Справа № 201/12519/15-а
Суддя: Ходаківський М. П.
Дата ухвалення: 2015-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/201/126/2015
У Х В А Л А

23 листопада 2015 року

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Ходаківського М.П.,

секретаря судового засідання Поддєлкової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську справу за адміністративним позовом Жовтневого районного центру зайнятості м. Дніпропетровська до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів,

ВСТАНОВИВ:

до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов адміністративний позов Жовтневого районного центру зайнятості м. Дніпропетровська до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів у сумі 6871,96 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2015 року відкрито провадження у адміністративній справі № 201/12519/15-а та призначено її до розгляду на 14 вересня 2015 року.

У судове засідання, призначене на 23 листопада 2015 року представником позивача подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідач у призначені судові засідання не зявилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 у період з 18 листопада 2013 року по 26 серпня 2014 року перебувала на обліку у Жовтневому районному центрі зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю. 26 серпня 2014 року відповідача було знято з обліку за її заявою про відмову від послуг державної служби зайнятості.

Жовтневим районним центром зайнятості було проведено звірку з Пенсійним фондом України та встановлено, що під час перебування відповідача на обліку як безробітної нею було надано послуги ТОВ "Тієнс Україна" згідно цивільно-правового договору № ДФЛ 95813962 від 26 грудня 2013 року. Про надання послуг з організації заходів спрямованих на збільшення обсягів продажу продукції "Тієнс Україна", що підтверджується актом № 573 від 20 жовтня 2014 року розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

За актами наданих послуг від 25 лютого 2014 року та від 25 березня 2014 року до договору про надання послуг з організації заходів, спрямованих на збільшення обсягів продажу продукції "Тієнс Україна" від 26 грудня 2013 року загальна вартість послуг склала 5 210, 02 грн.

Згідно з довідкою Жовтневого районного центру зайнятості м. Дніпропетровська ОСОБА_1 у період з грудня 2013 року по серпень 2014 року отримала допомогу по безробіттю у розмірі 6 871, 96 грн.

На адресу відповідача було направлено письмову претензію з вимогою перерахувати вищезазначені кошти, однак відповідач їх не повернула.

Справою адміністративної юрисдикції відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 3 КАС України України суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі при виконанні делегованих повноважень.

Пунктом 5 частини 2 статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Отже, публічно-правовим спором є той спір, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Згідно з частиною 2 статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Частиною 2 статті 21 КАС України передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже, відповідно до викладеного, адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди, яка була завдана лише суб'єктом владних повноважень, а також такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності останнього.

Частиною 4 статті 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Ураховуючи вищевикладене, а також те, що позивач у справі звернувся до суду з приводу повернення надмірно сплачених відповідачу сум у вигляді допомоги по безробіттю, суд дійшов висновку, що наведений спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Пунктом 1 частини 1 статті 157 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Жовтневого районного центру зайнятості м. Дніпропетровська до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів про стягнення безпідставно отриманих коштів підлягають розгляду в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Суд вважає також за необхідне послатися на правову позицію Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 22 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом Олександрійського міськрайонного центру зайнятості в Кіровоградській області про стягнення безпідставно отриманих коштів, згідно з якою виконуючи свій обовязок щодо виявлення та усунення випадків неоднакового застосування судами норм процесуального права Верховним Судом України вказано, що за пунктом 4 частини четвертої статті 50 КАС України субєкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх обєднань, юридичних осіб, які не є субєктами владних повноважень, для превентивного судового контролю своєї ж діяльності і у випадках, визначених законом. У випадку, що розглядається, позов заявлений центром зайнятості про стягнення грошових коштів, що стали власністю відповідача, а тому він не підпадає під дію пункту 4 частини четвертої статті 50 КАС України і Верховний Суд України погодився з рішеннями судів апеляційної та касаційної інстанції про закриття провадження у адміністративній справі, залишивши без задоволення заяву центру зайнятості.

Суд враховує також і те, що ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2015 року було закрито провадження у цивільній справі, участі у якій брали ті ж сторони із аналогічним предметом спору, у звязку із тим, що такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Проте з цього приводу слід зазначити, що постанова Верховного Суду України, якою усунуто суперечності у вирішенні питання юрисдикції за такими спорами винесена 22 вересня 2015 року, тобто після розгляду цивільної справи апеляційним судом Дніпропетровської області і відповідно до ст. 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини вказував на необхідність дотримання судом своєї компетенції на підставі норм права, відповідно до встановленої процедури (справи «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) Страсбург, рішення від 20 липня 2006 року) та «Верітас проти України» (заява № 39157/02, рішення від 13 листопада 2008 року), інакше суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «судом, встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з «…» питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів «…». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Ураховуючи наведені приписи законодавства та встановлені їм відповідні правовідносини, суд дійшов висновку, що спір підлягає вирішенню загальним місцевим судом за правилами Цивільного процесуального кодексу України, а тому провадження у справі підлягає закриттю .

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у адміністративній справі за позовом Жовтневого районного центру зайнятості м. Дніпропетровська до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів закрити.

Роз'яснити позивачеві право звернення до суду у порядку цивільного судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пяти днів з дня її проголошення. Особи, які не брали участь в судовому засіданні, можуть подати апеляційну скаргу на ухвалу суду протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.Ходаківський