Справа № 817/1334/15
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року 12 год. 40 хв. Справа № 817/1334/15 м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., за участю: секретаря судового засідання Єрмошкіної Л.І.; представника позивача - адвоката Пейка А.Б. (угода про надання правової допомоги від 22 квітня 2015 року); представника відповідача - Гоч Н.М. (довіреність від 11 вересня 2015 року); представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - не прибув; розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Рівному ГУ ДФС в Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та визнання дій протиправними.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_3 (далі іменується - позивача) до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС в Рівненській області (далі іменується - відповідач), в якому позивач, з урахуванням заяви про зміну предмету і підстав адміністративного позову, просить суд визнати протиправними дії фіскального органу щодо проведення невиїзної позапланової документальної перевірки з приводу отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага за 2013 рік; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.08.2014 № про визначення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 207396 грн. 09 коп., в тому числі: за основним платежем - 165916 грн. 87 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 41479 грн. 22 коп.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає, що у відповідності до Відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми нарахованих (виплачених) доходів ОСОБА_3 №68889 від 27.05.2015, ПАТ «УкрСиббанк» включив суму нарахованих (виплачених) доходів ОСОБА_3 за другий квартал 2013 року в розмірі 977330 грн. 97 коп. (сума анульованого (прощеного) боргу). Позивач вказує, що банк не повідомляв його про прийняте рішення про анулювання кредитної заборгованості. Позивач зазначає, що відповідач, при проведенні перевірки та прийняті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, в жодній мірі не досліджував чи є суми нарахованих (виплачених) доходів ОСОБА_3 з ознакою доходу «126- додаткове благо». В акті перевірки відсутня інформація про розмір складових боргу - заборгованості зі сплати кредиту, відсотків, пені або штрафу, а тому податковим органом не встановлювалось, що позивач отримував доходи, які згідно з Податковим кодексом України підлягають включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником в податковій декларації про майновий стан та доходи. Зокрема, у відповідності до заочного рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03.06.2013 року у справі №569/3936/13-ц, перебіг строку позовної давності по стягненню пені за порушення термінів повернення кредиту і процентів за кредит в розмірі 122456,93 грн. розпочався 13.02.2012 року. У відповідності до статті 258 Цивільного кодексу України встановлено, що спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відтак прощення вказаної суми 21.06.2013, відбулось після закінчення строку позовної давності, і не може підпадати під ознаки додаткового блага згідно вимог абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України. Також, позивач зазначає, що ним сплачено на користь ПАТ «УкрСиббанк» кредиторську заборгованість у сумі, що перевищує розмір отриманої позики на 14463,25 грн., що, в свою чергу, не може призвести до збільшення загального майнового стану позивача, забезпечити приріст активів у тій чи іншій формі.

Ухвалою судді від 12.05.2015 відкрито провадження в адміністративній справі.

Ухвалою суду від 12.05.2015 закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою судді від 15.09.2015 адміністративну справу прийнято до провадження суддею Недашківською К.М., через перебуванням судді Нор У.М. у відпустці у зв'язку з вагітністю і пологами.

У судове засідання, призначене на 24.11.2015, прибув представник позивача, підтримав заявлені позовні вимоги, та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

До суду також прибув представник відповідача, заперечив проти позовних вимог та вказав, що спірне податкове повідомлення-рішення є правомірним, оскільки нарахування грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб відбувалось на підставі інформації з Відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми нарахованих (виплачених) доходів ОСОБА_3 №68889 від 27.05.2015, відповідно до яких ПАТ «УкрСиббанк» включив суму нарахованих (виплачених) доходів ОСОБА_3 за другий квартал 2013 року у розмірі 977330 грн. 97 коп. (сума анульованого (прощеного) боргу). Відповідач вказує, що сума прощеного банком боргу є доходом позивача як додаткове благо, а відтак підлягає оподаткуванню.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ПАТ «УкрСиббанк», належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибула, проте подала до суду заяву про розгляду справи за відсутності уповноваженого представника.

На підставі частини 3 статті 160 КАС України, вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 24.11.2015.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з'ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі наказу від 20.06.2014 №473 фахівцями Державної податкової інспекції у м. Рівному ГУ ДФС в Рівненській області, яка є правонаступником Державної податкової інспекції у м. Рівному ГУ Міндоходів в Рівненській області, проведено перевірку щодо отримання позивачем доходу у вигляду додаткового блага, за результатами якої складено Акт «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки щодо отримання доходу у вигляді додаткового блага громадянкою ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_1 за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року» від 24.06.2014 №94//17-100 (далі іменується - Акт перевірки) (а.с. 9).

