Справа № 2а-14/11/0970
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2011-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2011 р. Справа № 2a-14/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Суддя Остапюк С.В.

за участю секретаря Хоми О.В.,

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом приватного підприємця ОСОБА_3 до Долинської обєднаної державної податкової інспекції Івано-Франківської області про скасування податкового повідомлення-рішення за №/0 від 20.12.2010 року, -

ВСТАНОВИВ:

04.01.2011 року субєкт підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_3 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Долинської обєднаної державної податкової інспекції Івано-Франківської області (далі відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення за №003090171/0 від 20.12.2010 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно, в порушення приписів статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», безпідставно зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за жовтень 2010 року в розмірі 9 393 гривень.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав вказаних в позовній заяві, суду пояснив, що суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 9 393 гривень сформовано з сум податкового кредиту за попередній звітний період, внаслідок утворення відємного значення зобовязань з сплати податку на додану вартість в вересні 2010 року, що утворена за наслідками господарських операцій по сплаті цього податку в ціні придбаних запчастин та будівельних матеріалів, які були використані для ремонту транспортних засобів, якими він здійснює свою підприємницьку діяльність та ремонту приміщення магазину і перукарні, де позивач також здійснює господарську діяльність.

Відповідач позов не визнав, представником відповідача надано письмове заперечення проти заявлених позовних вимог, мотивоване тим, що позивач безпідставно включив до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість сплаченого за придбані запчастини для власних вантажних автомобілів та сплаченого на придбання будівельних матеріалів для ремонту будівлі магазину, перукарні, оскільки ним не вівся податковий облік, використання власного майна для здійснення підприємницької діяльності є одним із способів розпорядження майном фізичної особи, а чинним законодавством не передбачено можливості вважати майно, що перебуває у власності фізичної особи, основними фондами субєкта господарювання, якщо громадянин зареєстрований підприємцем. Також представник відповідача вказав, що позивачем не підтверджено формування відємного значення податку на додану вартість, податкового кредиту первинними бухгалтерськими документами та не підтверджено використання придбаних товарів в своїй господарській діяльності.

Суд, розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідка, дослідивши докази, встановив наступне.

ОСОБА_3 зареєстрований фізичною особою підприємцем 22.01.1999 року та з 19.04.1999 року перебуває на податковому обліку, 28.10.2003 року зареєстрований як платник податку на додану вартість, про що видано свідоцтво за №65930609, здійснює підприємницьку діяльність, в тому числі автомобільного вантажного перевізника на підставі ліцензії серії АВ за №352719 від 03.09.2007 року.

20.12.2010 року Долинською обєднаною державною податковою інспекцією Івано-Франківської області проведено документальну невиїзну (камеральну) перевірку достовірності заявленої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

В ході проведення вказаної перевірки відповідачем встановлені порушення податкового законодавства, допущені позивачем, зокрема підпункту 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», у результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування податку на додану за жовтень 2010 року в розмірі 9 393 гривень.

Підставою для визначення вказаного порушення слугував висновок відповідача про те, що позивач до складу податкового кредиту включив суму податку на додану вартість від придбаних товарів, які не використовувались в підприємницькій діяльності за вересень 2010 року, а саме сум податку на додану вартість в загальному розмірі 9 393 гривень на закупівлю запчастин та ремонт транспортних засобів, оскільки фізична особа підприємець, фактично не є субєктом права власності на автомобілі, не має законних підстав щодо податкового кредиту з податку на додану вартість (а.с. 10-13, 53).

