Справа № 815/4289/15
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4289/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Бойко О.Я.;

розглянувши в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу Держкомзему у Кілійському районі Одеської області, державного кадастрового реєстратора Відділу Держкомзему у Кілійському районі Таранової Лілії Вячеславівни про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до державного кадастрового реєстратора Відділу Держкомзему у Кілійському районі Таранової Лілії Вячеславівни в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Державного кадастрового реєстратора Управління Держземагенства у Кілійському районі Таранової Лілії Вячеславівни від 02.07.2015 № РВ-015 про відмову у внесені відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру;

- зобов'язати Відділ Держкомзему у Кілійському районі Одеської області розглянути заяву ОСОБА_1 про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,11 га для ведення садівництва за межами населеного пункту на території Приморської сільської ради та додані документи і прийняти відповідне рішення.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

Розпорядженням Кілійської районної державної адміністрації від 08.02.2012 року № 108 ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,11 га для ведення садівництва.

09.12.2014 року відділом регіонального розвитку, містобудування, архітектури, ЖКГ та розвитку інфраструктури Кілійської районної державної адміністрації, погоджено розроблену ПП «Український проектний центр» проектну документацію, щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,11 га для ведення садівництва.

10.02.2015 року проект землеустрою погоджено з відділом Держкомзему у Кілійському районі.

Згідно Переліку обмежень прав на земельну ділянку і наявних земельних сервітутів наданих Відділом Держкомзему у Кілійському районі 30.02.2013 року № 11-11-4/3946, відомості про обмеження у використанні земельної ділянки що надається ОСОБА_1 в Державному земельному кадастрі відсутні.

Відповідно до довідки Відділу Держкомзему у Кілійському районі від 24.04.2012 року № 11-11-6/749, статистичної звітності по формі 6-зем земельна ділянка площею 0,11 га, яка проектується для відведення під садівництво на території Приморської сільської ради, рахується як відкриті землі без рослинного покриву або з незначним рослинним (гр.67), у тому числі інші (гр. 71) - 0,11 га.

Згідно висновку Державного підприємства «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 01.02.2012 № 400 за результатами обстеження земельної ділянки площею 0,11 га, що планується відвести гр. ОСОБА_1 земельна ділянки не відноситься до особливо цінної агровиробничої групи грунтів у зв'язку з їх солонцюватістю та засоленням.

02.07.2015 року ОСОБА_1, з метою присвоєння кадастрового номера земельній ділянці звернулась до державного кадастрового реєстратора Відділу Держкомзему у Кілійському районі.

Рішенням державного кадастрового реєстратора Відділу Держкомзему у Кілійському районі від 02.07.2015 року заявнику відмовлено у внесені відомостей до Державного земельного кадастру (присвоєння кадастрового номера земельній ділянці) на підставі ст.ст. 51,52 Земельного кодексу України. У зв'язку з тим, що вказана земельна ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення, ст.ст. 51, 52 Земельного кодексу України не передбачено надання земельної ділянки рекреаційного призначення для ведення садівництва.

Позивач не погоджується з вище зазначеним рішенням вважає його необґрунтованим та безпідставним, оскільки ним виконані усі вимоги чинного законодавства та в повному обсязі подані документи для внесення відомостей про земельну ділянку до Держаного земельного кадастру.

Оскаржуване рішення не містить посилань на норму Закону України "Про Державний земельний кадастр" або Порядку в частині підстав для відмови у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Посилання на ст.ст. 51, 52 Земельного кодексу України є безпідставним, оскільки статті 51 та 52 Земельного кодексу України не встановлюють вимог до документації із землеустрою, а визначають склад та використання земель рекреаційного призначення.

Порядок та підстави набуття громадянами права власності на земельні ділянки із земель державної та комунальної власності визначено ст.ст. 116, 118 Земельного кодексу України. Надання земельної ділянки у власність є компетенцією відповідного органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування, наявність чи відсутність підстав для надання земельної ділянки у власність не є компетенцією державного кадастрового реєстратора.

Крім того, відповідно до ст. 51 Земельного кодексу України, до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об'єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об'єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об'єктів стаціонарної рекреації.

Разом з тим, вказана земельна ділянка згідно статистичної звітності по формі 6-зем рахується як відкриті землі без рослинного покриву або з незначним рослинним (гр.67), у тому числі інші (гр. 71) - 0,11 га, а отже не належить до земель рекреаційного призначення.

Більш того, межі рекреаційної зони Приморської сільської ради встановлено відповідним проектом, який наявний у Відділі Держкомзему у Кілійському районі, і вказана земельна ділянка знаходиться за межами рекреаційної зони Приморської сільської ради.

Слід зазначити, що проект відведення земельної ділянки погоджено Кілійською районною державною адміністрацією та Відділом Держкомзему у Кілійському районі, згідно форми 6-зем на час надання дозволу та погодження проекту землеустрою земельна ділянка не відносилась до земель рекреаційного призначення та будь-яких обмежень щодо її використанні не було, вказаній земельній ділянці вже присвоювався кадастровий номер, а отже вказана відмова у внесені відомостей до Державного земельного кадастру є протиправною.

Наведена безпідставна відмова у проведені в державній реєстрації земельної ділянки, враховуючи що сусідні земельні ділянки зареєстровано, проект відведення погоджено та на час надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки, розроблення проекту відведення та його погодження будь-яких обмежень не існувало порушує, передбачені ст. ст. 116, 188 Земельного кодексу України права ОСОБА_1 на одержання земельної ділянки під садівництво.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити посилаючись на обґрунтування викладені в позовній заяві (т.1а.с.4-9).

Відповідач проти задоволення позову заперечував з підстав викладених у письмових запереченнях (т.1а.с.29-34).

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України та і урахуванням думки сторін, суд прийняв рішення розглядати дану справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не належить до задоволення. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

02.07.2015 року ОСОБА_1 звернувся до державного кадастрового реєстратора Відділу Держкомзему у Кілійському районі Одеської області з заявою та документами про державну реєстрацію земельної ділянки.

Рішенням державного кадастрового реєстратора Відділу Держкомзему у Кілійському районі від 02.07.2015 року ОСОБА_1 відмовлено у внесені відомостей до Державного земельного кадастру (присвоєння кадастрового номера земельній ділянці) у зв'язку з невідповідністю поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про державний земельний кадастр» і Порядку ведення Державного земельного кадастру, а саме земельна ділянка відноситься до категорії земель рекреаційного призначення. Згідно ст.ст. 51,52 Земельного кодексу України не передбачено надання земельної ділянки рекреаційного призначення для ведення садівництва.

До даних правовідносин суд застосовує наступні правові норми.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України "Про Державний земельний кадастр" внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Частина 4 ст.9. Закону України "Про Державний земельний кадастр" передбачає, що Державний кадастровий реєстратор здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.

Згідно із частинами 6, 7 ст. 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій.

Відповідно до ст.. 22 Закону України «Про Державний земельний кадастр», документи які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, мають відповідати законодавству.

Частина 6 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" передбачає, що підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Відповідно до положень статей 19, 20 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови, землі сільськогосподарського призначення; землі рекреаційного призначення, віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Відповідно до статті 21 Земельного кодексу України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Під час з'ясування офіційних обставин справи судом встановлено, що Розпорядженням Кілійської районної державної адміністрації від 08.02.2012 року № 108 ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,11 га для ведення садівництва.

09.12.2014 року відділом регіонального розвитку, містобудування, архітектури, ЖКГ та розвитку інфраструктури Кілійської районної державної адміністрації, погоджено розроблену ПП «Український проектний центр» проектну документацію, щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,11 га для ведення садівництва.

10.02.2015 року, проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки у власність для ведення садівництва, погоджено з відділом Держкомзему у Кілійському районі.

Судом встановлено, що проектна документація розроблена ПП «Український проектний центр» стосується відведення у власність земельної ділянки площею 0,11 га для ведення садівництва.

Однак, згідно з схемою землеустрою і техніко-економічного обґрунтування використання та охорони земель Кілійського району Одеської області, вище зазначена земельна ділянка належить до земель рекреаційного призначення (а.с.33).

У висновку відділу держземагенства у Кілійському районі Одеської області від 10.02.2015 року також визначена категорія зазначеної земельної ділянки, як земля рекреаційного призначення (а.с.15).

Згідно з ст. 50 Земельного кодексу України, до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів.

Будь-які інші докази, що б підтверджували або спростували належність зазначеної земельної ділянки до іншої категорії земель державному реєстратору та суду не надано.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що державний кадастровий реєстратор Відділу Держкомзему у Кілійському районі Таранова Лілія Вячеславівна в межах наданих їй повноважень, обґрунтовано відмовила ОСОБА_1, внесені відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до положень ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Оскільки суд по справі свідків не залучав та не призначав проведення судових експертиз, розподіл судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 27, 69-71, 86, 94, 159-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити.

2. Копії постанови направити сторонам.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 185, частини першої-другої, четвертої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через адміністративний суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення.

Суддя О.Я. Бойко