Справа № 826/17223/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 листопада 2015 року № 826/17223/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Гарника К.Ю., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сан-Айс»
до Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у місті Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сан-Айс» (далі по тексту - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30 березня 2015 року № 2.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/17223/15, закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні.

У судовому засіданні 29 вересня 2015 року представник позивача підтримав адміністративний позов, просив суд задовольнити його. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти адміністративного позову.

Керуючись приписами частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд продовжив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сан-Айс» перебуває на обліку в ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві як платник податків.

У період з 17 лютого 2015 року по 30 березня 2015 року на підставі наказу № 377 від 17 лютого 2015 року посадовою особою відповідача, згідно п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Сан-Айс» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Еколенд» за період з 01 вересня 2014 року по 30 вересня 2014 року, результати якої оформлені актом перевірки від 10 березня 2015 року № 130/26-57-22-02 (далі по тексту - акт перевірки).

Як висновок проведеної перевірки встановлено порушення вимог п. 44.1 ст. 44, п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.1, 201.6, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 228968 грн.

На підставі вищезазначених висновків, відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення від 30 березня 2015 року № 2, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Сан-Айс» збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 343452,00 грн., в тому числі: за основним платежем - 228968,00 грн., за штрафними санкціями - 114484,00 грн.

Позивач не погоджується з висновками Акта перевірки та прийнятими на його підставі податковим повідомленням - рішенням та податковою вимогою й мотивує позовні вимоги тим, що відповідачем не наведено жодного доказу на підтвердження нереальності господарських відносин між ним та ТОВ «Еколенд».

Заперечення відповідача, співпадають з висновками акта від 10 березня 2015 року № 130/26-57-22-02.

Як зазначив Вищий адміністративний суд України в листі від 02.06.2011р. №742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій між позивачем та ТОВ «Еколенд», обставини використання придбаних товарів у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції (зокрема, чи були платниками податку на додану вартість).

Так, між TOB «Сан-Айс» (покупець) та TOB «Еколенд» (постачальник) укладено договір поставки № EJI-8 від 10 січня 2011 року, за яким TOB «Еколенд» зобов'язалось протягом строку дії Договору передавати у власність TOB «Сан-Айс» окремими партіями обладнання для систем вентиляції і кондиціонування повітря та сантехнічне обладнання (надалі - Товар), а TOB «Сан-Айс» зобов'язалось приймати й оплачувати Товар за ціною, в асортименті та у кількості, що погоджується Сторонами у Специфікаціях, які є невід'ємними частинами Договору, та накладних Постачальника, оформлених на підставі довіреностей Покупця на отримання ТМЦ.

На виконання умов договору поставки TOB «Еколенд» поставив TOB «Сан-Айс» товар згідно переліку, що підтверджується видатковими накладними від 30 вересня 2014 року № ЕЛ140930/71, від 29 вересня 2014 року № ЕЛ140929/37, від 22 вересня 2014 року № ЕЛ140922/27, від 15 вересня 2014 року № ЕЛ140915/40, від 08 вересня 2014 року № ЕЛ140908/25, від 01 вересня 2014 року №ЕЛ140901/19.

Передача-приймання товарів здійснюється за видатковими накладними на підставі довіреностей уповноваженого представника позивача, копії яких, роздруковані з електронного архіву позивача наявні в матеріалах справи та зареєстровані в журналі реєстрації довіреностей, на складі постачальника.

В свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Еколенд» виписало позивачу податкові накладні від 01 вересня 2014 року № 4, від 08 вересня 2014 року № 26, від 15 вересня 2014 року № 48, від 22 вересня 2014 року № 79, від 29 вересня 2014 року № 116, від 30 вересня 2014 року № 140, які в подальшому були включені позивачем до складу податкового кредиту за вересень 2014 року та відображені у реєстрі отриманих податкових накладних.

Оплата за придбаний товар здійснювалась в порядку безготівкового розрахунку, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд приходить до наступного.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, Податкового кодексу України.

З аналізу статті 198 Податкового кодексу України вбачається, що визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є відповідність податкової накладної порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Як вбачається з обставин справи, позивачем задекларовано податок на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ «Еколенд» у зв'язку з придбанням товару.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кодекс України передбачає тільки один випадок не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг) - це не підтвердження податковими накладними або оформлення з порушенням вимог чи не підтвердження митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6 статті 198).

