Справа № 2а-5979/11/2670
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2011-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 липня 2011 року 17:20 № 2а-5979/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: Головуючого - судді Дегтярьової О.В., при секретарі судового засідання Безсчасній Я.С., за участю представників: позивача ОСОБА_1 (договір про надання правової допомоги від 14.06.2011р. № 2-06/105), відповідача ОСОБА_2 (довіреність від 21.10.2010р. № 7044/9/10-017), розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
до Державної податкової інспекції у Деснянському районі міста Києва
про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 04 листопада 2010 року № НОМЕР_1, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 з позовом до ДПІ у Деснянському районі м. Києва про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 04 листопада 2010 року № НОМЕР_1.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що спірне рішення суперечить законодавству, порушує його права і підлягає скасуванню.

Відповідач проти позову заперечував, обґрунтовуючи тим, що оскаржуване рішення винесене у відповідності до норм діючого законодавства, відповідає фактичним обставинам справи.

У судових засіданнях представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судових засіданнях заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на таке.

ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа підприємець 20 травня 2008 року Деснянською районною у м. Києві державною адміністрацією згідно Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця (Серія В03 № 466681).

З 01 червня 2008 року по 31 грудня 2010 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 перебувала на спрощеній системі оподаткування згідно Свідоцтв про сплату єдиного податку від 01 червня 2008 року Серія Е № 343413, від 01 січня 2009 року Серія Е № 689314, від 01 січня 2010 року Серія Є № 516395.

ДПІ у Деснянському районі м. Києва провела позапланову виїзну документальну перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обовязкових платежів) Фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 за період з 20 травня 2008 року по 30 червня 2010 року, за результатами якої було складено акт № 6833/17-05- від 22 жовтня 2010 року.

В ході перевірки було встановлено, що з 20 травня 2008 року по 31 травня 2008 року Фізична особа підприємець ОСОБА_3 діяльність не здійснювала.

В період з 01 червня 2008 року по 30 червня 2010 року Фізична особа підприємець ОСОБА_3 здійснювала роздрібну торгівлю меблями, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності.

Фізична особа підприємець ОСОБА_3 надала до перевірки копію Книги обліку доходів та витрат за № 33372/08 від 05 червня 2008 року, яка велась з порушенням порядку визначеного чинним законодавством, а саме: не заповнювалась графа «витрати на виробництво продукції».

На підставі вищевикладеного в акті перевірки було зроблено висновок про порушення п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», п. 8 Порядку видачі Свідоцтва про сплату єдиного податку, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 29 жовтня 1999 року № 599, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 листопада 1999 року за № 752/4045, що мало вираз в тому, що в Книзі обліку доходів та витрат не велась графа «Витрат на виробництво продукції», не вівся у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем реалізації та здійснювалась реалізація товарів, які не відображені в такому обліку.

04 листопада 2010 року ДПІ у Деснянському районі м. Києва на підставі акта перевірки прийняла рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, яким на підставі ст. 21 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»застосувала до позивача суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 797 264, 00 грн.

Зазначене рішення було оскаржене позивачем в адміністративному порядку, однак скарги позивача були залишені без задоволення, а рішення без змін.

Загальні умови і порядок контролю за додержанням субєктами підприємницької діяльності порядку проведення розрахунків за товари (послуги) на момент виникнення спірних правовідносин були встановлені Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 265/95-ВР).

Відповідно до п. 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР субєкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобовязані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Статтею 6 Закону № 265/95-ВР встановлено, що облік товарних запасів фізичною особою-субєктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для субєктів малого підприємництва.

Частиною третьою ст. 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»від 16 липня 1999 року № 996-XIV (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин)(далі Закон № 996-XIV) передбачено, що субєкти підприємницької діяльності, яким відповідно до законодавства надано дозвіл на ведення спрощеного обліку доходів і витрат, ведуть бухгалтерський облік і подають фінансову звітність у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності.

При цьому з положень частини першої ст. 2 Закон № 996-XIV вбачається, що вимоги цього Закону не поширюються на фізичних осіб підприємців.

Згідно з п. 6 ст. 9 Закону № 265/95-ВР реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (наданні послуг) субєктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється відповідно до законодавства з питань оподаткування субєктів малого підприємництва (в тому числі шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку), якщо такі субєкти не здійснюють продаж підакцизних товарів (крім пива на розлив), за умови ведення такими особами книг обліку доходів і витрат у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за поданням державного органу, уповноваженого провадити державну регуляторну політику.