За наслідками перевірки складено акт за №4082/172/НОМЕР_1 від 20.12.2010 року, за результатами розгляду якого 20.12.2010 року відповідач виніс оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Судом встановлено, що позивачем в період який підлягав перевірці здійснювалось використання в своїй підприємницькій діяльності транспортні засоби та причепи Volvo FH4ХТ державний номерний знак НОМЕР_2 (вантажний транспортний засіб); Krone SDP27 державний номерний знак НОМЕР_3 (причіп); Volvo FH4ХТ державний номерний знак НОМЕР_4 (вантажний транспортний засіб); Krone SDP27 державний номерний знак НОМЕР_5 (причіп); Volvo FH4ХТ державний номерний знак НОМЕР_6 (вантажний транспортний засіб); Krone SDP27 державний номерний знак НОМЕР_7 (причіп); Kogel S24 державний номерний знак НОМЕР_8 (причіп); Volvo FH12 державний номерний знак НОМЕР_9 (вантажний транспортний засіб); Volvo FH440 державний номерний знак НОМЕР_10 (вантажний транспортний засіб); Krone SDP27 державний номерний знак НОМЕР_11 (причіп); Volvo FH440 державний номерний знак НОМЕР_12 (вантажний транспортний засіб); Krone SDP27 державний номерний знак НОМЕР_13 (причіп); Volvo FH12 державний номерний знак НОМЕР_14 (вантажний транспортний засіб); Schmitz So1 державний номерний знак НОМЕР_15 (причіп); Volvo FH4Х2Т державний номерний знак НОМЕР_16 (вантажний транспортний засіб); Krone SDP24 державний номерний знак НОМЕР_17 (причіп); Volvo FH12 державний номерний знак НОМЕР_18 (вантажний транспортний засіб); Krone SDP27 державний номерний знак НОМЕР_19 (причіп); Volvo FH12 державний номерний знак НОМЕР_20 (вантажний транспортний засіб); Krone SDP27 державний номерний знак НОМЕР_21 (причіп); MAN 19.464 державний номерний знак 08886ІВ (вантажний транспортний засіб); Schwarzmuller державний номерний знак 08287ІВ (причіп, далі транспортні засоби, а.с. 58-71).

Також судом встановлено, що для здійснення своєї підприємницької діяльності позивачем використовується будівля магазину та перукарні по вулиці Січових Стрільців (Червоноармійська) №8 «а», в місті Болехів Івано-Франківської області, що належить позивачу на праві приватної власності (далі будівля, а.с. 33).

Під час здійснення підприємницької діяльності позивачем придбано запчастини для проведення ремонту транспортних засобів та будівельні матеріали для проведення поточного ремонту будівлі.

Так, 10.09.2010 року позивачем придбано запчастини для транспортних засобів на суму 2 395, 28 гривень, в тому числі податок на додану вартість в розмірі 399, 21 гривень у товариства з обмеженою відповідальністю «ФХ Сервіс», яким на вказану операцію придбання товарів виписано позивачу податкову накладну за №13850; 13.09.2010 року позивачем придбано запчастини для транспортних засобів на суму 6 480 гривень, в тому числі податок на додану вартість в розмірі 1080 гривень у приватного підприємства «Ерма», яким на вказану операцію придбання товарів виписано позивачу податкову накладну за №666; 15.09.2010 року позивачем придбано послуги по сертифікованій діагностиці транспортних засобів на суму 607 гривень, в тому числі податок на додану вартість в розмірі 101, 17 гривень у філії товариства з обмеженою відповідальністю «Інтертрансгруп», яким на вказану операцію отримання послуг виписано позивачу податкову накладну за №171/2; 15.09.2010 року позивачем придбано запчастини для транспортних засобів на суму 39 000 гривень, в тому числі податок на додану вартість в розмірі 6 500 гривень у товариства з обмеженою відповідальністю «Терекс», яким на вказану операцію придбання товарів виписано позивачу податкову накладну за №00005070; 22.09.2010 року позивачем придбано запчастини для транспортних засобів на суму 2 755, 76 гривень, в тому числі податок на додану вартість в розмірі 459, 29 гривень у товариства з обмеженою відповідальністю «ФХ Сервіс», яким на вказану операцію придбання товарів виписано позивачу податкову накладну за №14076; 22.09.2010 року позивачем придбано запчастини для транспортних засобів на суму 2 112,12 гривень, в тому числі податок на додану вартість в розмірі 352, 02 гривень у товариства з обмеженою відповідальністю «ФХ Сервіс», яким на вказану операцію придбання товарів виписано позивачу податкову накладну за №14077; 22.09.2010 року позивачем придбано запчастини для транспортних засобів на суму 300, 89 гривень, в тому числі податок на додану вартість в розмірі 50,15 гривень у товариства з обмеженою відповідальністю «ФХ Сервіс», яким на вказану операцію придбання товарів виписано позивачу податкову накладну за №14078; 30.09.2010 року позивачем придбано будівельні матеріали для будівлі на суму 2 471, 90 гривень, в тому числі податок на додану вартість в розмірі 411, 98 гривень у фізичної особи підприємця ОСОБА_4, яким на вказану операцію придбання товарів виписано позивачу податкову накладну за №238; 29.09.2010 року позивачем придбано послуги на суму 237, 60 гривень, в тому числі податок на додану вартість в розмірі 39, 60 гривень у приватного малого підприємства «Вогнеборець», яким на вказану операцію придбання послуг виписано позивачу податкову накладну за №318 (а.с.14-32).

