Справа № 161/457/13-а
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2015 року м. Київ К/800/28528/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Шведа Е.Ю.,

суддів Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за

касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2015 року

у справі № 161/457/13-а

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Луцької міської ради

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2.) звернулась до суду з позовом до Комсомольської міської ради Полтавської області, в якому просила дії щодо неприйняття 29 серпня 2012 року на тридцять першій сесії Луцької міської ради 6-го скликання рішення «Про надання, підприємцю ОСОБА_2 на умовах оренди земельної ділянки для будівництва та обслуговування критої зупинки громадського транспорту з торговим павільйоном на АДРЕСА_1» визнати неправомірними та зобов'язати розглянути питання поновлення договору оренди земельної ділянки від 25 березня 2011 року, укладеного з ФОП ОСОБА_3, щодо земельної ділянки площею 131 квадратний метр для будівництва та обслуговування критої зупинки громадського транспорту з торговим павільйоном на АДРЕСА_1 на черговій сесії Луцької міської ради протягом одного місяця з дня вступу в законну силу постанови суду по даній справі.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 січня 2013 року позов задоволено. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2015 року постанову суду першої інстанції скасовано, провадження у справі закрито з тих підстав, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернулась до суду з касаційною скаргою, в якій зазначає про порушення судом норм процесуального права та просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступних висновків.

Судами встановлено, що 25 березня 2011 року між позивачем та Луцькою міською радою укладено договір оренди землі, згідно з яким їй було надано в строкове платне користування земельну ділянку площею 131 квадратний метр за адресою: АДРЕСА_1, на якій знаходиться торговий павільйон в критій зупинці громадського транспорту, який належить ОСОБА_2 на праві приватної власності. Даний договір укладено на 1 рік та зареєстровано у Державному реєстрі земель 24 червня 2011 року.

24 травня 2012 року позивач звернулася до Луцької міської ради із заявою щодо поновлення договору оренди землі площею 0,0131 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 для обслуговування належного їй нерухомого майна, що знаходиться за тією ж самою адресою.

Виконавчий комітет Луцької міської ради своїм листом від 15 червня 2012 року за № П-9 повідомив ОСОБА_2 про те, що в зв'язку з пропуском строку подачі заяви про продовження дії договору Луцька міська рада не може розглядати питання та приймати рішення про поновлення договору оренди землі, а для подальшого розгляду питання надання в оренду земельної ділянки на АДРЕСА_1 для обслуговування критої зупинки громадського транспорту з торговим павільйоном їй необхідно звернутися в управління земельних ресурсів Луцької міської ради та надати технічну документацію, правовстановлюючі документи на нерухоме майно.

Позивачем 24 травня 2012 року направлено письмову заяву Луцькій міській раді про продовження дії договору оренди земельної ділянки.

18 липня 2012 року ОСОБА_2 отримала в управлінні земельних ресурсів Луцької міської ради технічне завдання на розроблення технічної документації по інвентаризації земель за № 31/12 та на його підставі розробила технічну документацію по інвентаризації, яку надала в дозвільний центр Луцької міської ради.

Листом від 07 серпня 2012 року № 29-5/509 управління земельних ресурсів Луцької міської ради повідомило позивача про те, що питання щодо поновлення договору оренди земельної ділянки на АДРЕСА_1 буде включено в перелік питань, що пропонуються до розгляду постійною комісією міської ради з питань земельних відносин та земельного кадастру та 31 сесії міської ради, яка відбудеться 29 серпня 2012 року.

29 серпня 2012 року на пленарному засіданні ради вирішувалось питання щодо надання ФОП ОСОБА_2 на умовах оренди земельної ділянки на АДРЕСА_1 для обслуговування критої зупинки громадського транспорту з торговим павільйоном, незважаючи на те, що з відповідною заявою ОСОБА_2 до Луцької міської ради не зверталась.

Однак, питання щодо надання (або відмову в наданні) позивачу на умовах оренди земельної ділянки для будівництва та обслуговування критої зупинки громадського транспорту з торговим павільйоном на АДРЕСА_1 не було вирішено Луцькою міською радою по суті.

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними, позивач звернулась до суду з даним позовом про визнання їх неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Закриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком суду та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Ч. 1 ст. 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Ст. 80 ЗК України передбачено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

За змістом ч. 2 ст. 2 та п. б) ст. 5 ЗК України міськрада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

За таких обставин, у правовідносинах, які виникли між сторонами, відповідач, як власник землі, вільний у виборі суб'єкта щодо надання йому у користування земельної ділянки в порядку, встановленому законом, при цьому він не здійснював владних управлінських функцій, тому спір, що виник з цих правовідносин не підлягає розгляду за правилами та в порядку адміністративного судочинства, про що вірно вказано судом.

Разом з тим, даний спір виник з приводу пролонгації договору оренди землі.

Враховуючи суть спірних правовідносин, їх суб'єктний склад та норми ст. 15 ЦПК України, даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у своїх численних постановах, зокрема від 11 листопада 2014 року у справі № 21-493а14, 09 грудня 2014 року у справі № 21-308а14, які мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі з тих підстав, що спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням викладеного, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: