Справа № 2а-3611/11/2670
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2011-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 квітня 2011 року 09:00 № 2а-3611/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: Головуючого - судді Дегтярьової О.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу
за позовом Державної податкової інспекції у Святошинському районі міста Києва
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
простягнення податкової заборгованості в розмірі 11 435, 51 грн., -
В С Т А Н О В И В:

14 березня 2011 року до Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ДПІ у Святошинському районі м. Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкової заборгованості в розмірі 11 435, 51 грн., в тому числі 599, 51 грн. податкового боргу з податку з доходів фізичних осіб та 10 836, 00 грн. з податку на додану вартість.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 березня 2011 року було відкрито скорочене провадження в адміністративній справі № 2а-3611/11/2670.

31 березня 2011 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подала до суду заперечення проти позову з додатками.

Згідно з ч. 4 ст. 1832 Кодексу адміністративного судочинства України справа в порядку скороченого провадження розглядається суддею одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на викладене, справа розглядається в порядку скороченого провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини є достатніми для розгляду справи в порядку скороченого провадження та прийняття рішення по справі, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне.

ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 12 жовтня 2004 року була зареєстрована Святошинською районною у м. Києві державною адміністрацією як фізична особа підприємець.

Відповідача взято на облік як платника податків в ДПІ у Святошинському районі м. Києва.

ДПІ у Святошинському районі м. Києва провела документальну позапланову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01 липня 2007 року по 30 червня 2010 року, за результатами якої було складено акт № 360/17-40/НОМЕР_1 від 27 серпня 2010 року.

Перевіркою було встановлено, що, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування в 2009 році, Фізична особа підприємець ОСОБА_1 перевищила обсягу виручки на 43 347, 00 грн.

На підставі викладеного в акті перевірки було зроблено висновок про порушення, зокрема ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян»від 26.12.1992 р. № 13-92 (зі змінами та доповненнями), підпункту «а»п. 19.1 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»від 22 травня 2003 року № 889-IV (із змінами та доповненнями), що мало вираз у неналежному веденні книги обліку доходів та витрат, чим було занижено оподаткований дохід на загальну суму 3 996, 74 грн., за листопад-грудень 2009 року та призвело до ненадходження до бюджету податку з доходів фізичних осіб у розмірі 599, 51 грн.

Крім того, в акті перевірки було встановлено порушення підпункту 2.3.1 п 2.3 ст. 2 та п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про податок з доходів з фізичних осіб», що мало вираз в тому, що до 01 січня 2010 року Фізична особа підприємець ОСОБА_1 не надала реєстраційну заяву та не зареєструвалась платником податку на додану вартість, а також підпункту 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження податкових зобовязань по податку на додану вартість на суму 7 224, 00 грн., в тому числі за листопад - 1 347, 00 грн., за грудень 5 877, 00 грн., у звязку з невизначенням податкового зобовязання за реалізовані послуги, чим було занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 7 224, 00 грн., в тому числі за листопад - 1 347, 00 грн., за грудень 5 877, 00 грн.

Відповідно до ст. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва»від 03 липня 1998 року № 727/98 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин)(далі Указ № 727/98) спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для таких субєктів малого підприємництва фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана субєктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Згідно зі ст. 5 Указ № 727/98 у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

У той же час зазначений Указ не містить положень, які б регулювали питання оподаткування сум, що перевищують граничний обсяг виручки, встановлений законодавцем.

За таких обставин оподаткування доходів, отриманих платником єдиного податку з порушенням умов перебування на спрощеній системі оподаткування, повинно здійснюватися із застосуванням правил загальної системи оподаткування. Зазначений висновок знаходить своє підтвердження також в практиці Вищого адміністративного суду України, зокрема в Постанові від 02 березня 2011 року № К-58041/09.

Відповідно до ст. 13 розділу ІV (Особливості оподаткування доходів від зайняття підприємницькою діяльності та інших доходів) Декрету Кабінету Міністрів «Про прибутковий податок з громадян»від 26 грудня 1992 року № 13-92 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) згідно з цим розділом Декрету оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як обєкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо повязаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо повязаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Згідно з п. 13 розділу ІV (Оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю) Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від заняття підприємницькою діяльністю, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21 квітня 1993 року № 12 (із змінами і доповненнями, внесеними наказом від 18 травня 1993 року № 17, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 09 червня 1993 року № 64) (в редакції на момент спірних правовідносин) оподаткуванню підлягають доходи, одержані за звітний податковий період фізичною особою - субєктом підприємницької діяльності від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи.

Якщо фізична особа - субєкт підприємницької діяльності отримує інші доходи, ніж визначені у частині першій цього пункту, то такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими законом з питань оподаткування доходів фізичних осіб для платників податку, що не є такими субєктами підприємницької діяльності.

Загальним оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між валовим доходом (виручкою у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо повязаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами у відсотках до валового доходу, наведеними в додатку № 6 до цієї Інструкції.

До складу витрат, безпосередньо повязаних з одержанням доходів, належать документально підтверджені витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Згідно з п. 19.1 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»від 22 травня 2003 року № 889-ІV (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин)(далі Закон № 889-ІV) платники податку зобовязані:

а) вести облік доходів і витрат у обсягах, достатніх для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі коли такий платник податку зобовязаний цим Законом подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податковий кредит.

Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним податковим органом за узгодженням з комітетом Верховної Ради України, відповідальним за проведення податкової політики;

б) отримувати та зберігати протягом строку давності, встановленого законом, документи первинного обліку, на підставі яких формується податковий кредит платника податку;

в) подавати декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього Закону таке подання є обовязковим;

на вимогу податкового органу та у межах його компетенції, визначеної законодавством, предявляти документи і відомості, повязані з виникненням доходу або права на отримання податкового кредиту, обчисленням і сплатою податку, та підтверджувати необхідними документами достовірність відомостей, зазначених у декларації з цього податку;

г) надавати особам, які згідно з цим Законом визначені відповідальними за утримання (нарахування) та сплату податку до бюджету, документи на підтвердження прав платника податку, який отримує такі доходи, на застосування соціальних податкових пільг;

д) у порядку, визначеному законом, допускати службових осіб податкового органу на територію або до приміщень, що використовуються платником цього податку для одержання доходів від здійснення підприємницької діяльності;

е) у разі зміни отримання податкової соціальної пільги здійснювати заходи, передбачені цим Законом;

є) своєчасно сплачувати узгоджені суми податкових зобовязань, а також суми штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих податковим органом, та пеню, за винятком сум, що оскаржуються в адміністративному або судовому порядку.

Підпунктом 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає платників податку на додану вартість, обєкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету, передбачено, що особа підлягає обовязковій реєстрації як платник податку у разі, коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної компютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобовязань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Відповідно до підпункту 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону № 168/97-ВР передбачено, що обєктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце поставки яких знаходиться на митній території України.

Пунктом 9.4 ст. 9 Закону № 168/97-ВР передбачено, що якщо обсяг оподатковуваних операцій особи протягом звітного податкового періоду перевищує суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не більше ніж у два рази, така особа зобовязана надіслати податковому органу заяву про реєстрацію протягом двадцяти календарних днів, наступних за таким звітним податковим періодом.

Якщо особа укладає одну чи більше цивільно-правових угод (договорів), унаслідок виконання яких планується здійснення оподатковуваних операцій, обсяг яких перевищуватиме протягом звітного податкового періоду у два чи більше разів суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, то така особа зобовязана зареєструватися як платник цього податку до кінця такого звітного податкового періоду.

Особа, що не надсилає таку заяву у таких випадках та у такі строки, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Встановлений в ході перевірки факт перевищення обсягу виручку відповідачем не заперечується та не був ним спростований.

13 вересня 2010 року ДПІ у Святошинському районі м. Києва на підставі акта перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким визначила відповідачу суму податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб в розмірі 599, 51 грн., та податкове повідомлення-рішення № /0, яким визначила відповідачу суму податкового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 10 836, 00 грн., у тому числі 7 224, 00 грн. основний платіж та 3 612, 00 грн. штрафні (фінансові) санкції.

