Справа № П/811/1676/14
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" листопада 2015 р. м.Київ К/800/35370/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Гончар Л.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 січня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2015 року у справі за позовом Державної фінансової інспекції в Кіровоградській області до Павлівської сільської ради Кіровоградської області про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року Державна фінансова інспекція в Кіровоградській області звернулася з адміністративним позовом до Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, в якому просила зобов'язати відповідача виконати п.п.2.3, 2.5, 2.8 листа-вимоги від 25 лютого 2014 року №03-15/309 та усунути фінансові порушення на загальну суму 27,77 тис.грн., виявлені під час проведення ревізії і відображені в акті ревізії від 20 лютого 2014 року №03-10/01.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив про невиконання відповідачем письмових вимог щодо усунення порушень, виявлених під час ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності та сільського бюджету Павлівської сільської ради Кіровоградської області.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2015 року, відмовлено у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Не погоджуючись з ухваленими у справі рішеннями, Державна фінансова інспекція в Кіровоградській області звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким зобов'язати позивача виконати п.п.2.3, 2.5, 2.8 листа-вимоги від 25 лютого 2014 року №03-15/309.

Павлівська сільська рада у поданих запереченнях просить залишити касаційну скаргу без задоволення, судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у період з 27 листопада 2013 року по 20 лютого 2014 року Світловодською об'єднаною державною фінансовою інспекцією проведено ревізію фінансово-господарської діяльності та сільського бюджету Павлівської сільської ради Кіровоградської області за період з 01 липня 2011 року по 31 жовтня 2013 року, за результатами якої 20 лютого 2014 року складено акт №03-10/01.

На підставі акту ревізії від 20 лютого 2014 року №03-10/01 позивачем 25 лютого 2014 року за вих. №03-15/309 відповідачу надіслано вимогу «Про усунення порушень виявлених в ході ревізією».

У п.2.3 вимоги зазначено про встановлення в ході ревізії недоотримання фінансових ресурсів сільським бюджетом 21.51 тис. грн. від надання в оренду комунального майна, що виникло внаслідок не проведення сільрадою нарахування орендної плати за оренду майна та внаслідок заниження розміру орендної плати в результаті не перегляду розміру орендної плати з урахуванням індексу інфляції, в порушення вимог ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна». У зв'язку з чим відповідача зобов'язано: постійно здійснювати облік розрахунків з орендарями відповідно до вимог ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та своєчасно пред'яляти до оплати рахунки орендарю за оренду приміщення; ініціювати зміни до укладеного договору оренди майна від 26 травня 2011 року №26/05 з орендарем ТОВ «Мідзар газ», від 22 березня 2011 року №1 з орендарем ОСОБА_2, якими передбачити проведення індексації орендної плати відповідно до вимог ст.10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»; в договори оренди від 08 лютого 2012 року б/н з орендарем - територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Світловодського району передбачити орендну плату та проведення індексації орендної плати відповідно до вимог ст.10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Пунктом 2.5 вимоги встановлено, що установою втрачено доходів в сумі 1,73 тис. грн., так як керівництвом Павлівської сільської ради не здійснювалися належні заходи щодо своєчасного стягнення дебіторської заборгованості, і як наслідок спливу строків її стягнення звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу протягом строку позовної давності до боржника, що прострочив виконання зобов'язань згідно договору, які є обов'язковими до виконання відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, при недотриманні термінів позовної давності при здійснення взаєморозрахунків з контрагентами, що визначені ст.ст.256, 257 Цивільного кодексу України, в порушення вимог ст.ст.193, 222, 223 Господарського кодексу України. У зв'язку з чим зобов'язано провести претензійно-позовну роботу з контрагентом-боржником Світловодською РДА щодо сплати суми коштів 1,73 тис.грн.; в іншому випадку стягнути з осіб, винних у недоодержанні доходів, шкоду у порядку та в розмірі, встановленому законодавством.

