Справа № 826/10341/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 вересня 2015 року № 826/10341/15

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі головуючого судді Качура І.А. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Київської міської ради
про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:

До судді Окружного адміністративного суду м. Києва Качура І.А. надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі - позивач/ОСОБА_1С.) до Київської міської ради (надалі - відповідач/КМР, Київрада), в якому просить суд:

1. Визнати протиправними дії відповідача щодо порушення процедури розгляду клопотання ОСОБА_1 про виділення та передачу у власність земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації орієнтованою площею 0,01 га в межах м. Києва;

2. Зобов'язати КМР розглянути подане клопотання ОСОБА_1 про виділення та передачу у власність земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації орієнтованою площею 0,01 га в межах м. Києва відповідно до законодавства;

3. Відшкодувати на користь позивача судові витрати, які складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.06.2015 р. відкрито провадження у в адміністративній справі та призначено до судового розгляду.

В судове засідання позивач не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був належним чином повідомлений, водночас через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Київрадою, під час розгляду клопотання про надання безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації орієнтовною площею 0,01 га у межах м. Києва, було порушено процедуру його розгляду та протиправно відмовлено позивачу у задоволенні вказаного клопотання.

В судове засідання з'явився представник відповідача, який проти позовних вимог заперечує в повному обсязі, просить суд в їх задоволенні відмовити з підстав викладених в письмових запереченнях, зокрема зазначає про відсутність в діях Київради будь-яких порушень процедури розгляду клопотання ОСОБА_1 про виділення та передачу у власність земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації орієнтованою площею 0,01 га в межах м. Києва. Разом з тим, представником відповідача було зазначено, про те, що на виконання доручення Київради Департаментом земельних ресурсів ВО КМР (КМДА) було розглянуто вищезазначене клопотання позивача та надано позивачу відповідь листом №057021-08/В-1236-4607 від 17.03.2015 р.

Зважаючи на неявку в судове засідання позивача, а також приймаючи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, на підставі ст.3 та ч.6 ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суд дійшов висновку про можливість перейти до розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позов, оцінивши докази які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.02.2015 р. ОСОБА_1 звернулась до КМР із клопотанням (з додатками), в якому просила, в порядку реалізації гарантованого права на отримання безоплатно у власність земельної ділянки, визначити без її погодження та виділити їй земельну ділянку орієнтованим розміром до 0,01 га в межах м. Києва з цільовим призначенням - для індивідуального гаражного будівництва, а також надати дозвіл на розробку проекту землеустрою. Разом з тим, просила розглянути дане питання на сесії ради у встановлений законодавством місячний термін з прийняттям об'єктивного та обґрунтованого рішення.

Розглянувши подане позивачем клопотання щодо надання останньому безоплатно у власність земельної ділянки для індивідуального гаражного будівництва, листом №05702-08/В-1236-4607 від 17.03.2015 р. Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було відмовлено позивачу у розгляді клопотання по суті, оскільки таке клопотання та склад доданих до нього документів не відповідає вимогам ст.118 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України), зокрема відсутні графічні матеріали із зазначеною конкретною земельною ділянкою.

Не погоджуючись із прийнятим відповідачем рішенням щодо відмови позивачу у наданні безоплатно у власність земельної ділянки для індивідуального гаражного будівництва, вважаючи таке рішення протиправним, а дії КМР неправомірними, ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з даним адміністративним позовом.

Відповідно до положень ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, даним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Разом із тим, у пп.«б» ч.1 ст.81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Водночас, відповідно до ч.1 та ч.3 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Поряд із цим, ч.6 ст.118 ЗК України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

В той же час, у ч.7 ст.118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст.1861 цього Кодексу (ч.8 ст.118 ЗК України).

При цьому, відповідно до ч.9 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Таким чином, з аналізу вищезазначених норм законодавства вбачається, що право отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою, може бути реалізовано громадянами у встановленому законом порядку, зокрема необхідним є подання відповідного клопотання, у якому зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри, додавши до нього графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки та інші документи, визначені Земельним кодексом України.

Як встановлено судом під час розгляду адміністративної справи, що не заперечується сторонами, 16.02.2015 р. позивачем було подано до Київради клопотання про отримання безоплатно у власність земельної ділянки орієнтованим розміром до 0,01 га в межах м. Києва з цільовим призначенням - для індивідуального гаражного будівництва, до якого позивачем було додано копію паспорту, ідентифікаційного коду та графічних матеріалів.

Проте, як вбачається зі змісту клопотання позивача від 16.02.2015 р., останній просить визначити та виділити земельну ділянку орієнтовним розміром до 0,01 га в межах м. Києва без його погодження, не конкретизувавши при цьому бажаного місця розташування земельної ділянки.

Як вбачається з наданих позивачем до матеріалів справи графічних матеріалів, що в свою чергу також були надані відповідачу, останні не містять бажаного місця розташування та розміру земельної ділянки.

В той же час, суд вважає за необхідне звернути увагу, що на наданих графічних матеріалах лише частково відображено карту м. Києва та Київської області, при цьому, ні в клопотанні від 16.02.2015 р., ні в позовній заяві позивачем не зазначено бажаного місця розташування та розміру земельної ділянки.

Так, суд вважає за необхідне зазначити, що чинним законодавством не передбачено обов'язку органу місцевого самоврядування самостійно здійснювати пошук земельної ділянки в межах м. Києва за відсутності погодження заявника.

Зокрема, орган місцевого самоврядування, який розглядає клопотання, повинен встановити відповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як встановлено судом вище, надані позивачем графічні матеріали не містять конкретно визначеного бажаного місця розташування земельної ділянки, що унеможливлює розгляд відповідного клопотання, враховуючи відсутність можливості відповідача встановити наявність чи відсутність підстав для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивованої відмови у його наданні.

Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що клопотання позивача від 16.02.2015 р. та склад доданих до нього документів не відповідає вимогам ч.6 ст.118 ЗК України, а тому на думку суду, позивачем не дотримано встановленого законом порядку для реалізації права на погодження місця розташування земельної ділянки та одержання дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.72 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищевказане суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до положень ст.94 КАС України, судовий збір позивачу не відшкодовується.

Керуючись положеннями ст.ст.2, 17, 71, 86, 158-163, 167, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур