Справа № 759/6127/15-а
Суддя: Заєць Т. О.
Дата ухвалення: 2015-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ун. № 759/6127/15-а
пр. № 2-а/759/217/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2015 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Зайця Т.О. при секретарі Ковтун М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

20.04.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про зобов'язання вчинити певні дії. З урахуванням уточнених позовних вимог, просить скасувати постанову №1040/14 від 12.12.2005 року ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві та зобов'язати відповідача винести постанову про закінчення виконавчого провадження. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 12.12.2005 року постановою ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві №1040 накладено арешт і заборону відчуження транспортного засобу Нісан, 2001 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, належного на праві власності позивачу. При зверненні з листом до відповідача про звільнення з-під арешту автомобіля, позивачу було відмовлено з підстав знищення матеріалів виконавчого провадження, запропоновано звернутись до суду з позовом про зняття арешту.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач до суду не з'явився, заперечень на позов не надав, витребувані судом відомості та матеріали (докази) на адресу суду не направив.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 20.07.2005 року постановою Святошинського районного суду м. Києва у справі 3-16426/2005 ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню (а. с. 7).

Відповідно до поточних результатів звірення по «АІС» від 12.02.2015 (а. с. 8), ДВС у Святошинському районі м. Києва винесено постанову №1040/14, серії №495246 (АА 838289) від 12.12.2005 про накладення арешту, заборону відчуження транспортного засобу Nissan Primera, серії НОМЕР_2 (АА 838289), на підставі виконавчого листа №3-16426 від 20.07.2005, виданого Святошинським районним судом м. Києва.

12.02.2015 та 13.03.2015 року позивач звернувся до ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві з заявою про зняття арешту з автомобіля Nissan Primera, д.н.з. НОМЕР_1 (а. с. 9, 14).

Відповідач письмово повідомив позивача, що на виконанні у ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві не має відкритих виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1, виконавче провадження, згідно якого накладено арешт знищено, позивачу запропоновано звернутись до суду з позовом про зняття арешту. Наведені обставини підтверджуються листами В/16 від 10.02.2015, №18398/0322, В/16 від 18.03.2015 (а. с. 10 - 13).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 6 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), в редакції на час винесення оскаржуваної постанови, арешт застосовується: 1) для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; 2) для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; 3) при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.

В даному випадку виконавче провадження здійснювалося щодо стягнення з ОСОБА_1 штрафу за вчинене адміністративне правопорушення у розмірі 17 грн. (а. с. 7), а тому не було необхідності у накладенні арешту на майно боржника. Позивачу не було надано можливості добровільно сплатити штраф. Відповідач жодним чином не довів і не обґрунтував необхідності винесення постанови про накладення арешту на автомобіль боржника, не вбачаються підстави для накладення арешту і згідно ч. 6 ст. 55 Закону.

Законодавство покладає обов'язок на суб'єктів владних повноважень доводити правомірність своїх рішень, дій та бездіяльності, а також зобов'язує їх діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В порушення ч. 2 ст. 71 КАС України відповідач не надав жодних доказів і не довів правомірності свого рішення. Відповідач проігнорував вимогу суду і не надав заперечення на позов, витребувані відомості та матеріали.

Наведене свідчить про недоведеність підстав для накладення арешту, його необґрунтованість і не пропорційність, враховуючи розмір штрафу (17 грн.) і застосований захід (арешт автомобіля). Накладення арешту на автомобіль в даному випадку призвело до втручання у особисте життя позивача та у його правомочності щодо розпорядження своєю власністю, оскільки позивач був змушений змінювати свій звичний графік, відшуковувати необхідну інформацію, звертатися до компетентних органів і до суду, щоб зняти арешт і мати можливість розпорядитися своїм майном.

Враховуючи наведене, суд вважає, що приймаючи оскаржувану постанову відповідач діяв необґрунтовано, без використання повноваження з метою, з якою це повноваження надано, недобросовісно, нерозсудливо, не пропорційно, зокрема без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

На підставі наведеного суд вважає обґрунтованими вимоги щодо скасування постанови № 1040/14 від 12.12.2005 року.

Вимога про зобов'язання відповідача винести постанову про закінчення виконавчого провадження не підлягає задоволенню, оскільки з наданих самим позивачем відповідей ВДВС вбачається, що останнє не має відкритих виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1

Керуючись ст. 19 Конституції України, ч. 6 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 71, 128, 159-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративним позов задовольнити частково.

Визнати протиправною і скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції м. Києва № 1040/14 від 12.12.2005 року.

Відмовити у задоволенні інших вимог.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

СУДДЯ: Т.О. ЗАЄЦЬ