Справа № 814/2581/15
Суддя: Князєв В.С.
Дата ухвалення: 2015-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

26 жовтня 2015 року Справа № 814/2581/15

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Князева В.С.,

за участю:

секретаря судового засідання: Западнюк К. А.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідачів: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за

адміністративним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський бізнес- центр Олександрівський» (вул. Нікольська, 25, м. Миколаїв, 54030)

до відповідача 1: Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області (вул. Котовського, 28, м. Миколаїв, 55018),

до відповідача 2: Державного реєстратора Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області ОСОБА_3 (вул. Котовського, 28, м. Миколаїв, 55018),

до відповідача 3: Департаменту Державної реєстрації Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001),

до відповідача 4: Державного реєстратора Департаменту Державної реєстрації Міністерства юстиції України ОСОБА_4 (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Публічне акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_5» (вул. Смирнова-Ласточкіна, 10-а, м. Київ, 04053)

про: визнання дій відповідача 4 протиправними; скасування рішення відповідача 4 від 22.07.2015 № 23072336; зобовязання відповідача 1 вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся із цим позовом до реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України (далі відповідачі), третя особа Публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк» (далі банк), в якому просив суд визнати протиправним дії державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства Юстиції України щодо прийняття рішення від 22.07.2015 року №23072336 про реєстрацію права власності на нежитловий обєкт за адресою м. Миколаїв, вул. Нікольська, 25/1 за третьою особою; скасувати це рішення; зобовязати реєстраційну службу Миколаївського міського управління юстиції скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності №10519334 на вказаний обєкт за банком; зобовязати реєстраційну службу Миколаївського міського управління юстиції відновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності позивача на вказаний обєкт за №9513112.

Свій позов обґрунтовував тим, що під час реєстрації права власності за банком в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки органом державної реєстрації було порушено вимоги законодавства, а тому вказані дії і рішення є протиправними.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, та просив його задовольнити.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вважав, що дії органу державної реєстрації відповідають чинному законодавству, порушень порядку державної реєстрації речового права допущено не було.

Відповідно до наданого представником відповідача ОСОБА_6 про Департамент реєстрації речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Державної реєстраційної служби України від 29.09.2014 року (та який був чинний на час розгляду справи), зазначений департамент є самостійним структурним підрозділом Укрдержреєстру, не є центральним органом виконавчої влади, в той же час має владно-розпорядчі функції, а отже є субєктом владних повноважень.

В судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину постанови суду.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та докази, якими сторони обґрунтовували свої вимоги і заперечення, суд приходить до висновку про необхідність позов задовольнити частково, виходячи з такого.

Між ПАТ «Український інноваційний банк» (до реорганізації АТ «Український інноваційний банк») в якості іпотекодержателя та позивачем ТОВ «Миколаївський бізнес-центр Олександрівський» (до реорганізації - ЗАТ «Алекс-Юг») в якості іпотекодавця було укладено договір іпотеки від 28 жовтня 2004 року р.№2340. Предметом іпотеки за цим договором було визначено нежитловий обєкт за адресою м. Миколаїв, вул. Нікольська, 25, загальною площею 9401,6 кв.м. (а.с. 132). В подальшому було укладено договір іпотеки в новій редакції від 22.02.2008 року р.№370, а також додаткові угоди до нього.

Зазначений договір було укладено в забезпечення виконання кредитного договору №12-041037 від 28.10.2004р. між тими ж сторонами.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2014 року по справі №915/938/13 було стягнуто з ТОВ «Миколаївський бізнес-центр Олександрівський» на користь ПАТ «Український інноваційний банк» заборгованість за зазначеним договором кредиту в сумі 16664903,52 грн.

В подальшому різним частинам нежитлового приміщення, що є предметом іпотеки, було надано нові адреси, в тому числі 28.04.2015 року позивачу на частину зазначеного обєкту було видано свідоцтво про право власності на обєкт за адресою м. Миколаїв, вул. Нікольська, 25/1, загальною площею 4132,4 кв.м. (а.с. 10).

Це право було зареєстровано у державному реєстрів речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 9513112, про що свідчить витяг з цього реєстру (а.с. 11-35).

Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно зі статтею 35 зазначеного закону, у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Види такого позасудового врегулювання визначені у статті 36 вказаного закону, серед яких передбачена можливість передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, якщо це зазначено у договорі.

Відповідно до статті 37 зазначеного закону, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

В іпотечному договорі від 22.02.2008р. р.№370 у п.6.4 було передбачено відповідне право Іпотекодержателя (а.с. 161).

Відповідно, у липні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до органів реєстраційної служби із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, в якій просив провести державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення за адресою м.Миколаїв, вул.. Нікольська, 25/1 за банком (а.с. 124).

Як вбачається із картки прийому заяви №22720886, до заяви банк додав ряд документів, серед яких копії зазначеного іпотечного договору, додаткових угод до нього, інші документи (а.с. 223).

В зазначеній картці відсутні відомості про те, що банком для проведення державної реєстрації подавалися будь-які повідомлення від банку на адресу позивача про порушення основного зобовязання, а також докази отримання цих повідомлень позивачем.

Судом було витребувано від відповідача копію реєстраційної справи за зазначеною вище заявою банка, в якій наявні копії повідомлень банка позивачу про порушення основного зобовязання, в яких банк попереджає позивача про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки за адресою м.Миколаїв, вул. Нікольска, 25 (в деяких повідомленнях зазначена адреса вул. Нікопольска, 25) (а.с. 215-220).

Представник відповідача в судовому засіданні не зміг пояснити, яким чином в реєстраційну справу потрапили копії цих документів, які, як вбачається із картки прийому заяви, до цієї заяви не додавалися. На запитання суду пояснив, що в реєстраційній справі повинні бути лише ті документи, що зазначені у картці прийому заяви.

В будь-якому разі в матеріалах реєстраційної справи (копії якої відповідачем надано суду) відсутні докази направлення позивачу вказаних повідомлень банку та строк їх отримання позивачем.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що таких повідомлень позивач від банку не отримував.

Більш того, як вбачається із рішення державного реєстратора від 21.07.2015р. про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію, банком спочатку подавалася заява про державну реєстрацію права власності на обєкт за адресою м. Миколаїв вул. Нікольська, 25, але, як встановив державний реєстратор у зазначеному рішенні, цей обєкт було поділено на 4 нових адреси, та із заяви банка неможливо встановити на який сам обєкт вона подана (а.с. 224).

В той же час в матеріалах реєстраційної справи наявна одна єдина заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 124), в який не зазначена дата її подання, не стоїть службова відмітка про її реєстрацію та номер такої реєстрації, але начебто зазначено, що банк з самого початку подавав заяву про реєстрацію права власності на обєкт м. Миколаїв, вул. Нікольска, 25/1.

Суд критично відноситься до зазначеного документу, оскільки його зміст прямо суперечить наявному в справі рішенню державного реєстратора від 21.07.2015 року про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію, в якому описаний зміст оригінальної заяви, крім того така заява не містить обовязкових реквізитів, та вказані обставини можуть свідчити про фальсифікацію матеріалів реєстраційної справи.

Іншої заяви про реєстрацію в наданій відповідачем копії реєстраційної справи немає.

Ця обставина разом із тим, що в матеріалах реєстраційної справи виявлено документи, які не додавалися заявником до заяви про реєстрацію прав, свідчить про можливе маніпулювання матеріалами реєстраційної посадовими особами державної реєстраційної служби.

Не зважаючи на зазначені обставини, державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України ОСОБА_4 було прийняте рішення від 22.07.2015 року №23072336 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого проведено державну реєстрацію права власності на нежитловий обєкт за адресою м. Миколаїв, вул. Нікольска, 25/1 за ПАТ «Український інноваційний банк».

До Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено відповідний запис про право власності №10519334.

Відповідно до частини 3 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013р. №868, Для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

При прийнятті рішення про державну реєстрацію, державний реєстратор не впевнився у наявності в матеріалах реєстраційної справи вимоги про виконання порушеного зобов'язання, а також доказів, що підтверджують завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем цієї вимоги.

Такими доказами, на думку суду, повинні бути або відмітка іпотекодавця про отримання цієї вимоги, або докази поштового відправлення фіскальний чек, опис вкладення та зворотнє повідомлення про отримання листа. Наявність опису вкладення суд також вважає обовязковою, оскільки за умови можливого інтенсивного листування між банком та боржником з приводу виниклого боргу, в тому числі претензії, позовні заяви, виписки, тощо, тільки такий опис може свідчити який самий документ (вимогу) було направлено боржнику, а не будь-який інший.

Також в порушення частини 3 статті 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», замість оригіналу правовстановлюючого документу (в даному випадку - договір іпотеки з застереженнями про перехід права власності), державним реєстратором для проведення державної реєстрації було прийнято його копію, про що зазначено у картці прийому заяви №22720886.