Згідно п.2.8 вимоги встановлено, що незаконно покрито витрат сторонніх юридичних осіб по спожитим енергоносіям на суму 1,72 тис. грн., по експлуатаційному утриманню користувачами нежитлових приміщень сільської ради в частині понесених витрат по утриманню прибудинкової території в сумі 1,81 тис. грн., в порушення вимог ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», у зв'язку з чим зобов'язано відобразити в обліку дебіторську заборгованість за спожиті енергоносії та експлуатаційні послуги на суму 1,72 тис.грн., 1,81 тис.грн. відповідно, та провести претензійно-позовну роботу з контрагентом (ТОВ «Мідзар газ» та ОСОБА_2) щодо відшкодування сум за спожиті енергоносії та експлуатаційне утримання орендованих приміщень; в іншому випадку стягнути з осіб, винних у проведенні зайвих виплат, шкоду у порядку та розмірі встановленому законодавством.

Колегія суддів вважає прийняті судами рішення у даній справі передчасними та такими, що не відповідають вимогам ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності та обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі Закон № 2939-XII) головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Відповідно до п.4 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23 квітня 2011 року №499/2011 (далі - Положення), Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Згідно ст.10 Закону № 2939-XII органу державного фінансового контрою надано право: п.7 - пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; п.10 - звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; п.13 - при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Як встановлено ч.2 ст.15 Закону № 2939-XII, законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Відповідно до п.6 Положення Державна фінансова інспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету, за виконанням функцій з управління об'єктами державної та комунальної власності власності, та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, вимагати від підконтрольної установи забезпечити повне усунення пов'язаного із заподіяними таких збитків порушення з вирішенням питання їх відшкодування, а також звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання.

Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за відповідним позовом органу державного фінансового контролю, вони не можуть бути стягнуті за адміністративним позовом про зобов'язання вчинити певні дії.

Вищезазначені висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 17 лютого 2015 року у справі № 21-4а15, від 21 квітня 2015 року у справах №№ 21-75а15, 21-120а15, 21-96а15, від 26 травня 2015 року у справі № 21-330а.15.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили із того, що вимоги відповідача стосуються відшкодування виявлених збитків, які стягуються у судовому порядку за відповідними позовами органу державного фінансового контролю і не можуть бути стягнути за адміністративним позовом про зобов'язання вчинити певні дії. Судами вказано, що позивачем обраний спосіб захисту порушеного права не відповідає захисту прав держфінінспекції щодо стягнення завданих збитків.

Разом з цим, зі змісту п.п.2.3, 2.5, 2.8 листа-вимоги від 25 лютого 2014 року №03-15/309, які держфініспекція просить зобов'язати виконати відповідача, вбачається, що не всі вони пов'язані із відшкодуванням збитків.

Зокрема, п.2.3 містить вимогу щодо зобов'язання здійснення обліку розрахунків з орендарями відповідно до вимог ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», своєчасно пред'являти до оплати рахунки орендарю за оренду приміщення, ініціювати зміни до договорів оренди щодо проведення індексації орендної плати; у п.2.8 вимагається відобразити в обліку дебіторську заборгованість за спожиті енергоносії та експлуатаційні послуги на суму 1,72 тис.грн., 1,81 тис.грн.

Вищенаведені обставини судами не досліджені, не визначено характеру та змісту вимог, не з'ясовані обставини виявлених позивачем порушень, не досліджено, чи вживались відповідачем які-небудь заходи та чи вчинялись якісь дії з виконання цих вимог, не встановлено, які з цих вимог є обов'язковими для виконання відповідачем, а які можуть бути забезпечені лише шляхом пред'явлення позову.

У відповідності з ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч.2 ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки судами порушені вимоги щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що призвело до ухвалення рішень, які не відповідає вимогам щодо законності та обґрунтованості і таке неправильне вирішення справи не може бути усунено судом касаційної інстанції, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Під час нового розгляду суду слід врахувати вищенаведене, прийняти обґрунтоване та законне рішення за результатами повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Кіровоградській області задовольнити частково.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 січня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2015 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді