Справа № 826/12843/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2015-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

25 листопада 2015 року № 826/12843/15

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі судді Добрянської Я.І., розглянув відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 КАС України в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовомОСОБА_1 ОСОБА_2
до відповідача Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України
провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись в Окружний адміністративний суд міста Києва з позовом до відповідача Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в якому просять:

- визнати протиправною відмову відповідача у реєстрації місця проживання позивачів за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати відповідача зареєструвати позивачів за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.07.2015 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

В судове засідання 27.10.2015 не прибув представник відповідача, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи.

Представник позивачів надав пояснення по суті позову та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Зважаючи на не прибуття представника відповідача, суд відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

29.10.2015 від представника позивачів надійшли додаткові пояснення.

Станом на час розгляду справи по суті жодних інших документів від сторін до суду не надходило.

Отже, розглянувши надані позивачами документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивачів в судовому засіданні, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також вивчивши норми чинного законодавства з приводу даного спору, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:
23 квітня 2015 року відповідач відмовив ОСОБА_1 у реєстрації місця проживання в садовому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із не входженням зазначеного будинку до житлового фонду Дніпровського району міста Києва.

15 травня 2015 року відповідач відмовив ОСОБА_2 у реєстрації місця проживання в садовому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із не входженням зазначеного будинку до житлового фонду Дніпровського району міста Києва.

Позивачі вважаючи зазначені відмови відповідача протиправними, звернулись за захистом з даним позовом до суду.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та норми чиновного законодавства з приводу даного спору, а також заслухавши пояснення представника позивачів, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, зважаючи зокрема на наступне.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Для реєстрації особа або її законний представник подає:

письмову заяву;

документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України;

квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати;

талон зняття з реєстрації (у разі зміни місця проживання в межах України). Талон зняття з реєстрації не подається у разі оформлення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання;

документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації;

військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів.

Згідно із статтею 4 Житлового Кодексу Української РСР жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд.

Житловий фонд включає:

жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд);

жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд);

жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів);

жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд);

квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).

До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об`єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду.

До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Верховна Рада України 2 вересня 2014 року ухвалила Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо переведення садових і дачних будинків у житлові будинки та реєстрації в них місця проживання»за № 1673-VII, який суттєво спростив процес зміни статусу дачі на житловий будинок і дозволив проводити реєстраційні дії місця проживамння громадян та набрав чинності 27 вересня 2014 року.
Вказаним Законом були внесені зміни до Житлового та Цивільного кодексів України, а також Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV від 11.12.2003р. (надалі Закон № 1382-IV).

Якщо раніше житлом фізичної особи визнавалися житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них, то сьогодні це житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні не тільки для постійного, але і для тимчасового проживання в них (ч.1 ст.379 Цивільного кодексу України).
Законом розширено поняття місця проживання фізичної особи, яким є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Для порівняння можна навести попередню редакцію частини 1 статті 29 Цивільного кодексу України, якою було встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

У свою чергу Закон № 1382-IV також по-новому визначає місце проживання як житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці (область, район, місто, район у місті, селище, село), в якому особа проживає постійно або тимчасово без обмеження строком, оскільки за змістом вказаного Закону раніше для визначення місця проживання вимагалось проживання в ньому строком понад шість місяців на рік.

Ключовим аспектом вказаного Закону є те, що Житловий кодекс УРСР доповнено статтею 8-1, відповідно до якої громадяни відповідно до закону мають право на переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Рішення про переведення дачних і садових будинків у жилі будинки приймається відповідними органами місцевого самоврядування. Також уточнено призначення жилих будинків і жилих приміщень не тільки для постійного але і для тимчасового проживання громадян (ст.6).

Оскільки дачні поселення та садівницькі товариства, як правило, знаходяться за межами населених пунктів (міста, селища, села), прикінцевими положеннями Закону передбачено, що тимчасово, до проведення реформи з питань адміністративно-територіального устрою, відносяться:

по-перше, дачні поселення та садівницькі товариства у приміських зонах обліковуються за тими населеними пунктами, з якими вони зв`язані в адміністративному або територіальному відношенні;

по-друге, до жителів, об`єднаних постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, також відносяться жителі, які проживають постійно за межами цих адміністративно-територіальних одиниць та житло яких віднесено до відповідного села, селища чи міста, що дозволить врегулювати питання конституційного забезпечення прав і свобод цих громадян.

Таким чином, переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки, створить належні умови для реалізації громадянами права на вільний вибір місця проживання.

З чого слідує, якщо дачний будинок знаходиться на земельній ділянці і в свідоцтві про право власності вказано цільове призначення земельної ділянки, - для ведення садівництва і городництва. Відповідно, вона не може бути призначена для житлового будівництва. Тож, перш ніж приймати рішення про переведення садового будинку в житловий, необхідно переводити землю з сільськогосподарського призначення в житловий фонд.

А відтак, для прописки в дачному будинку є дві головні умови це зміна цільового призначення земельної ділянки і переведення дачного будинку в житловий. Також для реєстрації в садовому будинку такий будинок повинен мати конкретну адресу та знаходитися в межах адміністративно-територіальної одиниці (область, район, село); бути зареєстрований як об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до закону, громадяни мають право на переведення дачних і садових будинків, які відповідають державним будівельним нормам, у житлові будинки в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається із договору купівлі - продажу земельної ділянки від 03.09.2014, зареєстрованим в реєстрі за № 2126 продавець ОСОБА_2 передав у власність покупця ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0600 гектарів, цільове призначення якої є ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, вид використання земельної ділянки: для ведення садівництва.