Вирішуючи підставність включення позивачем сплачених сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту жовтня 2010 року, а також оцінюючи висновки податкового органу суд вважає невірним зменшення податковим органом податковим повідомленням - рішенням за №/0 від 20.12.2010 року фізичній особі підприємцю ОСОБА_3 сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість в розмірі 9 393 гривні, виходячи з наступного.

Зменшення суми відшкодування бюджетної заборгованості з податку на додану вартість визначено відповідачем у звязку з тим, що податковий орган вважає, що включення до складу податкового кредиту сплачених сум податку на додану вартість за жовтень 2010 року в загальному розмірі 9 393 гривні в ціні запчастин до вищевказаних транспортних засобів та в ціні будівельних матеріалів для ремонту магазину, перукарні не відносяться до складу валових витрат, та не використовуються у оподатковуваних операціях, оскільки є власністю фізичної особи.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»(чинного на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у звязку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Згідно підпункту 7.7.1 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»(чинного на час виникнення спірних правовідносин) сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню визначається як різниця між сумою податкового зобовязання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

Таким чином, Законом України «Про податок на додану вартість»встановлено право включення до податкового кредиту протягом такого звітного періоду у звязку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до статті 2, частини 1 статті 318 Цивільного кодексу України субєктами права власності є Український народ, фізичні та юридичні особи, держава Україна, ОСОБА_1 республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Частиною 1 статті 320 Цивільного кодексу України передбачено, що власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до статті 325 Цивільного кодексу України субєктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Законом може бути встановлено обмеження розміру земельної ділянки, яка може бути у власності фізичної та юридичної особи.

Відповідно до частини 2 статті 128 Господарського кодексу України громадянин-підприємець відповідає за своїми зобовязаннями усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення.

Суд зазначає, що субєктом права власності визнається фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, яке не може знаходитися взагалі у власності фізичної особи, і водночас законодавчо не відокремлюється такий субєкт права власності як фізична особа-підприємець.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності»з наступними змінами та доповненнями, ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності, як надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом відповідно до видів робіт, визначених Законом України «Про автомобільний транспорт».

Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом відповідно до видів робіт, визначених Законом України «Про автомобільний транспорт», затверджені спільним наказом Держкомпідприємництва, Мінтрансзв'язку від 01.02.2008 за № 9/119, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 21.02.2008 за № 140/14831, пунктом 1.3 яких визначено, що ліцензійні умови є обовязковими для виконання субєктами господарювання, які надають послуги з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом відповідно до видів робіт, визначених Законом України «Про автомобільний транспорт», та субєктами господарювання, які мають діючі ліцензії з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі) та з надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі.

Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року за № 1388 встановлено, що державна реєстрація транспортних засобів здійснюється органами Державтоінспекції МВС лише за юридичними та фізичними особами. Тобто, реєстрації автомобілів за фізичною особою - підприємцем не передбачено.

Аналогічно, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України за №7/5 від 07.02.2002 року встановлено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно здійснюється лише за юридичними та фізичними особами, тобто реєстрація магазину за фізичною особою підприємцем не передбачена.

Судом встановлено, що позивач здійснює підприємницьку діяльність на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця серії В01 №024373, а також здійснює ліцензійну діяльність автомобільного перевізника на підставі ліцензії серії АВ за №352719 виданої Головною державною інспекцією на автомобільному транспорті Міністерства транспорту та зв'язку України з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом відповідно до видів робіт, визначених Законом України «Про автомобільний транспорт». На всі транспортні засоби, які використовуються позивачем у господарській діяльності на дозволених видах робіт відповідно ліцензії, останнім отримані ліцензійні картки. Всі ці транспортні засоби відповідно до свідоцтв про реєстрацію, виданих Калуського ВРЕР УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області зареєстровані за позивачем, також в його власності перебуває будівля магазину та перукарні №8 «а»по вулиці Січових Стрільців (Червоноармійська) в місті Болехів Івано-Франківської області .

Таким чином, висновки податкової інспекції про те, що підприємець ОСОБА_3, не є субєктом права власності на транспортні засоби та на будівлю магазину, перукарні зареєстровані на нього як на фізичну особу не відповідають нормам діючого законодавства.