В силу ст. 4 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва»№ 727/98 від 03 липня 1998 року (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) субєкт малого підприємництва - фізична особа зобовязана вести книгу обліку доходів та витрат, форма якої та порядок її ведення встановлюються Державною податковою адміністрацією України.

Відповідно до ст. 9 Закону № 265/95-ВР Кабінетом Міністрів України постановою від 26 вересня 2001 року № 1269 було затвердженого Порядок ведення книги обліку доходів і витрат.

Частиною першою Порядку визначено, що Книга обліку доходів і витрат ведеться субєктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється згідно із законодавством з питань оподаткування субєктів малого підприємництва (у тому числі шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку), а також особами, які мають пільговий торговий патент для продажу товарів (крім підакцизних) (надання послуг) відповідно до законодавства з питань патентування деяких видів підприємницької діяльності, якщо такі особи не є платниками податку на додану вартість згідно із законодавством.

ОСОБА_4 книги затверджується Державною податковою адміністрацією (п. 3 Порядку).

Відповідна форма Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи субєкти підприємницької діяльності (форма № 10) передбачена в Додатку № 10 до Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21 квітня 1993 року № 12, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 червня 1993 року за № 64 (із змінами і доповненнями, внесеними наказом від 18 травня 1993 року № 17).

Пунктом восьмим Порядку видачі Свідоцтва про сплату єдиного податку, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 29 жовтня 1999 року № 599, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 листопада 1999 року № 599, який розроблений відповідно до Указу Президента України від 03 липня 1998 року № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва», для визначення результатів власної підприємницької діяльності на підставі хронологічного відображення здійснених господарських і фінансових операцій платник єдиного податку веде Книгу обліку доходів і витрат згідно із додатком № 10 до Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21 квітня 1993 року № 12 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09 червня 1993 року за № 64. При цьому обовязковому заповненню підлягають лише графи «період обліку», «витрати на виробництво продукції», «сума виручки (доходу)», «чистий доход».

Така форма Книги обліку доходів і витрат не передбачає ведення обліку товарних запасів.

Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку про те, що ведення Книги обліку доходів і витрат (форма № 10) субєктом підприємницької діяльності фізичною особою, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування та сплачує єдиний податок, не передбачає ведення обліку товарних запасів. Законодавством також не передбачено здійснення обліку товарних запасів для таких субєктів господарювання.

В ході судового розгляду було встановлено, що позивач в період, що був предметом перевірки, був платником єдиного податку та перебував на спрощеній системі оподаткування, що було встановлено в акті перевірки, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Крім того, судом було встановлено, що позивачем ведеться Книга обліку доходів та витрат, які ведуть громадяни, субєкти підприємницької діяльності протягом календарного року (Додаток № 10 до Інструкції про прибутковий податок з громадян ОСОБА_4 № 10) від 05 червня 2008 року № 33372/08, що також було встановлено в ході перевірки.

При цьому посилання податкового органу на порушення позивачем порядку ведення Книги обліку прибутку та витрат в частині незаповнення усіх розділів (графа «Витрати на виробництво продукції») не беруться судом до уваги, як безпідставні, оскільки порушення порядку ведення Книги обліку доходів і витрат не може бути підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 21 Закону № 265/95-ВР.

Отже, вимоги п. 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР на позивача не поширюються.

З огляду на викладене, застосування до позивача суми штрафних (фінансових) санкцій на підставі ст. 21 Закону № 265/95-ВР, відповідно до якої до субєктів підприємницької діяльності, що не ведуть або ведуть з порушенням встановленого порядку облік товарів за місцем реалізації та зберігання, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, спірним рішенням є таким, що суперечить законодавству, та є протиправним.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною третьою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких обставин, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про неправомірність спірного рішення і обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Частиною другою ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи зазначене, а також положення п. 1 ч. 1 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне визнати протиправним і скасувати спірне рішення про застосування штрафних санкцій.

Керуючись ст. 2, ст. 9, ст. ст. 69 - 71, ст. 94, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 04 листопада 2010 року № НОМЕР_1 Державної податкової інспекції у Деснянському районі міста Києва.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими в ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя ОСОБА_5
Дата виготовлення та підписання повного тексту постанови 15 липня 2011 року.