Справа № 810/2041/15
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2015-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2015 року (11:10 год.) м. Київ №810/2041/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Луценко К.Ю. розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальнісю "Дельта-2010" до Сумської митниці ДФС в особі Митного посту «Ромни» про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність б/н від 15.01.2015

від відповідача: не зявився

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулось з позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Дельта-2010» (далі - позивач) до Сумської митниці ДФС (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення Сумської митниці ДФС №805170000/2014/000050/2 від 17.11.2014 про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №805170000/2014/00026 від 17.11.2014, відповідно до яких надмірно сплачено митний збір та ПДВ, що разом становить 15470,32 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що визначення відповідачем митної вартості товарів за резервним методом згідно рішення про коригування митної вартості товарів №805170000/2014/000050/2 від 17.11.2014 є безпідставним, оскільки митним органом не було враховано подані додаткові документи, а підстави для здійснення коригування митної вартості товарів не відповідають нормам чинного законодавства та фактичним обставинам справи.

Позивач зазначає, що відповідачем в рішенні про коригування митної вартості товарів не наведено жодного підтвердження тому, що позивач при декларуванні митної вартості товару надав необєктивні відомості та недостатньо підтвердив їх документами, а обставини, що вказані відповідачем в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару жодним чином не впливають на визначення митної вартості розмитненого товару.

Позивач зазначає про відсутність законних та обґрунтованих підстав відмовляти позивачу в застосуванні (основного) методу визначення митної вартості товару, який ввозиться на митну територію України, а застосування другорядного методу визначення митної вартості №6 (резервний метод) відповідачем є незаконним.

Відповідач позовні вимоги не визнав з підстав, відображених у письмових запереченнях, згідно яких зазначив, що при розгляді та аналізі поданих до митного оформлення документів було встановлено, що ТОВ «Дельта-2010» надано рахунок-фактуру №FJ1404976А від 19.09.2014 на загальну суму 39678,06 дол. США на умовах CIF ОСОБА_2, в той час як у копії декларації країни відправлення зазначені умови поставки FOB, а загальна вартість товару згідно експортної декларації складає 37300,07 дол. США. Крім того, у наданому прайс-листі виробника зазначені інші ціни на товар, ніж в рахунку, поданому до митного оформлення.

Відповідач зазначає, що ним було направлено запит щодо надання додаткових документів на підтвердження митної вартості товару, однак декларантом вказані документи не були надані.

Крім того відповідач зазначає, що ним був проведений обмін інформацією з позивачем у вигляді консультації та враховуючи, що надані до митного оформлення документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів за другорядним методом за ціною договору щодо ідентичних товарів.

В судовому засіданні 25.08.2015 представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, а саме просить визнати протиправним та скасувати рішення Сумської митниці ДФС в особі Митного посту «Ромни» №805170000/2014/000050/2 від 17.11.2014.

Протокольною ухвалою суду від 25.08.2015 вказану заяву позивача прийнято до розгляду судом.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином та завчасно. Про причини неявки суд не повідомлено.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача та оцінивши докази, які є у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дельта-2010» (ідентифікаційний код юридичної особи 36998136, місцезнаходження юридичної особи 07403, Київська область, місто Бровари, вулиця Чкалова, будинок 3А, офіс 52) є юридичною особою, зареєстроване 01.04.2010 виконавчим комітетом Броварської міської ради Київської області, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи Серії А01 №543350 (а.с.34).

27.06.2013 між компанією GITI Tire Global Trading Pte. Ltd. (Постачальник) та ТОВ "Дельта-2010" (Дистрибютор) був укладений контракт №G-D/2013-0627, відповідно до якого Постачальник продає, а Дистрибютор купує шини (вантажні та легковантажні з радіальною конструкцією каркасу) на умовах поставки CIF, відповідно до Incoterms 2010.

Відповідно до п. 8.1 Контракту дистрибютор зобовязується купувати товари у постачальника у відповідності до умов даного контракту і за стандартними умовами, які час від час будуть йому повідомлятися. Всі замовлення з фактичним обємом товарів, які повинні бути закуплені, визначаються в Проформі інвойсі, що складається та підтверджується постачальником (п. 8.4 Контракту).

Відповідно до пункту 9 контракту ціна періодично погоджується між сторонами, після чого постачальник готує проформу інвойс, яка письмово підтверджується дистрибютором.

Відповідно до пункту 10 контракту загальна вартість контракту орієнтовно складає 35 000 000,00 доларів США.

Згідно з пунктом 11 контракту Дистрибютор зобовязаний сплатити постачальнику 100% передоплати від загальної вартості кожної партії товару, як вказано в рахунку, виставленому на кожну партію товару.

Судом встановлено, що постачальник надав позивачу інвойс № FJ1404976А від 19.09.2014 на поставку 212 шт. шин, з яких 29 шин за кодом 100ЕV1172G 312/70R22.5 18РR 156/150(154/15)L(М) GSR225 GT RADIAL за ціною 187,83 дол. США за одиницю товару, 50 шин 100EV644G за кодом 235/75R17.5 14PR 132/130М GT679 GT RADIAL за ціною 111,31 дол. США за одиницю товару, 133 шини 100EV559G за кодом 385/65R22.5 18PR 158/-(160/-)L(K) GT978+ GT RADIAL за ціною 215,53 дол. США за одиницю товару, всього на загальну суму 39678,06 дол. США (а.с.24).

20.10.2014 позивач сплатив на рахунок постачальника суму, вказану в інвойсі №FJ1404976А від 19.09.2014, до контракту №G-D/2013-0627 від 27.06.2013 у розмірі 39678,06 дол. США, як попередню оплату за партію товару, про що банком було зроблено відповідну відмітку на платіжному дорученні в іноземній валюті № 378 від 15.10.2014 (а.с.26).

З метою митного оформлення товару, імпортованого позивачем на підставі вищезазначеного контракту, позивачем 17.11.2014 до Митного посту «Ромни» Сумської митниці ДФС була подана митна декларація №805170000/2014/002643 на товар: шини пневматичні гумові нові для вантажних автомобілів, тип протектора універсальний у кількості 212 штук. Митна вартість товару була задекларована позивачем із застосуванням першого методу визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну (за ціною контракту) (а.с.125-126).

На підтвердження заявленої митної вартості товарів позивачем подано відповідачу: картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами №125/2012/0001072 від 17.03.2014 (1602), міжнародну автомобільну накладну CMR №900 від 12.11.2014 (2730), коносамент MAEU603568264 від 08.10.2014 (2761), рахунок-фактуру (інвойс) № FJ1404976А від 19.09.2014 (3105), пакувальний лист № FJ1404976А від 19.09.2014 (3141), доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) купівлі-продажу додаток №1 від 24.09.2013 (4103), зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу №G-D/2013-0627 від 27.06.2013 (4104), договір про надання послуг митного брокера № 2014/09/26-Д від 26.09.2014 (4207), сертифікат відповідності UA1.009.0004361-14 від 30.01.2014; інформацію про радіологічний контроль товару №2761 від 08.102.2014; сертифікат про походження товару форми G3905 від 08.10.2014 (7001).

Розглянувши подані позивачем документи, митним органом не була визнана заявлена позивачем митна вартість товарів.

Зокрема, відповідач посилається на наступні обставини, що викликали у нього сумнів в правильності визначення позивачем митної вартості товару:

- при розгляді та аналізі поданих до митного оформлення документів було встановлено, що ТОВ «Дельта-2010» надано рахунок-фактуру №FJ1404976А від 19.09.2014 на загальну суму 39678,06 дол. США на умовах CIF ОСОБА_2, в той час як у копії декларації країни відправлення зазначені умови поставки FOB, а загальна вартість товару згідно експортної декларації складає 37300,07 дол. США.

- у наданому прайс-листі виробника зазначені інші ціни на товар, ніж в рахунку, поданому до митного оформлення.

У відповідності до ст. 53 Митного кодексу України митним органом надано повідомлення декларанту про необхідність надати документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарі:

- зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

- якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару і містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

- копію імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

- якщо здійснювалось страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;

- рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг та послуг, повязаних з виконанням умов договору;

- виписку з бухгалтерської документації;

- ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

- копію митної декларації країни відправлення;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини (а.с.148).

Отримавши вказане повідомлення декларант надав такі додаткові документи: контракт з доповненням №1 від 24.09.2013 до нього; платіжне доручення в іноземній валюті №378 від 15.10.2014, комерційний інвойс № FJ1404976А від 19.09.2014 для оплати за товар з перекладом та відміткою банку про сплату; поліс страхування PYIE00E03296 від 08.10.2014; прайс-лист виробника товару №143503В0/00391 від 13.10.2014, копію митної декларації №80215118 від 29.09.2014; пакувальний аркуш до інвойсу №FJ1404976А від 19.09.2014; сертифікат походження G30905 від 08.10.2014, сертифікат якості виробника до інвойсу № FJ14049976А від 19.09.2014, що підтверджується відміткою декларанта позивача ОСОБА_2 на письмовій вимозі відповідача про надання додаткових документів (а.с.148-150).

За результатом перевірки митної декларації та документів, що підтверджують визначену митну вартість товарів, митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №805170000/2014/000050/2 від 17.11.2014, яким скориговано митну вартість товару з 39678,06 дол. США на 43261,78 дол. США (а.с.12-13) та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №805170000/2014/00026 від 17.11.2014 (а.с.14-15).

В графі 33 «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» рішення про коригування митної вартості товарів №805170000/2014/000050/2 від 17.11.2014 зазначено, що основний метод не застосовувався, тому що використані декларантом відомості не є обєктивними та достатньо підтвердженими документально. Між декларантом і митним органом проведено консультацію. Підстави узгоджено. Декларантом не надані запитані додаткові документи та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості, рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, повязані із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару; висновку про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Підстави для визначенням митної вартості: цінова інформація щодо ідентичних імпортних операцій ЄАІС Держмитслужби: МД№125130005/2014/547468 від 28.10.2014, МД№125130005/2014/547469 від 28.10.2014 (а.с.13).

На підставі зазначеного рішення про коригування митної вартості товарів відповідачем видана картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів комерційного призначення №805170000/2014/00026 від 17.11.2014 (а.с.14-15).

20.11.2014 позивачем подано митну декларацію №805170000/2014/002661 від 20.11.2014, до якої додано аналогічні документи, що й до митної декларації №805170000/2014/002643 від 17.11.2014 та додаткові документи:

- платіжне доручення в іноземній валюті №378 від 15.10.2014;

- прейскурант (прайс-лист) виробника товару №143503В0/00391 від 13.10.2014

- страховий поліс PYIE00E03296 від 08.10.2014;

- сертифікат відповідності UA1/009/0130886-13 від 19.11.2014;

- копію митної декларації країни відправлення №80215118 від 30.09.2014.

Однак надані позивачем документи не стали підставою для визнання відповідачем заявленої ТОВ «Дельта-2010» митної вартості.

Не погоджуючись із спірним рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно із положеннями статей 49 і 50 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Відповідно до частини першої статті 52 Митного кодексу України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 цієї статті обумовлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з ч. 4 ст. 53 МК України у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:

1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Вказані норми кореспондуються з п. 2 ч. 5 ст. 54 МК України, яким передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Така правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного суду України від 31.03.2015 у справах № 21-127а15 та № 21-53а15 (номери рішень в Єдиному державному реєстрі 43831987, 43801781), яка підлягає обовязковому врахуванню на підставі положень ч. 2 ст. 161 та ст. 244-2 КАС України.

Проте, суд вважає, що аналіз наданих позивачем при розмитненні товару документів не мав викликати у митного органу обґрунтований сумнів в правильності обчислення позивачем митної вартості імпортованого товару, оскільки документи мали оцінюватися в сукупності.

Так, суд вважає непереконливим посилання відповідача на розбіжності в умовах поставки, вказаними у рахунку-фактурі №FJ1404976А від 19.09.2014 - CIF ОСОБА_2 та у копії декларації країни відправлення - FOB, при цьому загальна сума товару згідно рахунку-фактурі №FJ1404976А від 19.09.2014 - 39678,06 дол. США, а загальна вартість товару згідно експортної декларації складає 37300,07 дол. США.

Суд встановлено, що між позивачем та постачальником GITI Tire Global Trading Pte. Ltd. було укладено контракт поставки шин. Суд зазначає, що постачальник є компанією з обмеженою відповідальністю, що зареєстрована відповідно до законодавства Сінгапура, разом з тим постачальник є власником виробничих потужностей в Китаї, які безпосередньо виробляють шини бренду GT RADIAL та PRINEWELL. Одним із заводів-виробників шин є GITI Tire (FUJIANA) Company Ltd, що знаходиться в Китаї. Даний завод і здійснював відправку товару позивачу у відповідності до експортної декларації країни відправлення.

Тому експортна декларація країни-відправника товару оформлена компанією GITI Tire (FUJIANA) Company Ltd, в той час як контракт позивачем підписаний із компанією GITI Tire Global Trading Pte. Ltd.

