Справа № 2а-17370/10/2670
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2011-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 січня 2011 року 12:42 № 2а-17370/10/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: Головуючого - судді Дегтярьової О.В., при секретарі судового засіданні ОСОБА_1, за участю представників: позивача ОСОБА_2 (довіреність від 04.01.2011р. № 8-НЮ), ОСОБА_3 (довіреність від 15.12.2010р. № 3567-НЮ), відповідача ОСОБА_4 (довіреність від 08.12.2010р. № 12886/10/10-013/1), розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом Державного територіально-галузевого обєднання «Південно-Західна залізниця»
доЖмеринської обєднаної державної податкової інспекції у Вінницькій області
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22 листопада 2010 року № 1/0, -
В С Т А Н О В И В:

30 листопада 2010 року до Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось ДТГО «Південно-Західна залізниця»з позовом до Жмеринської ОДПІ у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.11.2010р. № 1/0.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що земельний податок був нарахований та сплачений в повному обсязі згідно вимог законодавства, а тому у податкового органу не було підстав для винесення спірного податкового повідомлення-рішення.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, обґрунтовуючи тим, що позивач неправомірно користувався пільгою при сплаті земельного податку, яка передбачена для земель залізничного транспорту.

В судових засіданнях представники позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Представник відповідача у судових засіданнях заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно Статуту Державного територіально-галузевого обєднання «Південно-Західна залізниця» (нова редакція) Південно-західна залізниця це створене відповідно до ст. 1, ст. 4 Закону України «Про залізничний транспорт»статутне територіально-галузеве обєднання, засноване на державній власності, яке належить до сфери управління Міністерства транспорту та звязку України і підпорядковане Державній адміністрації залізничного транспорту України.

До складу Залізниці входять дирекції залізничних перевезень, галузеві служби, інші відособлені структурні підрозділи та юридичні особи.

Залізниця є основною організаційною ланкою на залізничному транспорті, що здійснює забезпечення перевезень пасажирів і вантажів у визначеному регіоні транспортної мережі, виробничу та комерційну діяльність з метою одержання прибутку (доходу)(п. 2.1 Статуту).

Згідно з Положенням про відокремлений підрозділ Жмеринську дистанцію захисних лісонасаджень ДТГО «Південно-Західна залізниця», затвердженим наказом Начальника ДТГО «Південно-Західна залізниця»від 29 грудня 2006 року № 672-Н, Жмеринська дистанція захисних лісонасаджень є відокремленим підрозділом ДТГО «Південно-Західна залізниця»та створене з метою забезпечення захисту залізничної колії та інших її облаштувань від несприятливих природнокліматичних умов і факторів з метою забезпечення безпечного та безперебійного руху залізничного транспорту та ведення для цього необхідного лісового та лісозахисного господарства в захисних лісонасадженнях залізниці (п. 1.1 та п. 4.1).

Основними напрямками діяльності Жмеринської дистанції захисних лісонасаджень ДТГО «Південно-Західна залізниця»згідно Положення є, зокрема:

- розробка спільного із залізницею планового кошторису витрат на утримання дистанції захисних лісонасаджень, та своєчасне складання звіту по кошторису витрат;

- ведення у встановленому порядку статистичного бухгалтерського, податкового обліку й звітності при їх повній достовірності;

- раціональне витрачання матеріальних і паливо-енергетичних ресурсів;

- виконання норм і вимог щодо охорони природного навколишнього середовища, раціонального використання і відтворення природних ресурсів на забезпечення екологічної безпеки.

Відповідно до Довідки № 3545 про включення до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України до видів діяльності ВП Жмеринська дистанція захисних лісонасаджень ДТГО «Південно-Західна залізниця»за КВЕД відноситься: 51111 Наземний залізничний транспорт загального користування (без трамвайного), 60.10.2 Вантажний залізничний транспорт, 60.10.1 Пасажирський залізничний транспорт.

Згідно Рішення Жмеринської міської ради Вінницької області від 27 липня 1995 року № 159 Жмеринській дистанції захисних лісонасаджень надано в постійне користування для виробничих потреб земельну ділянку площею 97 850 кв. м. по вул. Одеській, м. Жмеринка.

Відповідно до Державного акта на право постійного користування землею (серія І-ВН № 001172) від 27 липня 1995 року № 72 Жмеринській дистанції захисних лісонасаджень належить на праві постійного користування земельну ділянку 9, 7850 га для виробничих потреб.

Жмеринською ОДПІ у Вінницькій області було проведено планову виїзну документальну перевірку Жмеринської дистанції захисних лісонасаджень ПЗЗ () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2009 року по 30.06.2010 року, за результатами якої було складено акт від 12 листопада 2010 року № 1301/23/0107008.

В ході перевірки було встановлено, що у поданих розрахунках земельного податку на 2010 рік, встановлено заниження плати за землю в сумі 10 845, 30 грн., в тому числі за січень 2010 року в сумі 1 807, 55 грн., лютий 2010 року в сумі 1 807, 55 грн., березень 2010 року в сумі 1 807, 55 грн., квітень 2010 року в сумі 1 807, 55 грн., березень 2010 року в сумі 1 807, 55 грн., квітень 2010 року в сумі 1 807, 55 грн., травень 2010 року в сумі 1 807, 55 грн., червень 2010 року в сумі 1 807, 55 грн.

Жмеринською дистанцією захисних лісонасаджень ДТГО «Південно-Західна залізниця»було подано до податкового органу уточнюючий розрахунок земельного податку на земельні ділянки на 2010 рік від 17 лютого 2010 року № 2862, в якому задекларовано плату за землю на 2010 рік в сумі 12 610, 89 грн., в тому числі за період, що підлягав перевірці (січень червень 2010 року) 6 305, 46 грн.

В порушення ч. 1, ч. 10 ст. 7 Закону України «Про плату за землю»Жмеринською дистанцією захисних лісонасаджень ДТГО «Південно-Західна залізниця»було застосовано ставку земельного податку в розмірі 25 % суми земельного податку, по інших площею 2, 7702 га необхідно обчислювати земельний податок із застосуванням ставки в розмірі 1 % грошової оцінки земель.

На підставі вищевикладеного, в акті перевірки було зроблено висновок про порушення Жмеринською дистанцією захисних лісонасаджень ПЗЗ ч. 1 ч. 10 ст. 7 Закону України «Про плату за землю», що мало вираз у заниженні плати за землю в періоді, що перевірявся, на загальну суму 10 845, 30 грн., зокрема, в період з січня по червень 2010 року по 1 807, 55 грн. за кожен місяць.

22 листопада 2010 року Жмеринська ОДПІ у Вінницькій області на підставі акта перевірки прийняла податкове повідомлення рішення № 1/0, яким згідно з підпунктом «б»підпункту 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»та згідно з підпунктом 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними фондами»за порушення ч. 1, ч. 10 ст. 7 Закону України «Про плату за землю»позивачу визначено Жмеринської дистанції захисних лісонасаджень ДТГО ПЗЗ суму податкового зобовязання з плати за змелю в розмірі 16 267, 95 грн., в тому числі 10 845, 30 грн. основний платіж та 5 422, 65 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про залізничний транспорт»від 04 липня 1996 року № 273/96-ВР (в редакції на момент спірних правовідносин) землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України та Закону України «Про транспорт».

До земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та звязку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

В розумінні цього ж Закону залізниця - статутне територіально-галузеве обєднання, до складу якого входять підприємства, установи та організації залізничного транспорту і яке, при централізованому управлінні, здійснює перевезення пасажирів та вантажів у визначеному регіоні транспортної мережі.

Відповідно до Переліку робіт (послуг), що належать до основної діяльності залізничного транспорту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 1998 року № 173, до робіт (послуг), що виконуються (надаються) підрозділами основної діяльності залізниць, відноситься, зокрема утримання смуги відведення, пристроїв захисту від снігу, піску та вирощування захисних лісонасаджень.

Основна діяльність залізничного транспорту є складовою частиною загальної господарської діяльності і означає діяльність усіх взаємоповязаних підприємств та структурних підрозділів галузі, спрямовану на виконання єдиного перевізного процесу.

Основна діяльність залізниць - діяльність усіх взаємоповязаних відокремлених підрозділів, що входять до складу залізниць, спрямована на виконання і обслуговування єдиного перевізного процесу, тобто експлуатаційна (перевізна) та підсобно-допоміжна діяльність, повязана з обслуговуванням експлуатаційної діяльності.

Підсобно-допоміжна діяльність - діяльність відокремлених підрозділів, повязана з виконанням ряду допоміжних операцій та організацією виробництв, продукція (послуги) яких використовується переважно для потреб експлуатаційної діяльності залізниць.

В силу ст. 67 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ (в редакції на момент спірних правовідносин) (далі Земельний кодекс) до земель транспорту належать землі, надані підприємствам, установам та організаціям залізничного, автомобільного транспорту і дорожнього господарства, морського, річкового, авіаційного, трубопровідного транспорту та міського електротранспорту для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту і розвитку обєктів транспорту.

Статтею 68 Земельного кодексу України передбачено, що до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та звязку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про транспорт»від 10 листопада 1994 року № 232/94-ВР (в редакції на момент спірних правовідносин) до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та звязку, водопостачання, каналізації, захисні і укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту. Уздовж земель залізничного транспорту можуть встановлюватися охоронні зони. Землі залізничного транспорту повинні утримуватися в належному санітарному стані і використовуватися для вирощування деревини, у тому числі ділової, та кормів для тваринництва.

Таким чином, наведеними положеннями Земельного Кодексу України та Закону України «Про транспорт»і Закону України «Про залізничний транспорт»встановлено, що всі землі, якими користується залізниця, є землями залізничного транспорту, тому землями залізниць слід вважати всі земельні ділянки, надані залізниці, в тому числі її структурним підрозділам, надані ним для здійснення їх основної діяльності та використовуються ними за цільовим призначенням, незалежно від того, чи прилягають вони до залізничного полотна та чи входять до смуги відведення залізниць.

Частиною першою ст. 67 Конституції України передбачено, що кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Законом України, який визначав на момент спірних правовідносин розміри та порядок плати за використання земельних ресурсів, а також відповідальність платників та контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку, був Закон України «Про плату за землю»від 03 липня 1992 року № 2535-ХІІ (далі Закон № 2535-ХІІ).

Відповідно до ст. 3 Закону № 2535-ХІІ ставки земельного податку, порядок обчислення і сплати земельного податку не можуть встановлюватись або змінюватись іншими законодавчими актами, крім цього Закону. Зміни і доповнення до цього Закону вносяться не пізніше ніж за три місяці до початку нового бюджетного року і набирають чинності з початку нового бюджетного року.

В Законі № 2535-ХІІ міститься Розділ 2 «Плата за землі сільськогосподарського призначення», Розділ 3 «Плата за землі населених пунктів»та Розділ 4 «Плата за землі промисловості, транспорту, звязку, оборони та іншого призначення, а також за землі природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного, історикокультурного призначення та за землі лісового і водного фондів (за межами населених пунктів).

Аналіз зазначених Розділів дає підстави вважати, що в Розділі 2 визначальним критерієм для визначення податку слугує цільове призначення земельної ділянки, в Розділі 3 визначальним критерієм для визначення податку слугує місцезнаходження земельної ділянки, а Розділі 4 визначальним критерієм для визначення податку слугує цільове призначення земельної ділянки з урахуванням її місцезнаходження.

Таким чином, для визначення ставки земельного податку Законом України «Про плату за землю»землі розділені на три групи: 1) землі сільськогосподарського призначення; 2) землі населених пунктів; 3) землі промисловості, транспорту, звязку, оборони та іншого призначення, а також за землі природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного призначення та за землі лісового і водного фондів (за межами населених пунктів).

Частиною першою ст. 7 Розділу 3 (Плата за землі населених пунктів) Закону № 2535-ХІІ передбачено, що ставки земельного податку з земель, грошову оцінку яких встановлено, встановлюються у розмірі одного відсотка від їх грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у частинах пятій - десятій цієї статті та частині другій статті 6 цього Закону.

Згідно з ч. 11 ст. 7 Розділу 3 (Плата за землі населених пунктів) Закону № 2535-ХІІ податок за земельні ділянки, надані для військових формувань, утворених відповідно до законів України, крім Збройних Сил України та Державної прикордонної служби України, залізниць, гірничодобувних підприємств, а також за водойми, надані для виробництва рибної продукції, справляється у розмірі 25 відсотків суми земельного податку, обчисленого відповідно до частин першої та другої цієї статті.

З урахуванням того, що земельна ділянка, надана Жмеринській дистанції захисних лісонасаджень ДТГО «Південно-Західна залізниця», яка є складовою частиною залізниці, земельні ділянки, надані їй для здійснення своєї діяльності, відносяться до земель залізничного транспорту, а тому позивач правомірно обраховував земельний податок відповідно до ч. 10 ст. 7 Закону № 2535-ХІІ, а висновки відповідача щодо невірного нарахування позивачем земельного податку суд вважає помилковими.

Посилання відповідача на лист Відділу Головного управління Держкомзему у Вінницькій області від 25 жовтня 2010 року № 02-8/487 та на Рішення Жмеринської міської ради Вінницької області від 11 листопада 2004 року № 339, від 26 вересня 2006 року № 229, від 21 грудня 2006 року № 337, від 09 лютого 2007 року № 170 судом не враховуються, оскільки розподіл території міста за основним цільовим призначенням не може бути підставою для незастосування пільги, передбаченої спеціальним Законом, з урахуванням того, що зазначений розподіл не вилучає земельну ділянку із користування позивача та не змінює цілі, для яких вона була виділена.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною третьою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких обставин, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про неправомірність спірного рішення і обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує всі здійснені позивачем та документально підтверджені витрати у розмірі 3, 40 грн. з Державного бюджету України.

Керуючись ст. 2, ст. 9, ст. ст. 69 - 71, ст. 94, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Жмеринської обєднаної державної податкової інспекції у Вінницькій області від 22 листопада 2010 року № 1/0.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Державного територіально-галузевого обєднання «Південно-Західна залізниця»(місцезнаходження: 01034, м. Київ, вул. Лисенка, 6 ідентифікаційний код 04713033) 3 (три) грн. 40 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими в ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя ОСОБА_5
Дата виготовлення та підписання повного тексту постанови 24 січня 2011 року.