Досліджуючи питання придбання запчастин для транспортних засобів та будівельних матеріалів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку судом встановлено, що всі придбані запчастини для використані та встановлені на транспортні засобі позивача, які у відповідності до ліцензії використовуються позивачем для надання послуг перевезення вантажів автомобільним транспортом, а будівельні матеріали використані для поточного ремонту будівлі магазину, перукарні, де також здійснює свою підприємницьку діяльність позивач.

Вказані обставини підтверджуються актами списання запчастин та експлуатаційних матеріалів та показаннями свідка ОСОБА_5, який проводив виконання робіт по встановленню запчастин та поточного ремонту будівлі (а.с.73, 78-82, 85). Факт використання придбаних послуг по сертифікованій діагностиці транспортних засобів та послуг перезарядки вогнегасників і їх ремонту підтверджуються відповідними актами здачі приймання виконаних робіт від 16.09.2010 року та 30.09.2010 року (а.с.83-84).

Підставою для зменшення сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість податковим органом визначено відсутність у позивача права відносити до витрат повязаних з отриманням доходів та формування податкового кредиту у звязку з тим, що позивач не веде бухгалтерський облік балансової вартості груп основних фондів та згідно з положенням бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 року за № 92 не нараховує амортизацію, тому не може включати в валові витрати суми за придбані запасні частини та ремонт будівлі, які є його власністю як фізичної особи, а не субєкта господарювання.

Зазначені підстави для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення суд вважає невірними та такими, що не відповідають вимогам чинного на момент виникнення спірних правовідносин, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про систему оподаткування», встановлення та скасування податків та зборів (обовязкових платежів) до бюджетів та державних цільових фондів, а також пільг їх платникам здійснюються Верховною радою України, Верховною ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим і сільськими селищними, міськими радами відповідно до цього закону, інших законів про оподаткування.

Статтею 14 вищезазначеного закону встановлено, що до загальнодержавних податків у тому числі віднесено податок на додану вартість (пункт 1), податок на доходи фізичних осіб (пункт 4).

Платники податку з доходів фізичних осіб, об'єкти оподаткування, порядок сплати податку на доходи фізичних осіб визначено Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб». Пунктом 22.10 прикінцевих положень Закону № 889-ІV визнано таким, що втратив чинність Декрет Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян»від 26 грудня 1992 року № 13-92, крім розділу ІV у частині оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, який застосовується з урахуванням положень пункту 9.12. статті 9 цього Закону та діє до набрання чинності спеціальним законом з питань оподаткування фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності.

Таким чином, Законом України «Про систему оподаткування»встановлено податок з доходів фізичних осіб, який справляється в порядку передбаченому спеціальним Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Відповідно до статті 13 розділу ІV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», до складу витрат, безпосередньо повязаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Пунктом 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»визначено, що валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Пунктом 5.2 статті 5 зазначеного закону встановлено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у звязку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.2 - 5.7 цієї статті.

Фізична особа підприємець не є платником податку на прибуток, не має обовязку вести бухгалтерський облік, тому формує витрати тільки згідно з переліком статті 5 «Валові витрати»зазначеного Закону та не здійснює формування валових витрат за статтею 8 «Амортизація»цього ж закону. Відсутність обовязку вести бухгалтерський облік і обовязку обліковувати основні засоби, що використовуються для ведення господарської діяльності підприємця фізичної особи не може бути перешкодою для включення до складу валових витрат сум грошових коштів сплачених за закупівлю запчастин та проведеного ремонту транспортних засобів, що використовуються таким підприємцем при провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом відповідно до видів робіт, визначених Законом України «Про автомобільний транспорт».

Як наслідок суд приходить до висновку про правомірність включення позивачем 9 393 гривень податку на додану вартість до складу податкового кредиту податку на додану вартість.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про те, що податкове повідомлення-рішення за №/0 від 20.12.2010 року, про зменшення приватному підприємцю фізичній особі ОСОБА_3 суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за жовтень 2010 року в розмірі 9 393 (девять тисяч триста девяносто три) гривні є протиправними, а позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Долинської обєднаної державної податкової інспекції в Івано-Франківській області за №/0 від 20.12.2010 року, про зменшення приватному підприємцю фізичній особі ОСОБА_3 суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за жовтень 2010 року в розмірі 9 393 (девять тисяч триста девяносто три) гривні.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя /підпис/ ОСОБА_6

Постанова в повному обсязі складена 31.01.2011 року.