Крім того, відповідно до п.15 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013р. №868, під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями.

В даному випадку державний реєстратор прийняв для державної реєстрації правовстановлюючий документ (договір іпотеки з застереженням про перехід права власності), в якому предметом договору зазначено майно за адресою м. Миколаїв, вул. Нікольська, 25, площею 9401,6 кв.м., а зареєстрував право власності на нежитловий обєкт за адресою м. Миколаїв, вул. Нікольська, 25/1 площею 4132,4 кв.м.

Суд відхиляє заперечення відповідача про те, що при зміні адреси на новий виділений обєкт переходять права іпотеки, а отже державний реєстратор міг зареєструвати відповідне право власності, виходячи з такого.

Іпотека є способом забезпечення зобовязання, і суд погоджується, що таке забезпечення може переходити і на обєкт, що виділяється із обєкту, що є предметом іпотеки.

В той же час, як зазначалося вище, для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, а саме шляхом реєстрації права власності на нього за іпотекодержателем, необхідний договір про таке позасудове врегулювання, або застереження про перехід такого права власності у іпотечному договорі.

Сторонами не надано доказів того, що щодо обєкту за адресою м. Миколаїв, вул. Нікольска, 25/1 між позивачем і третьою особою укладалися договори про позасудове врегулювання або щодо цього обєкту є застереження про перехід права власності у іпотечному договорі.

Звертає на себе увагу також та обставина, що у травні 2015 року банк вже звертався до реєстраційної служби з аналогічною заявою про реєстрацію права власності.

Зазначена заява була розглянута іншим державним реєстратором (ОСОБА_7О.), яка звернула увагу на вказані вище обставини і відмовила банку у державній реєстрації права власності (а.с. 121-122).

Суд також звертає увагу на те, що банк скористався судовим способом захисту своїх прав, а саме звернувся з позовом до господарського суду про стягнення заборгованості та звернення стягнення на заставлене майно. Позов було задоволено.

Суд вважає, що не може бути такої ситуації, коли за одним і тим самим зобовязанням було двічі звернуто стягнення один раз за судовим рішенням, другий в позасудовому порядку. Така ситуація може призвести до неправомірного подвоєння суми стягнення.

З огляду на це суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора від 22.07.2015 року.

Оскільки дії по державній реєстрації права власності проводилися державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства Юстиції України, то саме цей орган повинен скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності, тому в цій частині на підставі абзацу 2 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд приймає іншу постанову, яка гарантує відновлення порушеного права.

Відповідно підлягають задоволенню вимоги щодо відновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно попереднього запису про право власності позивача на обєкт, що є предметом судового розгляду.

В частині вимог про визнання неправомірними дій державного реєстратора по прийняттю оскарженого рішення слід відмовити, оскільки визнання протиправним і скасування самого прийнятого рішення є достатнім способом захисту прав позивача, а самі дії по підготовці і винесенню цього рішення безпосередньо для позивача прав і обовязків не утворюють та не змінюють їх.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 11, 71, 94, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України від 22.07.2015р. індексний номер 23072336 про державну реєстрацію права власності на нежитловий обєкт за адресою Миколаївська область, м.Миколаїв, вулиця Нікольська, будинок 25/1, загальною площею 4132,4 кв.м. за Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк».

3. Зобовязати Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності №10519334 на нежитловий обєкт за адресою Миколаївська область, м.Миколаїв, вулиця Нікольська, будинок 25/1, загальною площею 4132,4 кв.м. за Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк», який був внесений на підставі рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України від 22.07.2015р. індексний номер 23072336.

4. Зобовязати Реєстраційну службу Миколаївського міського управління юстиції відновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності №9513112 на нежитловий обєкт за адресою Миколаївська область, м.Миколаїв, вулиця Нікольська, будинок 25/1, загальною площею 4132,4 кв.м., з розміром частки 1/1 за товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївський бізнес-центр «Олександрівський», який був внесений на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 36899774, виданого 28.04.2015р. Реєстраційною службою Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області.

5. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

6. Присудити Товариству з обмеженою відповідальністю «Миколаївський бізнес-центр Олександрівський» (вул. Нікольська, 25, м. Миколаїв, 54030, ) понесені ним судові витрати (судовий збір) в сумі 73,08 грн., що був сплачений по платіжному дорученню від 06.08.2015 № 497, з Державного бюджету України.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Князєв В.С.

Постанова оформлена у відповідності до ст. 163 КАС України

та підписана суддею 02 листопада 2015 року.