Копії акта перевірки та зазначених податкових повідомлень рішень були надіслані відповідачу листом з повідомленням про вручення та були отримані останньою 17 вересня 2010 року, про що свідчить поштове повідомлення про вручення, копія якого наявна в матеріалах справи.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлював порядок погашення зобовязань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обовязкових платежів), включаючи збір на обовязкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообовязкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначав процедуру оскарження дій органів стягнення був Закон України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21 грудня 2000 року № 2181 ІІІ (далі Закон № 2181 ІІІ).

Згідно з п. 6.1 ст. 6 Закону № 2181 ІІІ у разі коли сума податкового зобовязання розраховується контролюючим органом відповідно до статті 4 цього Закону, такий контролюючий орган надсилає платнику податків податкове повідомлення, в якому зазначаються підстава для такого нарахування, посилання на норму податкового закону, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок податкових зобовязань, сума податку чи збору (обовязкового платежу), належного до сплати та штрафних санкцій за їх наявності, граничні строки їх погашення, а також попередження про наслідки їх несплати в установлений строк та граничні строки, передбачені законом для оскарження нарахованого податкового зобовязання (штрафних санкцій за їх наявності).

Підпунктом «б»підпункту 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону № 2181 ІІІ визначено, що контролюючий орган зобовязаний самостійно визначити суму податкового зобовязання платника податків у разі якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобовязань, заявлених у податкових деклараціях.

Відповідно до підпункту 5.2.1 п. 5.2. ст. 5 Закону № 2181 ІІІ податкове зобовязання, нараховане контролюючим органом відповідно до пунктів 4.2. та 4.3. статті 4 цього Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, з винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2. цього пункту.

Абзацом першим підпункту 5.2.2 п. 5.2 ст. 5 Закону № 2181 ІІІ передбачено, що платник податків має право звернутися до контролюючого органу із скаргою про перегляд рішення, яка подається у письмовій формі, у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган невірно визначив суму податкового зобовязання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству з питань оподаткування або виходить за межі його компетенції, встановленої законом.

З урахуванням строків давності платник податків має право оскаржити до суду рішення контролюючого органу про нарахування податкового зобовязання у будь-який момент після отримання відповідного податкового повідомлення. У цьому випадку зазначене рішення контролюючого органу не підлягає адміністративному оскарженню (абзац перший підпункту 5.2.5. п. 5.2 ст. 5 Закону № 2181 ІІІ).

За змістом п. 1.3 ст. 1 та підпункту 5.4.1 п. 5.4 ст. 5 Закону № 2181 ІІІ узгоджена сума податкового зобовязання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), не сплачена платником податків у встановлений строк, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Таким чином, сума податкового зобовязання, визначена в цих податкових повідомленнях рішеннях, з урахуванням того, що відповідачем вказані податкові повідомлення рішення не оскаржувались в адміністративному або судовому порядку, є узгодженою сумою податкового зобовязання, яка не була сплачена у встановлені строки, і визнається податковим боргом.

Згідно підпункту 6.2.1 п. 6.2 ст. 6 Закону № 2181 І ІІ у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобовязання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.

Відповідно до підпункту 6.2.3 п. 6.2 ст. 6 Закону № 2181 - ІІІ податкові вимоги надсилаються:

а) перша податкова вимога - не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобовязання. Перша податкова вимога містить повідомлення про факт узгодження податкового зобовязання та виникнення права податкової застави на активи платника податків. обовязок погасити суму податкового боргу та можливі наслідки непогашення його у строк;

б) друга податкова вимога - не раніше тридцятого календарного дня від дня направлення (вручення) першої податкової вимоги, у разі непогашення платником податків суми податкового боргу у встановлені строки. Друга податкова вимога додатково до відомостей, викладених у першій податковій вимозі, може містити повідомлення про дату та час проведення опису активів платника податків, що перебувають у податковій заставі, а також про дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Згідно підпункту 6.3.2. п. 6.3 ст. 6 Закону № 2181 - ІІІ у разі коли у платника податків, якому було надіслано першу податкову вимогу, виникає новий податковий борг, друга податкова вимога має містити суму консолідованого боргу. При цьому окрема податкова вимога щодо такого нового податкового боргу не виставляється.

Консолідованим вважається борг, визначений у першій податковій вимозі, збільшений на суму нового податкового боргу, що виник до виставлення другої податкової вимоги.

Доказів сплати суми податкового зобовязання, визначеної зазначеними вище податковими повідомленнями рішеннями, у встановлений законодавством строк, тобто узгодженої суми податкового зобовязання, суду не надано.

Доказів оскарження зазначених вище податкових повідомлень рішень суду не представлено.

ДПІ у Святошинському районі м. Києва виставило відповідачу першу податкову вимогу № 1/2951 від 15 жовтня 2010 року на суму податкового боргу в розмірі 11 435, 51 грн., в тому числі 599, 51 грн. сума податкового боргу з податку з доходів фізичних осіб та 10 836, 00 грн. сума податкового боргу з податку на додану вартість, де 7 823, 51 грн. основний платіж, 3 612, 00 грн. штрафні (фінансові) санкції, а також другу податкову вимогу № 2/3591 від 29 листопада 2010 року на суму податкового боргу в розмірі 11 435, 51 грн., в тому числі 599, 51 грн. сума податкового боргу з податку з доходів фізичних осіб та 10 836, 00 грн. суми боргу з податку на додану вартість, де 7 823, 51 грн. основний платіж, 3 612, 00 грн. штрафні (фінансові) санкції.

Перша та друга податкова вимога були направлені по пошті на адресу відповідача та отримані нею особисто 30 жовтня 2010 року та 11 грудня 2010 року відповідно, про що свідчать поштові повідомлення про вручення, копії яких наявні в матеріалах справи.

Доказів оскарження податкових вимог та погашення податкового боргу за цими податковими вимогами відповідачем суду не надано.

Підпунктом 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону № 2181 - ІІІ встановлено, що підставою для примусового стягнення активів платників податків в рахунок погашення його податкового боргу є виключно рішення суду.

Органами, уповноваженими здійснювати заходи з погашення податкового боргу, згідно з підпунктом 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону № 2181 - ІІІ, є виключно податкові органи.

Згідно з п. 11 ст. 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»(в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та обєднані державні податкові інспекції подають до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна.

Пунктом одинадцятим ст. 11 цього ж Закону передбачено право органів державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми недоїмки, пені у випадках, порядку та розмірах, встановлених законами України.

Посилання відповідача на незнання відповідних норм законодавства судом не беруться до уваги, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Крім того, посилання відповідача на те, що розмір податку, що підлягає нею до сплати за наслідками перевірки є меншим, ніж заявлена до стягнення сума, судом не враховується так, як відповідачем не було представлено жодних доказів на спростування висновків акта перевірки та вірності розрахунку податку, а також не представлено доказів подання заперечень на акт перевірки із посиланням на вказані доводи та оскарження податкових повідомлень рішень чи податкових вимог.

З огляду на викладене, заявлена сума податкового боргу підлягає стягненню з відповідача.

Беручи до уваги вищевикладені положення законодавства та встановлені по справі обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати з відповідача стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 69 - 71, ст. 94, ст. ст. 158-163, ст. 1832, ст. 186, ст. 254, ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (місце проживання: 03148, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Державного бюджету України суму податкового боргу у загальному розмірі 11 435 (одинадцять тисяч чотириста тридцять пять) грн. 51 коп., у тому числі 10 836 (десять тисяч вісімсот тридцять шість) грн. 00 коп. податкового боргу з податку на додану вартість та 599 (пятсот девяносто девять) грн. 51 коп. податкового боргу з податку з доходів фізичних осіб.

Постанова підлягає негайному виконанню згідно з ч. 1 ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими в ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням порядку обчислення строку для подання апеляційної скарги, встановленого в ч. 8 ст. 1832 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_2