста Києва задовольнити повністю.

2. Скасувати рішення Комунального підприємства "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" від 22 червня 2010 року про реєстрацію права власності на гуртожиток (літ. А) загальною площею 429,90 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1, запис у реєстровій книзі №205п-130 за реєстровим №9953-П.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко