Справа № 2а-244/11/0970
Суддя: Кишинський М.І.
Дата ухвалення: 2011-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2011 р. Справа № 2a-244/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Кишинського М.І.

при секретарі Дякун М.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Західресурс"

до відповідача: Державної податкової інспекції в м.Івано-Франківську

про скасування податкових повідомлень-рішень №/1 та №/1 від 06.01.2011 року,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Західресурс" (надаліпозивач) 20 січня 2011 року звернулось до суду з позовом до державної податкової інспекції в м.Івано-Франківську (надалівідповідач) про скасування податкових повідомленьрішень №/1 та №/1 від 06 січня 2011 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем винесено оскаржувані податкові повідомленнярішення, якими визначено суми податкових зобовязань з урахуванням штрафних санкцій. Позивач не погоджується з даними податковими повідомленнямирішеннями, оскільки вважає, що вони суперечать нормам чинного законодавства та фактичним даним отриманих в процесі податкової перевірки.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги викладенні в позовній заяві підтримала в повному обсязі та пояснила суду, що на підставі оскаржуваних податкових повідомленьрішень позивачу було визначено суми податкових зобовязань в сумі 41529,00 грн. з податку на прибуток та в сумі 31449,00 грн. з податку на додану вартість з урахуванням штрафних санкцій. Дані суми податкових зобовязань були визначені відповідачем внаслідок включення суми комісійної винагороди в розмірі 117523,00 грн. до складу валових доходів у ІV кварталі 2009 року. При цьому, позивач вважає, що оскаржувані податкові повідомленнярішення винесені з порушенням норм чинного законодавства та без встановлення всіх фактичних даних при проведені перевірки, оскільки згідно п.п.11.3.1. п.11.3 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та умов договорів, позивачем правомірно включено суму комісійної винагороди до складу валових доходів у той податковий період, в якому така винагорода сплачена, а не в період в якому відбулась така поставка.

Представник відповідача в судовому засіданні проти заявленого позову заперечив, надавши суду письмове заперечення, яке мотивоване тим, що проведеною відповідачем перевіркою з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2007 року по 30 червня 2010 року встановлено порушення позивачем п.п.4.1.1. п.4.1. ст.4; п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2, п.п.5.3.9 п.5.3, п.5.9 ст.5; п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7; п.п.11.2.1 п.11.2, п.п.11.3.1, п.11.3 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та п.п.3.1.1 п.3.1 ст.3; п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість». При цьому, пояснив суду, що в результаті проведення перевірки за період з 01 липня 2007 року по 30 червня 2010 року встановлено заниження позивачем податку на прибуток на загальну суму 33521,00 грн., завищення податку на прибуток на загальну суму 5211,00 грн., а також занижено податок на додану вартість на суму 22606,00 грн., завищено податок на додану вартість 2460,00 грн. та зменшено залишок відємного значення ПДВ на загальну суму 898,00 грн. Зазначив, що перевіркою встановлено розбіжності між фактичними даними бухгалтерського, податкового обліку підприємства, даними відображеними позивачем у декларації з податку на прибуток та самостійно виправлено помилки, що міститься в раніше поданій позивачем податковій декларації з податку на додану вартість, так як ним відображено коригування податкового зобовязання. Також зазначив, що позивач здійснював реалізацію продукції на підставі договорів комісії, однак в деяких випадках позивачем не оформлялись та не надавались комітентам звіти комісіонера із зазначенням розміру комісійної винагороди. В звязку з викладеним відповідач вважає, що позовні вимоги є безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Розглянувши позовну заяву та заперечення, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач згідно укладених договорів №005/2009 від 06 листопада 2009 року та №004/2009 від 19 жовтня 2009 року (далідоговори) між комітентами ПП фірма «Спіка» та ЗАТ «Зірниця» (далікомітенти) за їх дорученням, здійснював експорт товарів напівфабрикату ветблу/ветвайт із шкур ВРХ. Згідно даних договорів, позивач виступаючи комісіонером зобовязується знайти покупця та укласти з ним від свого імені контракт купівліпродажу, прийняти у комітентів товар призначений для продажу, здійснити усі необхідні дії для оформлення експорту продукції та надати комітентові звіт про виконання своїх зобовязань. Комітент в свою чергу зобовязувався за продаж його продукції сплатити комісіонеру винагороду у розмірі 2,5% від вартості реалізованого товару, в тому числі ПДВ 20%. Позивачем в рахунок своїх зобовязань, що виникли за договорами, згідно актів прийомупередачі прийнято від комітентів векселі номінальною вартістю 978600,92 грн., 1163436,69 грн. та 2465835,61 грн.

На підставі направлень від 17 серпня 2010 року №00010791 та від 01 вересня 2010 року №00010860, відповідачем 25 жовтня 2010 року проведено планову виїзну перевірку з питань дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2007 року по 30 червня 2010 року (даліперевірка) за наслідками якої складено акт №17711/232/31262888 від 25 жовтня 2010 року. На підставі даного акту відповідачем винесено оскаржувані повідомлення рішення. За період, що перевірявся позивач був платником податку на прибуток, податку на додану вартість, податку з доходів фізичних осіб та комунальному податку. Перевіркою встановлено, що позивачем при реалізації товару згідно договорів, в окремих випадках не оформлялись та не надавались комітентам звіти комісіонера із зазначенням розміру комісійної винагороди та в порушення вимог п.4.1 ст.4 та п.п.11.3.1 п.11.3 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» позивачем занижено показники відображені в декларації з податку на прибуток за ІV квартал 2009 року в сумі 117523,00 грн. Крім того, перевіркою встановлено розбіжності та порушення щодо завишення та заниження податку на прибуток, а саме: за даними бухгалтерського обліку позивачем, при визначенні приросту/убутку запасів застосовувався метод вибуття запасів ідентифікованої собівартості відповідної одиниці запасів, які обліковуються на бухгалтерському рахунку №28 «Товари на складі» відображених у декларації в рядку 01.2 «приріст балансової вартості запасів»; при визначенні балансової вартості сировини, матеріалів, запасів у не завершеному виробництві, готовій продукції встановлено розбіжності між фактичними даними та даними позивача відображеними у декларації з податку на прибуток в рядку 01.2 «приріст балансової вартості»; встановлено розбіжності між фактичними даними бухгалтерського податкового обліку позивача та даними відображеними позивачем у деклараціях з податку на прибуток в рядку 01.6 «інші доходи»; виявлено розбіжності між фактичними даними бухгалтерського податкового обліку позивача та даними відображеними позивачем у деклараціях з податку на прибуток в рядку 04.1 «витрати на придбання товарів (робіт та послуг)»; встановлено розбіжності між фактичними даними бухгалтерського податкового обліку позивача та даними відображеними позивачем у деклараціях з податку на прибуток в рядку 04.13 «інші витрати» при придбанні позивачем іноземної валюти та отримання послуг від банківських установ щодо обслуговування розрахункових рахунків.

Також, перевіркою встановлено, що позивачем самостійно скориговано податкове зобовязання з податку на додану вартість в раніше поданій декларації з податку на додану вартість за липень 2008 року чим збільшено суму ПДВ, в звязку з самостійно виявленою помилкою; зменшено суму ПДВ, що підлягала зарахуванню до податкового кредиту наступного податкового періоду в розмірі 887,00 грн. та встановлено, що на початок перевіряємого періоду сума ПДВ становить 87,00 грн., а сума що підлягає відшкодуванню ПДВ за лютий 2009 року становить 12895,00 грн.

Отже, за наслідками перевірки встановлено наступні порушення: п.п.4.1.1 п.4.1 ст.4, п.5.1., п.п.5.2.1 п.5.2, п.п.5.3.9 п.5.3, п.5.9 ст.5, п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7, п.п.11.2.1 п.11.2, п.п.11.3.1 п.11.3 ст.11 Закону України «Про оподаткування підприємств», п.п.3.1.1 п.3.1. ст.3, п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме: заниження податку на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 33521,00 грн., в тому числі за 2007 рік на суму 386,00 грн., 3 квартал 2009 року на суму 1,00 грн., за 2009 рік на суму 29381,00 грн., 1 квартал 2010 року на суму 67,00 грн., півріччя 2010 року на суму 3754,00 грн. та завищено податок на прибуток в періоді що перевірявся на загальну суму 5211,00 грн. в тому числі за три квартали 2007 року на суму 1,00 грн., 1 квартал 2008 року на суму 44,00 грн., півріччя 2008 року на суму 68,00 грн., три квартали 2008 року на суму 3408,00 грн., за 2008 рік на суму 5211,00 грн., 1 квартал 2009 року на суму 98,00 грн., півріччя 2009 року 515,00 грн. Також, позивачем занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 22606,00 грн. в тому числі за листопад 2009 на суму 10871,00 грн., за грудень 2009 року на суму 9984,00 грн., за лютий 2010 року на суму 1751,00 грн. та завищено податок на додану вартість що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 2460,00 грн. в тому числі за липень 2008 року на суму 20,00 грн., березень 2009 року на суму 76,00 грн., травень 2009 року на суму 96,00 грн., червень 2009 року на суму 271,00 грн., липень 2009 року на суму 1997,00 грн. Крім того, позивачем зменшено залишок відємного значення ПДВ на загальну суму 898,00 грн.

За результатами перевірки, на підставі акта перевірки №17711/232/31262888 від 25 жовтня 2010 року відповідачем 06 січня 2011 року було винесено податкове повідомленнярішення № №/1, яким визначено суму податкового зобовязання з урахуванням штрафних санкцій з податку на прибуток в сумі 41529,00 грн. та податкове повідомленнярішення №/1, яким визначено суму податкового зобовязання з урахування штрафних санкцій з податку на додану вартість в сумі 31449,00 грн.

Суд, погоджується з такими висновками відповідача виходячи з наступного.

Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Змістом підпункту 1.4 пункту 1 Порядку складання декларації про прибуток підприємства N37 від 21 січня 1998 року зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 лютого 1998 року за N 94/2534 передбачено, що дані, наведені в декларації, повинні підтверджуватись первинними документами, даними бухгалтерського обліку та відповідати податковому обліку (звітності).

Відповідно до пункту 4.1 статті 4 «Про оподаткування прибутку підприємств» валовий доходзагальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами.

Підпунктом 4.1.1 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що валовий доход включає, загальні доходи від продажу товарів (робіт, послуг), у тому числі допоміжних та обслуговуючих виробництв, що не мають статусу юридичної особи, а також доходи від продажу цінних паперів, деривативів, іпотечних сертифікатів участі, іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, сертифікатів фондів операцій з нерухомістю (за винятком операцій з їх первинного випуску (розміщення), операцій з їх кінцевого погашення (ліквідації) та операцій з консолідованим іпотечним боргом відповідно до закону).

Підпунктом 11.3.1 пункту 11.3 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що датою збільшення валового доходу вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), що підлягають продажу, у разі продажу товарів (робіт, послуг) за готівку - дата її оприбуткування в касі платника податку, а за відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного надання результатів робіт (послуг) платником податку.

Підпунктом 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що доходи, отримані (нараховані) платником податку в іноземній валюті у зв'язку з продажем товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду, перераховуються в гривні за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, що діяв на дату отримання (нарахування) таких доходів, і не підлягають перерахуванню у зв'язку зі зміною обмінного курсу гривні протягом такого звітного періоду.

Балансова вартість іноземної валюти, отриманої платником податку у зв'язку з таким продажем (виручка в іноземній валюті), визначається за курсом, зазначеним у абзаці першому цього підпункту.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу (далівалові витрати) сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Абзац 4 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» встановлено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Підпунктом 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» встановлено, що датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівкудень їх видачі з каси платника податку;

або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

Підпунктом 5.2.9 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що до складу валових витрат включаються суми витрат по операціях, передбачених пунктом 5.9 цієї статті та статтею 7 цього Закону.

Підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03 квітня 1997 року №168/97ВР встановлено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з: поставки товарів та послуг, місце поставки яких знаходиться на митній території України, у тому числі операції з: передачі права власності на об'єкт застави позичальнику (кредитору) для погашення заборгованості заставодавця; передачі об'єкта фінансового лізингу в розпорядження лізингоотримувача; поставки послуг з міжнародних перевезень пасажирів, багажу та вантажів автомобільним транспортом, а також міжнародних відправлень будь-яким видом транспорту на відрізку від пункту їх відправлення (прийняття для перевезення) на митній території України до пункту їх митного оформлення, а також від пункту їх митного оформлення до пункту призначення (доставки) на митній території України; поставки послуг з міжнародних перевезень пасажирів, багажу та вантажів (крім міжнародних відправлень) будь-яким видом транспорту (крім автомобільного) на відрізку від пункту їх відправлення (прийняття для перевезення) на митній території України до пункту проведення прикордонного контролю з їх випуску за межі державного кордону України, а також від пункту прикордонного контролю з їх впуску у межі державного кордону України до пункту їх призначення (доставки) на митній території України.

Згідно підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а в разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку;

або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Як встановлено судом, що позивачем при реалізації товару згідно договорів, в окремих випадках не оформлялись та не надавались комітентам звіти комісіонера із зазначенням розміру комісійної винагороди. Проти даної обстави представник позивача в судовому засіданні не заперечив.

Таким чином, суд, приходить до висновку, що позивачем в порушення п.п.4.1.1 п.4.1 ст.4, п.5.1., п.п.5.2.1 п.5.2, п.п.5.3.9 п.5.3, п.5.9 ст.5, п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7, п.п.11.2.1 п.11.2, п.п.11.3.1 п.11.3 ст.11 Закону України «Про оподаткування підприємств» занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 33521,00 грн. та завищено податок на прибуток в періоді що перевірявся на загальну суму 5211,00 грн. Також, позивачем порушено п.п.3.1.1 п.3.1. ст.3, п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» чим занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 22606,00 грн. та завищено податок на додану вартість що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 2460,00 грн. Крім того, позивачем зменшено залишок відємного значення ПДВ на загальну суму 898,00 грн.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до пунктів 1,2,3,4,5,6 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що оскаржувані податкові повідомленнярішення №/1 та №/1 від 06 січня 2011 року прийняті відповідачем з дотриманням норм чинного законодавства, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Кишинський М.І.

Постанова складена в повному обсязі 08 квітня 2011 року.