З листа компанії GITI Tire Global Trading Pte. Ltd. слідує, що дана компанія отримує замовлення та виготовляє шини на виробничих потужностях своїх заводів, але останні не ведуть будь-якої комерційної діяльності, всі контракти купівлі-продажу укладаються лише компанією GITI Tire Global Trading Pte. Ltd. (а.с.98-99).

Позивач зазначає, що інвойс для оплати виставляється від імені постачальника за контрактом - компанії GITI Tire Global Trading Pte.Ltd. (Сінгапур), з яким укладено контракт позивачем і в якому зазначено умови поставки CIF, а відправку товару здійснювала компанія GITI Tire (FUJIAN) Company Ltd., яка є виробником продукції, тому в експортній декларації країни відправлення було зазначено умови поставки FOB, які є стандартними умовами, що не включають будь-яких додаткових умов.

Отже, суд звертає увагу на те, що як прайс-лист виробника товару (а.с.28, 76), так і митна декларація країни відправлення від 08.10.2014 (а.с.68) складені не контрагентом позивача за контрактом GITI Tire Global Trading Pte. Ltd., а GITI Tire (FUJIAN) Company Ltd., який є заводом (виробничою потужністю) постачальника, не веде будь-якої комерційної діяльності (згідно заяви GITI Tire Global Trading Pte. Ltd.), а тому відображені ним показники у власних документах не можуть впливати на визначення митної вартості товару, імпортованого позивачем.

Щодо витребовування митним органом додаткових документів для підтвердження числових значень складових митної вартості суд зазначає, що виходячи з наведених правових норм Митного кодексу України законодавець визначив чітко підстави для надання додаткових документів на вимогу митного органу, а саме: якщо документи, які надані при митному оформленні товару, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Закріплений в частині третій ст. 53 Митного кодексу України перелік умов, за яких можуть бути витребувані від декларанта додаткові документи, є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню. Аналізуючи зазначену правову норму, суд доходить висновку, що декларант звільняється від обовязку надавати зазначені в цій частині документи у разі їх відсутності, оскільки виникненню такого обовязку кореспондує наявність у декларанта вказаних документів.

Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «Дельта-2010» були надані усі наявні у нього документи, що підтверджували митну вартість товару і обраний метод визначення митної вартості за ціною договору. Надані відомості про визначення митної вартості товару базуються на об'єктивних, документально підтверджених даних і піддаються обчисленню.

Дослідуючи обґрунтованість сумнівів митного органу та причин неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів під час оформлення митної вартості товару за митною декларацією №805170000/2014/002643 від 17.11.2014 суд зазначає наступне.

Зі змісту оскаржуваного рішення про коригування заявленої митної вартості товарів 21.10.2014 №805170000/2014/000050/2 слідує, що відповідач не погодився із застосуванням підприємством методу визначення митної вартості за ціною договору за наступних підстав:

- використані декларантом відомості не є обєктивними та достатньо підтвердженими документально;

- декларантом не надані запитані додаткові документи та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості, рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, повязані із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписки з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару; висновку про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Крім того, в письмових запереченнях проти позову відповідач зазначає:

- рахунок фактура FJ1404976А від 19.09.2014 на загальну суму 39678,06 дол. США на умовах CIF ОСОБА_2, в той час у копії декларації країни відправлення зазначені умови поставки FOB; загальна вартість товару згідно експортної декларації складає 37300,07 дол. США;

Слід зазначити, що загальні положення визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, методи її визначення врегульовані статтями 57-64 Митного кодексу України.

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не повязаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

З аналізу вищенаведеної норм слідує, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обовязок послідовного вибору методів визначення митної вартості товарів.

Крім того, законодавцем обмежене право відповідача на визначення митної вартості товару шляхом застосування другорядних методів, зокрема відповідач має право застосувати послідовно другорядні методи тільки у випадку, якщо неможливо визначити митну вартість попереднім методом (ч. 3 ст. 57 Митного кодексу України).