Перевіркою встановлено порушення позивачем підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі іменується - ПК України), у результаті чого встановлено неподання податкових декларацій за період, що перевірявся, в тому числі по податкових періодах: 2013 рік; підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14, підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 179.1 статті 179 ПК України, у результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік у розмірі 165916 грн. 87 коп.

На підставі Акту перевірки фіскальним органом винесено податкове повідомлення-рішення від 06.08.2014 № про визначення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 207396 грн. 09 коп., в тому числі: за основним платежем - 165916 грн. 87 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 41479 грн. 22 коп. (а.с. 7).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірного податкового повідомлення-рішення від 06.08.2014 №, а також суджень, відображених контролюючим органом в Акті перевірки від 24.06.2014 №94//17-100, на відповідність вимогам частини 3 статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд зазначає наступне.

Між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту з Правилами №0 від 17.09.2008 (а.с. 52), відповідно до якого позивачу надано кредит на суму 97969 дол. США 00 центів - 475257 грн. 42 коп.

На адресу позивача надіслано Повідомлення про анулювання боргу (в порядку абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України) від 21.06.2013 (далі іменується - Повідомлення) (а.с. 131), в якому повідомлялось про прийняття банком рішення про анулювання кредитної заборгованості, що станом на 21.06.2013 становила: 121602 дол. США 59 центів - 971969 грн. 50 коп. по курсу НБУ станом на 21.06.2013, штрафні санкції - 5361 грн. 47 коп.

Також у Повідомленні також зазначено, що анульована сума заборгованості є доходом позивача, отриманим як додаткове благо, та необхідно самостійно сплатити податок з такого доходу та відобразити його у річній декларації з податку на доходи фізичних осіб.

Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що банк не повідомляв його про прийняте ним рішення про анулювання кредитної заборгованості, оскільки в матеріалах справи міститься копія Повідомлення з відміткою про отримання позивачем такого Повідомлення (а.с. 131).

За приписами підпункту 14.1.47. пункту 14.1 статті 14 ПК України, додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до пункту 164.1. статті 164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Згідно абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Відповідно до пункту 167.1. статті 167 ПК України, ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Суд погоджується з доводами фіскального органу про те, сума боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, є доходом особи як додаткове благо.

Проте, суд не погоджується з доводами фіскального органу щодо встановлення розміру бази оподаткування при визначенні суми податкових (грошових) зобов'язань.

Так, фіскальний орган зазначає, що сума середньомісячного доходу, що оподатковується за ставкою 15% становить: 11470 грн. 00 коп. сума ПДФО 1720 грн. 50 коп. (11470 грн. 00 коп. х 15%); сума середньомісячного доходу, що оподатковується за ставкою 17% становить: 965860 грн. 97 коп. (977330 грн. 97 коп. - 11470 грн. 00 коп.), сума ПДФО - 164196 грн. 37 коп. (965860 грн. 97 коп. х 17%); разом сума ПДФО визначена із середньомісячного доходу - 165916 грн. 87 коп. (1720 грн. 50 коп. + 164860 грн. 97 коп.).

З даного розрахунку, наведеного в Акті перевірки, вбачається, що фіскальним органом при встановленні бази оподаткування застосовано суму доходу, яка зазначена в Повідомленні - 971969 грн. 50 коп. (сума заборгованості та проценти) + 5361 грн. 47 коп. (сума штрафних санкцій) = 977330 грн. 97 коп.

Окрім того, фіскальний орган зазначає, що оскільки дана сума (977330 грн. 97 коп.) відображена у Відомостях з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів (а.с. 47), то саме її слід розглядати як отриманий дохід та на підставі такої суми визначати суму податкових зобов'язань зі сплати податку на доходи фізичних осіб.

Суд не погоджується з такими доводами фіскального органу та зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 163.1. статті 163 ПК України, об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України. Об'єктом оподаткування нерезидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід з джерела його походження в Україні; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

До доходів взагалі та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі.

Тобто, основною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формах.

За правилами підпункту 165.1.29 пункту 165.1 статті 165 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи, зокрема, основна сума кредиту, що отримується платником податку (протягом строку дії договору), у тому числі фінансового кредиту, забезпеченого заставою, на визначений строк та під проценти, а також доходи, отримані внаслідок індексації депозиту (вкладу) в гривні (прив'язка курсу національної валюти до курсу іноземних валют відповідно до умов договору).

З аналізу вказаної норми вбачається, що протягом дії кредитного договору отримані платником податку від банку кошти не можуть бути включені до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу такого платника.

Відповідно до підпункту 165.1.49. пункту 165.1 статті 165 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються інші доходи, які згідно з цим Кодексом не включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Разом з тим, відповідно до підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання; пені, що сплачується на користь платника податку за рахунок бюджету (цільового страхового фонду) внаслідок несвоєчасного повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або інших сум бюджетного відшкодування; суми втрат, заподіяних платнику податку актами, визнаними неконституційними, або незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, що відшкодовуються державою в порядку, встановленому законом.

Отже, відсотки нараховані боржнику внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання, не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків.

Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 №435-IV (далі іменується - ЦК України), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 №2121-III (далі іменується - Закон України №2121-III), банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора (стаття 605 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Таким чином, прощені позивачу відсотки та штрафи (пеня) не є його доходом як додатковим благом, оскільки прощення відсотків, штрафу, пені, неустойки, за неналежне виконання грошових зобов'язань регулюється між сторонами в межах договірних відносин, визначених цивільним законодавством.

Аналіз наведених вище норм законодавства дає підстави для висновку, що оскільки сума відсотків за користування кредитом та сума неустойки не є складовою основної суми боргу (тілом кредиту), тому вона не може включатися до загальномісячного (річного) доходу.

Судом встановлено, що визначаючи суму грошового зобов'язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб, фіскальним органом застосовано суму доходу, яка зазначена в Повідомленні - 971969 грн. 50 коп. (сума заборгованості та проценти) + 5361 грн. 47 коп. (сума штрафних санкцій) = 977330 грн. 97 коп.

Дана сума містить наступні складові: 971969 грн. 50 коп. (сума заборгованості та проценти) та 5361 грн. 47 коп. (сума штрафних санкцій), тобто сума у розмірі 971969 грн. 50 коп. містить як тіло кредиту, так і суму процентів.

На виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, третьою особою надано інформацію щодо прощеної (анульованої) суми заборгованості: тіло кредиту - 97969 дол. США, 23633 дол. США 59 центів - сума процентів, разом - 121602 дол. США (971969 грн. 50 коп.), сума штрафних санкцій - 5361 грн. 47 коп.; разом 977330 грн. 97 коп.

Суд зазначає, що визначаючи базу оподаткування фіскальний орган не мав підстав включати до неї наступні суми: сума штрафних санкцій - 5361 грн. 47 коп.; 23633 дол. США 59 центів - сума процентів.

За курсом НБУ станом на 21.06.2013 сума процентів становила 188832 грн. 38 коп.

Тобто, визначення бази оподаткування повинно відбуватись наступним чином: 971969 грн. 50 коп. (сума заборгованості та проценти) - 188832 грн. 38 коп. (проценти) = 783137 грн. 12 коп.; сума середньомісячного доходу, що оподатковується за ставкою 15% становить: 11470 грн. 00 коп. сума ПДФО 1720 грн. 50 коп. (11470 грн. 00 коп. х 15%); сума середньомісячного доходу, що оподатковується за ставкою 17% становить: 131183 грн. 41 коп.; 131183 грн. 41 коп. + 1720 грн. 50 коп. = 132903 грн. 91 коп. - сума за основним платежем (ппр); 33225 грн. 97 коп. - сума за штрафними санкціями (ппр).

Суд також не бере до уваги посилання позивача на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03.06.2013 у справі №569/3936/13-ц, відповідно до якого перебіг строку позовної давності по стягненню пені за порушення термінів повернення кредиту і процентів за кредит розпочався 13.02.2012 року, а відтак прощення вказаної суми 21.06.2013, відбулось після закінчення строку позовної давності, і не може підпадати під ознаки додаткового блага згідно вимог абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

З даного приводу суд зазначає, що таке рішення суду стосується виключно строків позовної давності по стягненню пені за порушення термінів повернення кредиту і процентів за кредит, та ніяким чином не впливає на суму тіла кредиту, яка була анульована (прощена) банком.

Вирішуючи спір по суті, суд наголошує саме на тому, що до бази оподаткування фіскальний орган не повинен був включати суми за процентами та штрафами (пеня).

