Справа № 2а-2616/11/2670
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2011-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 квітня 2011 року 16:59 № 2а-2616/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: Головуючого судді Дегтярьової О.В., при секретарі судового засіданні ОСОБА_1, за участю позивача ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3 (довіреність від 10.01.2011р. № 7/10-021), розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_2
доДержавної податкової інспекції у Святошинському районі міста Києва
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 12 листопада 2010 року № /0, -
В С Т А Н О В И В:

23 лютого 2011 року до Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась Фізична особа підприємець ОСОБА_2 з позовом до ДПІ у Святошинському районі м. Києва про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 12 листопада 2010 року № /0.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що висновки акта перевірки необґрунтовані та непідтверджені, а тому відповідач неправомірно прийняв спірне податкове повідомлення рішення, яким визначив йому суму податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, надав письмові заперечення. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилався на те, що встановлені в ході перевірки обставини свідчать про порушення позивачем вимог Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», а тому визначення спірним податковим повідомленням рішенням позивачу суми податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб є правомірним.

У судових засіданнях позивач підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити.

Представник відповідача у судових засіданнях заперечувала проти позову та підтримала доводи, викладені у запереченні.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_2 зареєстрована фізичною особою підприємцем згідно Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця (Серія В03 № 039207, дата проведення державної реєстрації 18 червня 2008 року, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців 2 016578).

Згідно Довідки Головного управління статистики у м. Києві № 1959 від 16 липня 2008 року до видів діяльності Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 за КВЕД відноситься: 52.12.0 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах без переваги продовольчого асортименту; 51.42.1 Оптова торгівля одягом, 52.63.0 Роздрібна торгівля поза магазинами, не віднесені до інших групувань, 51.47.9 Оптова торгівля іншими непродовольчими товарами споживчого призначення, не віднесеними до інших групувань; 74.87.0 Надання інших комерційних послуг.

Відповідно до Свідоцтв про сплату єдиного податку від 23 червня 2008 року (Серія Ж № 681792), від 01 січня 2009 року (Серія Е № 389367) в ІІІ ІV кварталах 2008, 2009 та в І ІІ кварталах 2010 роках Фізична особа підприємець ОСОБА_2 перебувала на спрощеній системі оподаткування та була платником єдиного податку.

ДПІ у Святошинському районі м. Києва провела документальну позапланову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства позивача за період з 01 липня 2008 року по 30 червня 2010 року, за результатами якої було складено акт № 830/17-40/НОМЕР_1 від 25 жовтня 2010 року.

В ході перевірки було встановлено Фізична особа підприємець ОСОБА_2 за період з 01 липня 2008 року по 30 червня 2010 року здійснювала роздрібну торгівлю одягом. Закупка товару відповідно наданих до перевірки накладних була здійснена на суму 272 801, 00 грн.

За результати проведеного аналізу та обліку руху та реалізації придбаного товару, наявних накладних на придбання відповідної категорії товару, ціноутворення, виявлено товар невідомого походження, а саме: відсутнє документальне підтвердження джерела походження товару на суму 99 315, 15 грн.

Згідно наданих до перевірки документів та картки особового рахунку платника податку Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 податок з доходів фізичних осіб з виплаченого доходу до бюджету не перераховувався (сума виплаченого доходу 99 315, 15 грн.; ставка податку 15 %; 99 315, 15 х 15 % = 14 897, 28 грн.).

На підставі вищевикладеного в акті було зроблено висновок про порушення підпункту 8.1.1 п. 8.1 ст. 8, підпункту «а»п. 19.2 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», що призвело до ненарахування, неутримання та неперерахування до бюджету Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 податку з доходів фізичних осіб в розмірі 14 897, 28 грн.

12 листопада 2010 року ДПІ у Святошинському районі м. Києва на підставі зазначеного акта перевірки прийняла податкове повідомлення рішення № /0, яким згідно з підпунктом «б»підпункту 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»визначила позивачу суму податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб в розмірі 44 691, 84 грн., у тому числі 14 897, 28 грн. основний платіж та 29 794, 56 грн. штрафні санкції на підставі підпункту 17.1.9 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Вказане податкове повідомлення рішення було оскаржено позивачем в порядку апеляційного узгодження до ДПІ у Святошинському районі м. Києва, яка скаргу позивачу залишила без задоволення, а вказане податкове повідомлення рішення - без змін.

В ході судового розгляду представником відповідача було надано до суду службову записку від 04 квітня 2011 року № 1297/17- 40, в якій викладений розрахунок сум податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб, донарахованих спірним рішенням.

З цієї службової записки вбачається, що відповідачем для розрахунку суми податку з доходів фізичних осіб визначалась, в першу чергу, різниця між обсягом виручки за рік (2008, 2009, 2010), який визначався згідно звітів та книгою обліку доходів та витрат за формою № 10, та сумою витрат за цей же період на закупку товарів, визначеною згідно накладних, наданих на перевірку, і за надані послуги (вантажні перевезення), яка була визнана податковим органом як виручка від реалізації товару. Визначена таким чином виручка від реалізації товарів зменшувалась на суму торгової націнки, (згідно письмових пояснень позивача, наданих під час перевірки) і сума, яка виходила в результаті таких розрахунків визнавалась податковим органом сумою виплаченого доход без документального підтвердження витрат (42 802, 94 грн. за 2008 рік, 37 442, 06 грн. за 2009 рік, 19 070, 14 грн. за 2010 року, всього 99 315, 15 грн.), з якої і був обчислений податок з доходів фізичних осіб в розмірі 15 %.

При цьому в ході судового розгляду було встановлено, що зазначений розрахунок під час проведення перевірки не складався, до акта перевірки не долучався, письмові пояснення у позивача з приводу викладених фактів в ході перевірки не вимагались.

При вирішенні питання щодо правомірності спірного податкового повідомлення рішення суд виходить з наступного.

В частині другій ст. 19 Конституції України закріплений принцип законності, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Органи державної податкової служби України у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, іншими нормативно-правовими актами органів державної влади, а також рішеннями Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань оподаткування, виданими у межах їх повноважень (ст. 3 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»).

Відповідно до п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»від 04 грудня 1990 року № 509 - ХІІ (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право, зокрема здійснювати документальні невиїзні перевірки (на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, повязаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обовязкових платежів) незалежно від способу їх подачі), а також планові та позапланові виїзні перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обовязкових платежів), додержання валютного законодавства юридичними особами, їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами, що не мають статусу юридичної особи, а також фізичними особами, які мають статус субєктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно із законами України покладено обовязок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обовязкові платежі), крім Національного банку України та його установ (далі - платники податків); одержувати у платників податків (посадових осіб платників податків) пояснення з питань, що виникають під час перевірок та стосуються реалізації повноважень органів державної податкової служби, встановлених цим та іншими законами України; перевіряти під час проведення перевірок у фізичних осіб документи, що посвідчують особу.

Згідно з п. 1.5 Розділу 1 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства субєктами підприємницької діяльності фізичними особами, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 11 червня 2004 року № 326, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 червня 2004 року за № 803/9402 (який діяв на момент проведення перевірки та складання акт перевірки) (далі Порядок), який розроблений відповідно до вимог Закону України від 4 грудня 1990 року № 509-XII «Про державну податкову службу в Україні»та Указу Президента України від 23 липня 1998 року № 817/98 «Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності»для використання посадовими особами органів державної податкової служби при проведенні документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства субєктами підприємницької діяльності - фізичними особами, акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених у ході перевірки фактів порушень, зокрема, норм податкового та валютного законодавства, а також невиконання платником податків законних вимог посадової особи податкових органів, яка проводила перевірку.

За результатами проведеної документальної перевірки складається акт документальної перевірки, в якому викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності субєкта підприємницької діяльності, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового та валютного законодавства. (п. 1.4 та п. 1.6 Розділу 1 Порядку)

Факти виявлених порушень податкового та валютного законодавства викладаються в акті документальної перевірки чітко, обєктивно та в повній мірі, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані за обліком та підтверджують наявність зазначених фактів. (п. 1.7 Розділу 1 Порядку)

У разі відсутності первинних документів, що підтверджують факт порушення, до акта перевірки додається пояснення платника податків, що перевіряється. (абзац другий п. 1.8 Розділу 1 Порядку)

Згідно Розділу 2 (Склад і зміст акта документальної перевірки) в описовій частині акта документальної перевірки за кожним відображеним в акті фактом порушення податкового та валютного законодавства необхідно:

- висвітлити показники, які відображаються платником податків у податковій звітності, та фактичні показники, виявлені у ході перевірки на підставі первинних документів обліку платника податків у розрізі періодів;

- у разі виявлення розбіжностей чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті нормативно-правових актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків, в якому дане порушення здійснено, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків та, за їх наявності, відповідальних осіб за ведення обліку доходів і витрат субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи щодо встановлених порушень;

- зазначити первинний документ, на підставі якого вчинено записи з обліку, а у разі відсутності такого - інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення;

- у разі відмови платника податків та, за їх наявності, відповідальних осіб за ведення обліку доходів і витрат субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи надати посадовим особам, що здійснюють перевірку, письмові пояснення щодо причини ненадання документів, факти відмови відображаються в акті.

Не допускається відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також субєктивних припущень посадовими особами, що здійснюють перевірку, які не мають підтверджених доказів, та різного роду висновків щодо дій платника податків та, за їх наявності, відповідальних осіб за ведення обліку доходів і витрат субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи (наприклад: дій щодо умислу чи відсутності умислу, «приховування обєкта оподаткування», «описка»тощо).