Частинами 4-8 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на повязаних із продавцем осіб для виконання зобовязань продавця. Платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця. Платежі необовязково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін "ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті" стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не повязані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі обєктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Суд зазначає, що відповідно до частини 3 ст. 53 МК України надання копії митної декларації країни відправлення для визначення митної вартості товарів передбачається лише у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином митна декларація країни відправлення є додатковим документом, який подається для підтвердження заявленої митної вартості товарів та повинна оцінюватися у комплексі з іншими документами, поданими позивачем, а наявність розбіжностей в умовах поставки товару в інвойсі та митній декларації країни відправлення не може безумовно свідчити про не підтвердження заявленої ціни товару позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 Митного кодексу України органи доходів і зборів вимагають від осіб, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України чи провадять діяльність, контроль за якою цим Кодексом покладено на органи доходів і зборів, тільки ті документи та відомості, які необхідні для здійснення митного контролю та встановлені цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 334 Митного кодексу України особи, зазначені у частині першій цієї статті, зобов'язані надавати органам доходів і зборів документи та відомості, необхідні для здійснення митного контролю, в усній, письмовій та/або електронній формі.

Не містить будь-яких застережень щодо оформлення копії митної декларації країни відправлення й ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, пунктом 7 якої передбачено обовязок декларанта лише за відповідних умов надати додатковий документ копію митної декларації країни відправлення.

Згідно зі статтею 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України.

Суд зазначає, що пункт 3.15 розділу 3 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI Про внесення змін до Закону України Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур визначає, що митна служба вимагає представлення оригіналу декларації на товари і тільки мінімально необхідної кількості копій.

Державною митною службою України в своєму листі від 29.09.2009 №б/н до ОСОБА_3 підприємців при Кабінеті Міністрів України Щодо постанови Кабінету Міністрів України від 24.07.2009 N 767 Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України, зазначено, що про неможливість подання навіть копії вантажної митної декларації країни відправлення повідомлено Держмитслужбу Представництвом України при Європейських Співтовариствах (лист від 20.08.09 № 3111/16-230-1791).

За повідомленням Представництва України при Європейських Співтовариствах, Європейською стороною проінформовано про неприйнятність застосування подібної практики відносно імпортерів країн-членів ЄС, у зв'язку з тим, що імпортер (мається на увазі резидент України):

по-перше, не є власником експортної декларації, вона належить експортерові та митним органам країни експорту, при цьому імпортер не має доступу до експортної декларації;

по-друге, з 1 липня 2009 року митними органами ЄС для оформлення приймається виключно електронні декларації, декларації в паперовому форматі не використовуються;

по-третє, якщо товари експортуються після режиму транзиту (залізниця, TIR), застосовується спрощена процедура митного оформлення у режимі експорт.

Зі змісту цього листа Державної митної служби України від 29.09.2009 б/н вбачається, що Європейська Комісія ще листом від 27.03.2008 наголосила, що вимога надання копії експортної вантажної митної декларації не відповідає міжнародним митним стандартам, сучасній митній практиці і може бути розглянута як торговельний бар'єр.

За таких обставин та з огляду на прямо передбачену ч. 2 ст. 334 Митного кодексу України можливістю надавати необхідні для здійснення митного контролю відомості в усній, письмовій та/або електронній формі, враховуючи відсутність будь-яких встановлених застережень щодо форми копії такої декларації, суд доходить висновку щодо необґрунтованості висновків відповідача про розбіжності в умовах поставки та загальній вартості товару між даними декларації країни відправлення та рахунку-фактури.

З приводу посилання відповідача в письмових запереченнях проти позову, що в наданому прайс-листі виробника зазначені інші ціни на товар ніж в рахунку, поданому до митного оформлення, суд зазначає наступне.

Згідно частини 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару.

Таким чином, зазначеним положенням Митного кодексу України визначено, що до органу доходів і зборів в якості додаткового документу для підтвердження заявленої митної вартості подаються прейскуранти (прайс-листи) саме від виробника товару, який оцінюється.

В першу чергу при розгляді наданих декларантом каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листів) виробника товару орган доходів і зборів має упевнитись, що інформацію, яка містяться в зазначених документах, можна ідентифікувати з поставкою оцінюваних товарів.

Суд зазначає, що з загальної практики термінів прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців.

Згідно загальноприйнятої світової практики прейскурант (прайс-лист) має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме: найменування товару, артикул, якість товару (за необхідності), одиниці виміру (штуки, упаковки тощо), ціну, з обовязковим зазначенням валюти, передбачені системи знижок, виробника/виробників, умови поставки, умови платежу, термін поставки, характер тари та упаковки, дата його складання або ж число, з якого дані ціни вводяться в дію, термін дії, контактна інформація про продавця та будь-які інші положення, що стосуються умов продажу товарів.

Таким чином суд приходить до висновку, що посилання відповідача на інші ціни на товар в прайс-листі виробника ніж в рахунку, поданому до митного оформлення позивачем, є безпідставним, оскільки ціни, зазначені в прайс-листі виробника адресуються невизначеному колу покупців і не є безумовними, адже остаточна ціна на товар формується після переговорів між покупцем та продавцем, укладення контракту та зазначається в інвойсі.

Більш того, відомості прайс-листів повинні оцінюватися відповідачем у комплексі з іншими документами, поданими позивачем та використовуватись відповідачем для встановлення ціни на товар конкретного виробника для невизначеного кола покупців, а не для встановлення фактичної відповідності (рівності) ціни товару в прайс-листі виробника та комерційній пропозиції (інвойсі) постачальника товару.

З приводу посилання відповідача в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів на те, що використані декларантом відомості не є обєктивними та достатньо підтвердженими документально суд зазначає таке.

Позивачем були надані усі наявні у нього документи, передбачені частиною 2 статті 53 МК України, що підтверджували митну вартість товару і обраний метод визначення. Позивачем додатково було надано на письмові вимогу відповідача всі наявні в нього додаткові документи, а посилання відповідача про ненадання останніх є безпідставним та спростовується матеріалами справи, зокрема, листом декларанта від 17.11.2014, копію якого надав суду сам відповідач.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідачем не доведено факт наявності розбіжностей чи неточностей, наявності ознак підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари в поданих позивачем документах, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення та не доведено необхідність витребування додаткових документів.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що Сумська митниця ДФС в особі Митного посту «Ромни» безпідставно зазначила в рішенні про коригування митної вартості товарів від 17.11.2014 №805170000/2014/000050/2, що використані декларантом відомості не є обєктивними та достатньо підтвердженими документально.

Також Сумською митницею ДФС в особі Митного посту «Ромни» не доведено суду належними доказами доводи того, що застосування основного методу (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) визначення митної вартості було неможливим, а застосування послідовно другорядного методу (за ціною договору щодо ідентичних товарів) є обґрунтованим та таким, що належить у даному випадку застосовувати.

Як вже було зазначено, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обовязок послідовного вибору методів визначення митної вартості товарів.

Крім того, законодавцем обмежене право відповідача на визначення митної вартості товару шляхом застосування другорядних методів, зокрема відповідач має право застосувати послідовно другорядні методи тільки у випадку, якщо неможливо визначити митну вартість попереднім методом (ч. 3 ст. 57 Митного кодексу України).

Тобто, у разі незгоди Митниці з ціною імпортованого товару остання відповідно до вимог Митного кодексу України зобовязана була провести процедуру консультацій, у ході яких мала б дійти висновків щодо застосування того чи іншого методу визначення митної вартості товарів, при цьому кожний наступний метод застосовується у разі неможливості застосування попереднього із наведенням відповідних аргументів.

Аналогічна правова позиція відображена в постанові Верховного Суду України від 22.10.2013 у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Меркурій» до Східної митниці Державної митної служби України про визнання недійсною картки відмови та скасування рішення про визначення митної вартості.

Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «Дельта-2010» були надані усі наявні у нього документи, що підтверджували митну вартість товару і обраний метод визначення. Як встановлено судом надані відомості про визначення митної вартості товару базуються на об'єктивних, документально підтверджених даних і піддаються обчисленню.

Відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів та використано метод визначення митної вартості за другорядним методом за ціною договору щодо ідентичних товарів та враховано інформацію МД №125130005/2014/547468 від 28.10.2014, №125130005/2014/547469 від 28.10.2014.

Суд зазначає, що відомості з інформаційних баз даних Мiндоходiв мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митницею вiдповiдних рішень та з об'єктивних причин не можуть містити усієї інформації, що стосується товарів i умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар. Розбiжнiсть мiж рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є беззаперечним доказом для підтвердження висновку про недостовiрнiсть даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару.

В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують сумнів у правильності визначення митної вартості товару та довести обґрунтованість цього сумніву, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає право вчиняти дії, спрямовані на коригування митної вартості товару.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 09.10.2014 по справі № К/800/39236/14 (Реєстраційний номер судового рішення згідно Єдиного державного реєстру судових рішень № 40927683).

Разом з цим, та обставина, що в ціновій базі даних є інформація про те, що ідентичний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю вищою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).

Цінова база даних Міндоходів, правонаступником якого є ДФС, не може містити усієї інформації, що стосується суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та наведені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що згідно наданих відповідачу документів разом із митною декларацією від 17.11.2014 №805170000/2014/002643, у Сумської митниці ДФС в особі Митного посту «Ромни» не було підстав вважати надану інформацію необ'єктивною, документально непідтвердженою та такою, що не піддається обчисленню або має розбіжності.

Також Сумською митницею ДФС в особі Митного посту «Ромни» не доведено суду належними доказами доводи того, що застосування основного методу (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) визначення митної вартості було неможливим, а застосування другорядного методу є обґрунтованим та таким, що належить у даному випадку застосовувати.

З наявних матеріалів справи, суд приходить до висновку, що Сумська митниця ДФС в особі Митного посту «Ромни» безпідставно зазначила в рішенні про коригування митної вартості товарів від 17.11.2014 №805170000/2014/000050/2, що використані декларантом відомості не підтверджені документально.

Не знайшли свого підтвердження й доводи щодо відсутності у наданих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, у звязку з чим зазначене рішення про коригування митної вартості товарів від 17.11.2014 №805170000/2014/000050/2 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 12 статті 264 МК України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.

Приймаючи до уваги, що підставами відмови у прийнятті митної декларації від 17.11.2014 №805170000/2014/002643 було рішення про коригування митної вартості товарів від 17.11.2014 №805170000/2014/000050/2, яке за висновками суду є протиправним та підлягає скасуванню, то й картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №805170000/2014/00026 від 17.11.2014 є протиправною та підлягає скасуванню.

Суд також звертає увагу, що відповідач, заперечуючи проти задоволення адміністративного позову та, відповідно, обґрунтовуючи правомірність прийнятих Сумською митницею ДФС в особі Митного посту «Ромни» рішень про коригування митної вартості посилається на обставини та факти, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення про коригування митної вартості на момент його прийняття, такі відомості не були зазначені серед покладених в основу рішення обставин.

Суб'єкт владних повноважень позбавлений можливості, обґрунтовуючи правомірність свого рішення, посилатись на підстави, які не враховувалися ним при ухваленні оспорюваного рішення.

Відповідно до п.3 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, оскаржувані рішення відповідача оцінюються судом, виходячи з доведеності тих обставин (фактичних підстав) і норм права (юридичних підстав), які наведені митницею у спірних рішеннях та вимог, які висувалися позивачу у зв'язку з митним оформленням, що забезпечує дотримання принципу правової визначеності при вирішенні спірних взаємовідносин.

Конституційний Суд України в Рішенні від 29 червня 2010 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної ОСОБА_3 України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу восьмого пункту 5 частини першої статті 11 Закону України «Про міліцію» зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 23 вересня 1998 року по справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» вказує, що усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія.

Принцип правової визначеності є необхідним елементом принципу верховенства права. В свою чергу, вимоги державного органу, які адресовані субєкту господарювання під час проходження тих чи інших адміністративних процедур, повинні бути достатньо чіткими та зрозумілими, щоб їх можна було виконати.

Отже, зазначені відповідачем у запереченнях проти позову розбіжності, наявні на його думку у поданих до митного оформлення документах, які не були ним зазначені під час прийняття рішення, не можуть бути прийняті до уваги для зясування обґрунтованості оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, оскільки з урахуванням вищевикладеного таке рішення повинно бути обґрунтованим під час його прийняття, а не під час оскарження в судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскаржувані картка відмови та рішення, які опосередковують застосування другого методу визначення митної вартості, - є необґрунтованими, а тому такими, що підлягають скасуванню.

Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 182,70 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №4902 від 12.05.2015.

Понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 182,70 грн. підлягають стягненню на його користь відповідно до положень статті 94 КАС України з Державного бюджету.

В судовому засідання 25.08.2015 проголошено вступну та резолютивну частини постанови, повний текст рішення виготовлено 31.08.2015.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Сумської митниці ДФС в особі Митного посту «Ромни» про коригування митної вартості від 17.11.2014 №805170000/2014/000050/2.

3. Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №805170000/2014/00026 від 17.11.2014.

4. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою вдповідальністю «Дельта-2010» (ідентифікаційний код юридичної особи 36998136, місцезнаходження юридичної особи 07403, Київська область, місто Бровари, вулиця Чкалова, будинок 3А, офіс 52) 182,70 грн. (сто вісімдесят дві гривні 70 коп.) судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кушнова А.О.