Справа № 815/6716/15
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6716/15
УХВАЛА

24 листопада 2015 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Стефанов С.О., розглянувши матеріали подання Державної податкової інспекції в Овідіопльському районі Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області до товариства з обмеженою відповідальністю «ДТ Марінталь» про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 24 листопада 2015 року о 16:05 годині надійшло подання Державної податкової інспекції в Овідіопльському районі Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області до товариства з обмеженою відповідальністю «ДТ Марінталь» про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника.

Відповідно до ч. 3 ст.183-3 КАС України подання подається до суду першої інстанції протягом двадцяти чотирьох годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду, за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом, у письмовій формі та повинно містити:

1) найменування адміністративного суду;

2) найменування, поштову адресу, а також номер засобу зв'язку заявника;

3) найменування, поштову адресу, а також номер засобу зв'язку, якщо такий відомий, відносно сторони, до якої застосовуються заходи, передбачені частиною першою цієї статті;

4) підстави звернення з поданням, обставини, що підтверджуються доказами, та вимоги заявника;

5) перелік документів та інших матеріалів, що додаються;

6) підпис уповноваженої особи суб'єкта владних повноважень, що скріплюється печаткою.

Ознайомившись зі поданням контролюючого органу, суд встановив, що воно не відповідає вимогам статей 106, 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, з поданого заявником подання вбачається, що воно як не містить номеру засобу зв'язку товариства з обмеженою відповідальністю «ДТ Марінталь» - сторони, до якої застосовуються заходи, передбачені частиною першою цієї статті, так само як і в поданні не зазначено, що такі засоби зв'язку заявнику не відомі.

Крім того, згідно п.94.6 ст. 94 Податкового кодексу України керівник контролюючого органу (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2. цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження. Заявник - ДПІ в Овідіопольському районі Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області не надає суду доказів надіслання рішення про застосування арешту майна платника податків відповідачу.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 106 КАС України до позовної заяви додається також документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.

Контролюючим органом при зверненні до суду із поданням судовий збір у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про судовий збір» не сплачено, проте в поданні контролюючий орган посилається на те, що ані ст. 183-3 КАС України, ані Закон України «Про судовий збір» не передбачають сплати судового збору за подачу до суду подання згідно із ст. 183-3 КАС України, а тому судовий збір при зверненні органу державної фіскальної служби до суду із подання в порядку 183-3 КАС України не сплачується.

Разом з тим, суд не приймає до уваги вищевикладені твердження контролюючого органу та наголошує на тому, що з 01.09.2015 року набрали чинності зміни до Закону України «Про судовий збір» (відповідно до Закону України від 22.05.2015 року №484-VIII), відповідно до яких пільг зі сплати судового збору для державних податкових інспекції не передбачено.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Одночасно Закон України «Про судовий збір» визначає випадки, коли судовий збір не підлягає сплаті шляхом виключення відповідних заяв із числа об'єктів справляння судового збору та встановлення пільг щодо слати судового збору.

Так, суд звертає увагу, що подання органу доходів і зборів не визначено у частині другій статті 3 Закону України «Про судовий збір», а органи доходів і зборів не мають пільг щодо сплати судового збору відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір».

До подання заявником надано клопотання, в якому ДПІ в Овідіопольському районі ГУ ДФС в Одеській області просить звільнити її від сплати судового збору.

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що кошторисом видатків ДПІ в Овідіопольському районі ГУ ДФС в Одеській області не передбачені кошти на сплату судового збору.

Розглянувши вказане клопотання суд вважає за необхідне зазначити таке.

Законом України «Про судовий збір» (в редакції на час звернення до суду встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Позивач, не є суб'єктом на якого розповсюджуються пільги щодо сплати судового збору визначені ст. 5 Закону.

Позивач у заявленому клопотанні вказує на майновий стан ДПІ, а саме: відсутність коштів призначених на цю мету.

З цього приводу суддя вважає за необхідне зазначити, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк.

Так, на думку судді, звільнення заявника від сплати судового збору може мати місце за наявності виняткових обставин та не суперечити приписам чинного законодавства.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Європейський суд з прав людини у справах «Толстой та Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy and Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, «Ейрі проти Ірландії» (Airey v. Ireland) від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland) від 19 червня 2001 року зазначив, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду; що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Тобто, вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Отже, суд критично ставиться до посилань позивача, що судові витрати не повинні бути перешкодою для доступу до суду всіх осіб незалежно від їх майнового стану.

Крім того, необхідно зазначити, що згідно частини 2 ст. 87 КАС України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються Законом України «Про судовий збір».

Враховуючи дію принципу змагальності, це питання вправі поставити перед судом позивач шляхом подання відповідного обґрунтованого клопотання.

У клопотанні сторона повинна навести обставини, які свідчать про її незадовільне скрутне матеріальне становище та подати суду відповідні докази.

Позивач вказує, що після прийняття Закону України від 22.05.2015 р. № 414-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, щодо сплати судового збору» до теперішнього часу не вирішено питання, щодо фінансування витрат державних органів, на сплату судового збору.

Вказані обставини свідчать, що на теперішній час у держаного органу (Державна фіскальна служба України) відсутній правовий механізм сплати судового збору, який відповідає чинному Закону України «Про сплату судового збору» отже, позивач не потерпає від майнового стану, з урахуванням чого відсутні підстави для задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Крім того суд звертає увагу на те, що нову редакцію Закону України «Про судовий збір», яка набрала чинності з 01.09.2015 року прийнято за урядовим законопроектом, а тому суд вважає, що підстави для звільнення заявника від сплати судового збору відсутні.

При цьому, за наявності обґрунтованого клопотання позивача, суд може розглянути питання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення по справі.

Разом з тим, заявником не надано до суду ані доказу сплати судового збору, ані обґрунтованого клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення по справі з відповідними доказами щодо відсутності у заявника коштів на сплату судового збору.

Відповідно до частини четвертої статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини третьої цієї статті суд повідомляє про це заявника та надає йому строк, але не більше ніж 24 години, для усунення недоліків.

За таких обставин, суд вважає за необхідне залишити подання без руху з наданням державній податковій інспекції часу для усунення недоліків позову.

Невиконання вимог суду в установлений строк тягне за собою повернення заявнику подання та доданих до нього документів.

Повернення подання не є перешкодою для повторного звернення з ним до суду після усунення його недоліків, але не пізніше ніж протягом 48 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду.

Таким чином, враховуючи, що виявлені недоліки перешкоджають суду вирішити питання про відкриття провадження в адміністративній справі за поданим поданням, керуючись ст. 183-3 КАС України, суддя,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Державної податкової інспекції в Овідіопльському районі Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області про звільнення від сплати судового збору - відмовити.

Подання Державної податкової інспекції в Овідіопльському районі Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області до товариства з обмеженою відповідальністю «ДТ Марінталь» про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника - залишити без руху.

Повідомити заявника про необхідність у строк до 12:00 години 25 листопада 2015 року усунути недоліки та роз'яснити, що у разі не усунення у визначений судом термін недоліків, подання буде повернуто заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали апеляційної скарги.

Суддя С.О. Стефанов