Суд зазначає, що наслідком встановлення судом невідповідності частини рішення суб'єкта владних повноважень вимогам законодавства є визнання такого акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано, та що без неї оспорюваний акт в іншій частині не втрачає свою цілісність та значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину, пункт, речення рішення, або рішення в частині нарахування певної суми окремого виду податку чи збору, накладення штрафних (фінансових) санкцій в якійсь сумі (постанова Верховного Суду України від 05.12.2006).

Оскільки рішення суб'єкта владних повноважень - податкове повідомлення-рішення, як акт індивідуальної дії, не відповідає нормами законодавства в частині, тому визнання його протиправним та скасування в іншій частині є можливим, оскільки таке рішення стосується нарахування певної суми саме окремого виду податку - податку на доходи фізичних осіб.

Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність рішення фіскального органу, що підлягає скасуванню в частині визначення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 41266 грн. 21 коп. в тому числі: за основним платежем - 33012 грн. 96 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 8253 грн. 25 коп.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дії фіскального органу щодо проведення невиїзної позапланової документальної перевірки з приводу отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага за 2013 рік, суд зазначає, що така вимога не підлягає задоволенню, за наступних підстав.

Звертаючись до адміністративного суду з вимогами про визнання протиправними дій контролюючого органу по проведенню перевірки, позивач скористався гарантованим Конституцією України правом на звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод. Дане право закріплене і в частині 1 статті 6 КАС України, в якій зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Крім того, відповідно до статті 2, пункту 1 частини 1 статті 17 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Із наведених норм права вбачається, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці дії у будь-якому випадку повинні бути такими, які безпосередньо породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до пункту 79.1. статті 79 ПК України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки (пункт 79.2 статті 79 ПК України).

У відповідності до пункту 78.4 статті 78 ПК України, право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки. Допуск посадових осіб органів податкової служби до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Згідно пункту 81.1 статті 81 ПК України, посадові особи мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки. Непред'явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб органу державної податкової служби до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Суд зазначає, що дії по проведенню перевірок є частиною процесу реалізації податковим органом повноважень, наданих йому чинним законодавством.

Результатом реалізації цих повноважень є винесення у відповідній формі рішення, яке породжує юридичні наслідки для платника податків. Отже, виключно результат реалізації повноваження податкового органу (а саме - рішення контролюючого органу), а не процес реалізації його повноважень (як то, дії по проведенню перевірки) може бути об'єктом судового оскарження. А дотримання контролюючим органом вимог актів законодавства щодо порядку та способу проведення перевірки входить до предмету доказування при розгляді спору про правомірність рішення контролюючого органу.

Судом встановлено, що перевірка позивача фактично проведена, її результати оформлені у вигляді Акта перевірки та, як наслідок, винесено податкове повідомлення-рішення.

Таким чином, позовні вимоги щодо визнання протиправними дій контролюючого органу по проведенню перевірки є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи допустимі та належні докази у їх сукупності та заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При визначенні суми судових витрат (судового збору), які присуджуються позивачу відповідно до задоволених вимог, суд враховує те, що при зверненні до суду з позовом, сума судового збору була сплачена позивачем відповідно до Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI в редакції Закону від 12.02.2015 - сплачено 10% від суми судового збору - 414 грн. 79 коп. Визначена законом норма щодо сплати суми судового збору при зверненні до суду з позовом майнового характеру у розмірі 10% від загальної суми є лише встановленою пільгою з метою забезпечення права особи на реалізацію права звернення до суду. Тобто, при зверненні до суду з позовом позивачем не сплачена сума судового збору у повному обсязі - 4147 грн. 90 коп.

Таким чином, сума судового збору, що підлягає стягненню становить: 829 грн. 58 коп. (сума судового збору, пропорційно задоволеним позовним вимогам 20%); сума, що підлягала б стягненню у разі сплати позивачем судового збору у повному обсязі - 3318 грн. 32 коп.; 3318 грн. 32 коп. - 414 грн. 79 коп. (сплачена сума судового збору у розмірі 10%) = 2903 грн. 53 коп.

Керуючись статтями 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному ГУ ДФС в Рівненській області від 06 серпня 2014 року №, в частині визначення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 41266 грн. 21 коп. в тому числі: за основним платежем - 33012 грн. 96 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 8253 грн. 25 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Державного бюджету України суму судового збору у розмірі 2903 грн. 53 коп.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії постанови, складеної у повному обсязі, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Суддя К.М. Недашківська