Згідно із договором купівлі - продажу садового будинку від 03.09.2014, зареєстрованим в реєстрі за № 2124 продавець ОСОБА_2 передав у власність покупця ОСОБА_1 садовий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

З зазначених договорів вбачається, що садовий будинок знаходиться на земельній ділянці цільове призначення якої є ведення садівництва. Відповідно, зазначений садовий будинок не віднесено до житлового фонду.

Виходячи з вищезазначеного, аналізуючи чинне законодавство України, суд зазначає, що для здійснення реєстрації місця проживання у садовому будинку позивачам необхідно змінити цільове призначення земельної ділянки і перевести садовий будинок до житлового фонду. Також для реєстрації в садовому будинку такий будинок повинен мати конкретну адресу та знаходитися в межах адміністративно-територіальної одиниці (область, район, село); бути зареєстрований як об`єкт нерухомого майна.
Відповідно до ст. 8-1 Житлового Кодексу Української РСР громадяни відповідно до закону мають право на переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Рішення про переведення дачних і садових будинків у жилі будинки приймається відповідними органами місцевого самоврядування.

Згідно із Порядком переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2015 № 321 переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки здійснюється безоплатно органами місцевого самоврядування села, селища, міста, з якими відповідні дачні поселення та садівничі товариства пов`язані адміністративно або територіально.

Для переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок громадянин, який є його власником, або уповноважена ним особа (далі - власник) подає до виконавчого органу сільської (селищної, міської) ради, а у разі, коли в сільській раді виконавчий орган не утворено, - сільському голові (далі - уповноважений орган) заяву за формою згідно з додатком 1 цього порядку, до якої додаються:

- копія документа про право власності на дачний чи садовий будинок, засвідчена в установленому порядку;

- письмова згода співвласників (за наявності) на переведення такого будинку в жилий;

- звіт про проведення технічного огляду дачного чи садового будинку з висновком про його відповідність державним будівельним нормам за формою згідно з додатком 2 до цього порядку.

Технічний огляд дачного чи садового будинку проводиться без застосування обладнання для визначення характеристик конструкцій та виконання вишукувальних робіт на підставі укладеного договору суб`єктом господарювання, у якого працює один або більше відповідальних виконавців окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єктів архітектури, які пройшли професійну атестацію згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 р. N 554 "Деякі питання професійної атестації відповідальних виконавців окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єктів архітектури" (Офіційний вісник України, 2011 р., N 41, ст. 1668).

За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів уповноважений орган протягом місяця з дня їх надходження приймає рішення про переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок або про відмову в такому переведенні.

Місцева рада у триденний строк з дня прийняття рішення про переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки видає або надсилає власникові рекомендованим листом з описом вкладення рішення про переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок із зазначенням його адреси (рішення про відмову в переведенні разом з поданими документами).

Рішення про переведення є підставою для внесення відповідних змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, визначеному законодавством.

У разі відмови в переведенні дачного чи садового будинку у жилий будинок власник має право повторно подати документи, зазначені у пункті 3 цього Порядку, після усунення причин, що стали підставою для прийняття такого рішення.

В матеріалах справи відсутня інформація щодо прийняття рішення органу місцевого самоврядування про переведення садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 у жилий будинок, а також відсутня інформація про зміненення цільового призначення земельної ділянки.

Відповідно до наявних матеріалів, а саме договору купівлі - продажу садового будинку та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень вбачається, що об`єкт нерухомого майна розташований за адресою: АДРЕСА_1 в якому позивачі хочуть здійснити реєстрацію місця проживання є садовим будинком та призначення земельної ділянки для сільськогосподарських робіт.

Виходячи з зазначеного, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно відмовлено позивачам у реєстрації місця проживання, оскільки об`єкт нерухомого майна в якому намагаються зареєструвати своє місця проживання позивачі не є жилим будинком, а є судовим будинком, що підтверджується наявними матеріалами справи.

Позивач 29.10.2015 надав копію рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14.02.2014 № 755/3652/14-ц відповідно до якого зобов`язано Дніпровський РВ ГУ ДМС України в м. Києві зареєструвати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересаї та інтересах малолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Однак суд зазначає, що в зазначеному рішенні позивачі просили суд зареєструватися у житловому будинку, а не в садовому, тим паче на той час була відсутня стаття 8-1 Житлового кодексу України відповідно до якої громадяни мають право на переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, а тому суд не може взяти до уваги зазначене рішення, як доказ.

Згідно з вимогами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Також, згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку, наведені вище обставини, наявні матеріали справи та норми зазначеного законодавства свідчать про необґрунтованість та передчасність позовних вимог позивачів, що підтверджується допустимими доказами по справі, оскільки останні не звертались до суб`єкту владних повноважень з вимогою про переведення садового будинку у жилий, та не змінювали цільове призначення земельної ділянки, зважаючи на що, суд відмовляє у задоволенні позову повністю.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя: Я.І. Добрянська