Крім того, в до акта документальної перевірки можуть додаватись інформативні додатки до акта документальної перевірки, зокрема розрахунки донарахованих сум податків, зборів, інших обовязкових платежів, а також розрахунки зменшення відємного значення обєкта оподаткування, зменшення податкового кредиту за податком на додану вартість у розрізі податкових періодів; пояснення платника податків, а також, за їх наявності, відповідальних осіб за ведення обліку доходів і витрат субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи щодо виявлених порушень, надані в ході перевірки; інші матеріали, що підтверджують наявність фактів податкових та валютних порушень; матеріали (описи, відомості, протоколи, інвентаризаційний опис, акти хронометражів) про результати проведених в ході перевірки обстежень.

Вищевикладені положення нормативно правових актів, що регулюють проведення перевірок податковими органами фізичних осіб підприємців, свідчать про те, що висновки акта перевірки про порушення законодавства мають бути обґрунтованими, тобто можуть базуватись та підтверджуватись первинними документами та іншими доказами, що достовірно підтверджують наявність факту порушення.

Висновок податкового органу про наявність товару невідомого походження без документального підтвердження на суму 99 315, 15 грн. був зроблений податковим органом необґрунтовано, без посилань на будь-які підтверджуючи первинні та інші документів, зокрема не було складено опис цього товару, не зазначено де саме був виявлений цей товар під час проведення перевірки, не були відібрані у позивача пояснення в ході перевірки щодо цього товару та витребувані додаткові документи. Зазначений висновок базується на підставі розрахунку, який був складений відповідачем вже під час розгляду справи, тобто після проведення перевірки, за методом, який не передбачений жодним нормативно правовим актом та був розроблений самим відповідачем, і використання його для розрахунку сум податку без інших документів є незаконним.

З огляду на викладене, висновок податкового органу про наявність у позивача під час проведення перевірки товару невідомого походження без документального підтвердження джерела походження товару на суму 99 315, 15 грн. є необґрунтованим та є лише субєктивним припущенням податкового органу.

При цьому судом враховується також наступне.

Відповідно до п. 1.15 ст. 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»від 22 травня 2003 року № 889 - ІV (який діяв на момент спірних правовідносин) (далі - Закон № 889 ІV) податковий агент - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобовязані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Податковим агентом, зокрема, є фізична особа, що є субєктом підприємницької діяльності чи здійснює незалежну професійну діяльність, яка використовує найману працю інших фізичних осіб, щодо виплати заробітної плати (інших виплат та винагород) таким іншим фізичним особам.

В розумінні Закону № 889 ІV платниками податку є: резидент, який отримує як доходи з джерелом їх походження з території України, так і іноземні доходи; нерезидент, який отримує доходи з джерелом їх походження з території України (п. 2.1 ст. 2), тобто фізичні особи резиденти та нерезиденти (підпункти 1.20.1 та 1.20.2 ст. 1).

В силу підпункту 8.1.1 ст. 8 Закону № 889 ІV податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону.

Підпунктом 8.1.2 п. 8.1 ст. 8 Закону № 889 ІV передбачено, що податок підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки не мають права приймати платіжні документи на виплату доходу, які не передбачають сплати (перерахування) цього податку до бюджету. Якщо оподатковуваний дохід нараховується, але не виплачується платнику податку особою, що його нараховує, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для місячного податкового періоду.

В розумінні Закону № 889 ІV доходом визнається сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, чи набутих незаконним шляхом у випадках, визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами.

Аналіз викладених положень свідчить, що оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб підлягає дохід, який виплачується фізичній особи податковим агентом, який зобовязаний нарахувати, утримати та сплатити цей податок від імені та за рахунок такої фізичної особи під час такої виплати в силу Закону № 889 ІV.

В даному випадку, податковим органом в акті перевірки та в ході розгляду справи не наведено жодного документа, в тому числі первинного, який би свідчив, що позивачем було здійснено на користь фізичної особи (фізичних осіб) виплату в розмірі 99 315, 15 грн. без сплати податку з доходів фізичних осіб і позивач в силу Закону № 889 ІV як податковий агент зобовязаний був здійснити нарахування, утримання та сплату податку під час такої виплати.

Частиною четвертою ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України, яка визначає правила належності та допустимості доказів, визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

З урахування вищевикладеного, суд вважає, що донарахування позивачу суми податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб та застосування до позивача суми штрафних (фінансових) санкцій на підставі підпункту 17.1.9 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»спірним податковим повідомленням рішенням є протиправним.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи відповідачем не було надано інших доказів на підтвердження своїх доводів.

Відповідачем не була доведена правомірність свого рішення.

За таких обставин, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про неправомірність оскаржуваного рішення і обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує всі здійснені позивачем та документально підтверджені витрати у розмірі 3, 40 грн. з Державного бюджету України.

Керуючись ст. 2, ст. 9, ст. ст. 69 - 71, ст. 94, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі міста Києва від 12 листопада 2010 року № /0.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими в ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя ОСОБА_4
Дата виготовлення та підписання повного тексту постанови 11 квітня 2011 року.