За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Судом встановлено, що основним видом діяльності ТОВ «Сан-Айс» є неспеціалізована оптова торгівля.

З матеріалів справи вбачається, що придбаний у ТОВ «Еколенд» товар завідуючий складом ОСОБА_1 отримував зі складу контрагента у вересні 2014 року на підставі довіреностей на отримання ТМЦ № 65 від 01 вересня 2014 року, № 66 від 08 вересня 2014 року, № 67 від 15 вересня 2014 року, № 68 від 22 вересня 2014 року, копії яких, роздруковані з електронного архіву позивача наявні в матеріалах справи та зареєстровані в журналі реєстрації довіреностей, доставляв та оприбутковував на складі позивача, на підтвердження чого в матеріалах справи наявні копії товарно-транспортних накладних, що також відображено в акті перевірки та не заперечується відповідачем.

В подальшому придбаний у ТОВ «Еколенд» товар було використано в межах здійснення власної господарської діяльності шляхом реалізації (продажу) з метою отримання прибутку юридичним та фізичним особам - покупцям ПП «Галмікроклімат», ПП «Деліція», TOB «Енергія-Сервіс», ПП «АСБО», ТOB «Вен.Тек», TOB «Монада», TOB «Кліма Тек», TOB «Євродін», TOB «ІВІЄ 2008», TOB «ОЛВІА», TOB «Регіон-Проект», TOB «Експрес-Ресурс», TOB «Екосистема», TOB «Арктика-ЗАхід», TOB «Єерлінг Капітал Єистемс» тощо.

На підтвердження подальшої реалізації придбаних у ТОВ «Еколенд» товарів позивачем долучено до матеріалів справи копії картки по рахунку 361, рахунки-фактури, видаткові накладні, податкові накладні, довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, банківські виписки по рахунку Позивача.

Наведене свідчить про подальше використання придбаного у ТОВ «Еколенд» товару в рамках здійснення власної господарської діяльності.

Як встановлено контролюючим органом в акті перевірки стосовно ТОВ «Еколенд» правочини є такими, що не спрямовані на реальне настання правових наслідків, мають ознаки безтоварних операцій, суперечать інтересам держави і суспільства і є недійсними.

Проте, судом встановлено, що необґрунтованими є посилання відповідача на те, що господарські операції з контрагентами не мали реального характеру, оскільки юридична відповідальність має індивідуальний характер, а тому позивач не може нести відповідальність за можливі протиправні дії інших юридичних осіб.

Таким чином, суд приходить до висновку, що господарські операції позивача з ТОВ «Еколенд» здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

При вирішенні даного спору суд притримується позиції, що у разі якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податковий орган не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, постачальники були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мали свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Судом також враховано вимоги статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ «Еколенд» було зареєстроване як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців у встановленому законом порядку.

Доказів на підтвердження того, що контрагент позивача не мав адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань по спірним операціям, та доказів відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов'язань, відповідачем до суду не надано.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні. Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Оскільки наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, то факт виконання поставки товару та надання послуг входить до предмету доказування у справі. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31 березня 2011 року у справі № К-12509/08.

Суд наголошує, що податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентами податку до бюджету, від перебування постачальників за юридичною адресою, а також від їх господарських та виробничих можливостей. Аналогічна правова позиція вказана в постанові Вищого адміністративного суду України від 19 лютого 2013 року по справі № 2а-6067/11/1470.

Відтак, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов'язки іншого платника податку.

Крім того, судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах «Інтерсплав проти України» (2007 р., заява №803/02), «Булвес» АД проти Болгарії» (2009 р., заява №3991/03) і «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії» (2010 р., заява №6689/03), у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Відповідач, в свою чергу, не надав жодних доказів на підтвердження того, що Позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даними підприємством було одержання Позивачем податкової вигоди.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем правомірно сформовано податковий кредит з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Еколенд», а висновки Акта перевірки про порушення позивачем норм Податкового кодексу України та заниження податку на додану вартість є помилковими, відтак збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість з урахуванням штрафних санкцій є протиправним.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 30 березня 2015 року № підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (стаття 69 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведена правомірність та обґрунтованість прийняття спірного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сан-Айс» підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сан-Айс» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 30 березня 2015 року № .

3. Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сан-Айс» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.Ю. Гарник