Справа № 826/12857/15
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Прайм Девелопмент» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Прайм Девелопмент» до відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа - Державна податкова інспекція у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві, про скасування постанови, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Прайм Девеломпент» (далі - Позивач, ТОВ «Прайм Девеломпент») звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - Відповідач, ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві) про скасування постанови від 10.06.2015 року ВП №47300475 про закінчення виконавчого провадження, винесену старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві Бялим М.Г.

Протокольною ухвалою від 03.09.2015 року судом першої інстанції залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - Третя особа, ДПІ у Шевченківському районі).

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.10.2015 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки державний виконавець отримав документальне підтвердження виконання рішення суду, постанова про закінчення виконавчого провадження прийнята на підставі та в межах чинного законодавства.

Не погоджуючись із викладеним у постанові рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити повністю. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що спричинило ухвалення неправильного рішення. Наголошує на тому, що судом першої інстанції не були належним чином досліджені обставини справи та не враховано, що по суті судове рішення виконано не було.

У судовому засіданні представник Позивача доводи апеляційної скарги підтримав та просив її вимоги задовольнити повністю з підстав, викладених в останній.

Представник Третьої особи проти задоволення апеляційної скарги заперечував, наголошуючи на безпідставності викладених в ній вимог та відповідності рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, явку повноважного представника не забезпечив.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - зміні з наступних підстав.

Як було встановлено судом першої інстанції, 03.03.2015 року Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист № 826/12805/14 (а.с. 33), яким зобов'язано ДПІ у Шевченківському районі вчинити необхідні дії, спрямовані на відновлення статусу ТОВ «Прайм Девелопмент» як платника податку на додану вартість, у тому числі, але не обмежуючись, щодо відновлення відповідних відомостей в електронних реєстрах Державної фіскальної служби України (Міністерства доходів і зборів України).

Позивач 20.04.2015 року звернувся до Відповідача із заявою про примусове виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.12.2014 року (а.с. 6-7).

Державним виконавцем 27.04.2015 року на підставі виконавчого листа прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 47300475 з примусового виконання рішення суду від 17.12.2014 року (а.с. 34) та встановлено строку для добровільного виконання рішення - сім днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Листом від 15.05.2015 року №6512/9/26-59-11-07-19 (а.с. 35), отриманим УДВС ГУЮ у м. Києві 21.05.2015 року, Третя особа повідомила Відповідача, що листом від 09.04.2015 року відповідно до п. 5.10 розділу V Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2014 року №1130, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2014 року за №1456/26233, ДПІ у Шевченківському районі було направлено пакет документів до ГУ ДФС у м. Києві для вирішення питання щодо відновлення в Реєстр платників податку на додану вартість ТОВ «Прайм Девелопмент».

У зв'язку з вищевикладеними обставинами, Відповідачем 10.06.2015 року прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 47300475 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з виконанням виконавчого документа у повному обсязі.

Враховуючи встановлені вище обставини, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 1, 11, 49 Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність прийнятої Відповідачем постанови про закінчення виконавчого провадження, оскільки матеріалами справи підтверджується повне та фактичне виконання судового рішення.

З таким висновком суду першої інстанції не можна повністю погодитися з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Положеннями абз. 2 ч. 2 ст. 25 Закону закріплено, що у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, Третьою особою було направлено ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві було направлено лист від 15.05.2015 року №6512/9/26-59-11-07-19 з інформацією щодо виконання рішення суду.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Тобто, обов'язковою умовою для закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону є фактичне виконання рішення у повному обсязі у відповідності до виконавчого документа.

Разом з тим, судова колегія зауважує, що постанова від 10.06.2015 року ВП №47300475 не відповідає усім вимогам, визначеним чинним законодавством, що випливає з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та чому наголошує Апелянт, посилаючись на виконання судового рішення у справі №826/12805/14, Третя особа зазначає, що у відповідності до п. 5.10 розділу V затвердженого наказом Мінфіну України від 14.11.2014 року №1130 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість ДПІ у Шевченківському районі було направлено до ГУ ДФС у м. Києві лист для вирішення питання щодо відновлення в Реєстрі платників податку на додану вартість ТОВ «Прайм Девелопмент». Наведене, на думку суду першої інстанції, стало достатньою підставою для державного виконавця для прийняття рішення про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з фактичним виконанням рішення у повному обсязі.

Водночас, суд першої інстанції не врахував такого.

Зі змісту п. 5.10 розділу V затвердженого наказом Мінфіну України від 14.11.2014 року №1130 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість (далі - Положення №1130) вбачається, що підставою для внесення до Реєстру змін щодо скасування анулювання реєстрації, що відбулось за самостійним рішенням контролюючого органу, є рішення суду, яке набрало законної сили, або рішення контролюючого органу про скасування рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ. Рішення із копіями відповідних документів направляється до Державної фіскальної служби України для внесення відповідних змін до Реєстру.

Рішення контролюючого органу про скасування рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ викладається з описом ситуації, посиланням на Кодекс, зазначенням мотивів та обґрунтувань прийняття такого рішення, оформляється на бланку та підписується керівником такого органу чи особою, яка виконує його обов'язки або є заступником керівника.

У разі скасування рішення про анулювання реєстрації, якщо інше не визначено судовим рішенням, контролюючий орган вносить до Реєстру запис про реєстрацію платника ПДВ із урахуванням таких особливостей:

1) якщо на дату скасування рішення про анулювання реєстрації в особи відсутня наступна (повторна) реєстрація, дата реєстрації платником ПДВ не змінюється;

2) якщо на дату скасування рішення про анулювання реєстрації особа зареєстрована платником ПДВ повторно, дата реєстрації платником ПДВ відповідає даті попередньої реєстрації платником ПДВ;

3) якщо на дату скасування рішення про анулювання реєстрації особа зареєстрована як платник єдиного податку, умова сплати якого не передбачає сплати податку на додану вартість, дата реєстрації платником ПДВ не змінюється, дата анулювання реєстрації відповідає даті, що передує дню переходу особи до застосування відповідної ставки єдиного податку, а причина анулювання - підпункту «в» пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу. Анулювання реєстрації проводиться за заявою про анулювання реєстрації платника ПДВ або за рішенням контролюючого органу;

4) якщо на дату скасування рішення про анулювання реєстрації в особи є анульованою наступна (повторна) реєстрація, дата реєстрації платником ПДВ відповідає даті попередньої реєстрації платником ПДВ, а дата та причина анулювання реєстрації - даті та причині анулювання повторної реєстрації.

З наведеного випливає нормативно встановлений алгоритм дій податкового органу при набранні законної сили рішенням суду щодо анулювання реєстрації платника ПДВ - рішення із копіями відповідних документів направляється до Державної фіскальної служби України для внесення відповідних змін до Реєстру.

Тобто, направлення ДПІ у Шевченківському районі листа від 09.05.2015 року №3596/8/26-59-11-07-24 на адресу ГУ ДФС у м. Києві, а не ДФС України, як це прямо передбачено п. 5.10 Положення № 1130, не може свідчити, на думку колегії суддів, про фактичне виконання рішення у повному обсязі у відповідності до виконавчого документа. При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.12.2014 року у справі №826/12505/14 зобов'язано ДПІ у Шевченківському районі вчинити всі необхідні дії щодо відновлення відповідних відомостей в електронних реєстрах ДФС України (Міндоходів), відтак висновок Департаменту ДВС, з яким погодився суд першої інстанції, про наявність правових підстав для закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону є передбаченим.

Крім того, судовою колегією враховується, що згідно приписів ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Крім того, колегія суддів зауважує, що з аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 124 Конституції України.

Отже, основним призначенням стадії виконавчого провадження є фактичне втілення судових присуджень у певні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту, чого Відповідачем по відношенню до ТОВ «Прайм Девелопмент» забезпечено у повному обсязі не було.

Поряд з цим, необхідно зазначити, що згідно ч. 1 ст. 50 Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відтак, враховуючи те, що закінчення виконавчого провадження в силу ч. 1 ст. 30 Закону є завершенням останнього, Позивач позбавлений права повторно пред'явити виконавчий лист до виконання, що є фактичною перешкодою у виконанні судового рішення та суперечить гарантованим Конвенцією та Конституцією України правам особи на справедливе та ефективне правосуддя.

Аналогічна позиція викладена у рішенні Вищого адміністративного суду України від 02.02.2012 року у справі № К/9991/46222/11.

За таких обставин, виходячи з вищезазначеного та з аналізу рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» необхідно взяти до уваги, що негнучкість і навіть формалізм адміністративного провадження не може виправдати відмови у правосудді, яка є наслідком невиконання рішення суду.

Таким чином, оцінюючи у сукупності наявні у матеріалах справи докази, а також беручи до уваги обставини справи, колегія суддів прийшла до висновку, що прийняття державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження спричинило порушення основоположних прав Позивача на здійснення справедливого та ефективного правосуддя.

Виходячи з вищезазначеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, оскільки прийняття останньої спричинило неможливість повного виконання рішення суду, а відтак і реалізації законних прав ТОВ «Прайм Девелопмент» на належний судовий захист.

Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що судом першої інстанції не було враховано наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 КАС України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Зі змісту п. 11 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» випливає, органами державної виконавчої служби у розумінні положень ст. 181 КАС України є: 1. Державна виконавча служба України, до складу якої входить відділ примусового виконання рішень. 2. Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень. 3. Районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Тобто, у цій категорії справ відповідачами можуть бути лише перераховані органи державної виконавчої служби у зв'язку з тим, що структурні підрозділи органів державної виконавчої служби: відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, відділи примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі - не визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» як самостійні органи державної виконавчої служби, що виключає можливість їхньої участі як відповідачів у таких справах.

Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві не входив до визначеного Законом переліку органів державної виконавчої служби, що виключає можливість його участі як відповідача у справах, що розглядаються відповідно до ст. 181 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Під час розгляду справи суд першої інстанції не врахував, що в даній справі Позивач звернувся до неналежного Відповідача та не допустив його заміну, що призвело до порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналогічна позиція підтримується Вищим адміністративним судом України, викладена в ухвалах від 10.06.2015 року у справі №К/800/53019/13, від 01.07.2015 року у справі №/9991/2289/11, від 25.06.2015 року у справі №К/800/61546/14, від 08.07.2015 року у справі №К/9991/87605/11.

Разом з тим, враховуючи, що суд апеляційної інстанції позбавлений права допустити заміну неналежного Відповідача під час апеляційного розгляду справи, підстави для задоволення позову КП ТОВ «Прайм Девелопмент» до ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві - відсутні.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про правомірність постанов ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві допущено порушення норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим колегія суддів позбавлена можливості задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до ст. 201 КАС України підставами для зміни постанови суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального права.

У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - змінити, зазначивши, що підставами для відмови у задоволенні позову є обставини, зазначені в мотивувальній частині даної постанови.

Керуючись ст.ст. 50, 160, 167, 195, 198, 201, 205, 207, 211, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Прайм Девелопмент» - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 жовтня 2015 року - змінити, зазначивши, що підстави для відмови у задоволенні адміністративного позову викладені в мотивувальній частині даної постанови.

У решті постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Прайм Девелопмент» до відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа - Державна податкова інспекція у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві, про скасування постанови - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається в порядку та строки, визначені ст. ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.