Справа № 802/1948/13-а
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 року м. Київ К/800/42123/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Логвиненка А.О.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Вінницької митниці Міндоходів на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17.06.2013 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.07.2013 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Вінницької митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Вінницької митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування рішення.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 17.06.2013 року адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 було задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Вінницької митниці Державної митної служби Міністерства доходів і зборів України від 21.12.2012 року № 401000003/2012/000523/1 про коригування митної вартості товарів.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.07.2013 року апеляційну скаргу Вінницької митниці Міндоходів було залишено без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17.06.2013 року - без змін.

У касаційній скарзі Вінницька митниця Міндоходів, не погоджуючись з даними рішеннями, посилаючись на допущені судами першої та апеляційної інстанцій порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17.06.2013 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.07.2013 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга Вінницької митниці Міндоходів задоволенню не підлягає, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими і не надають підстав, які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України для зміни чи скасування судових рішень.

Судами встановлено, що 24.01.2012 року між фізичною особою -підприємцем ОСОБА_2 (покупець) та «Klokkerholm» (Данія) (Продавець) укладено договір купівлі продажу № 101. Відповідно до пункту 1.1. договору продавець продає, а покупець купує товар на умовах DAF (Інкотермс 200) або умовах FCA (Інкотермс 2010) - м. Хяллеруп, Данія, у відповідності до умов, цін та кількості, зазначеної в рахунку фактурі (інвойс), що є невід'ємною частиною договору.

20.12.2012 року для митного оформлення товару фізична особа-підприємець ОСОБА_2 до Вінницької митниці Міндоходів подав митну декларацію № 401040000/2012/001848 з визначенням митної вартості товару в розмірі 64562,18 грн. за методом 1.

На підтвердження митної вартості товарів позивачем було додано: калькуляцію 02 від 11.12.2012 року, інвойс від 10.12.2012 року та вищевказаний контракт.

20.12.2012 року Вінницька митниця Міндоходів повідомила декларанта, що під час здійснення митного контролю за правильністю визначення митної вартості в результаті аналізу поданих документів виявлено, що документи, які подані до митного оформлення не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та витребувала додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціальними експертними організаціями, що мають відповідні повноваження, згідно із законодавством;, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; транспортні (перевізні) документ; інші документи за власним бажання.

21.12.2012 року декларант надав митному органу наступні документи: експертний висновок про вартісні характеристики товару б/н від 17.12.2012 року; копія банківського платіжного документа на оплату товару № 25 від 11.12.2012 року; копія митної декларації країни відправлення № 12DKBFF4 від 11.12.2012 року; прайс-лист виробника товару б/н від 1.12.2012 року; договір перевезення № 5 від 8.12.2012 року.

Вінницькою митницею Міндоходів 21.12.2012 року було прийнято рішення про коригування митної вартості № 401000003/2012/000523/1, відповідно до якого при коригуванні застосовано метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів щодо 1, 2 групи товарів та резервний метод щодо 3 групи товару.

У гр. 33 рішення про коригування митної вартості № 401000003/2012/000523/1 зазначено, що перший метод не може бути застосовано у зв'язку з тим, що документи не містять всіх даних та містять розбіжності та неточності, достатні для обґрунтованих сумнівів щодо достовірності наданих документів. Митницею визначено обґрунтування числового значення митної вартості - митна вартість визначена за резервним методом та ґрунтується на раніше визнаних митних вартостях: МД № 100190000/2012/341268 від 16.11.2012 року (тов.1), № 100190000/2012/334587 від 24.09.2012 року (тов. 2); № 401040000/2012/001188 від 13.08.2012 року.

Крім цього, на підставі зазначеного рішення було прийнято картку відмови у митному оформленні № 401040000/2012/00033 із зазначенням про можливість оскарження цього рішення у суді відповідно до глави 4 Митного кодексу України.

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 52 Митного кодексу України, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом, або скориговану за результатами контролю, здійсненого митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Частинами 1, 2 статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Статтею 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до частини 1 статті 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених ч.6 ст.54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до частини 1 статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

При цьому, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 58 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Згідно із статтею 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:

1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;

2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;

3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;

4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу;

5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;

6) мінімальної митної вартості;

7) довільної чи фіктивної вартості.

За посиланнями відповідача митна вартість була скоригована з врахуванням раніше визнаних (визначених) митним органом митних вартостей.

Враховуючи, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 на підтвердження заявленої митної вартості товарів було надано митному органу експертний висновок про вартісні характеристики товару б/н від 17.12.2012 року, копія банківського платіжного документа на оплату товару № 25 від 11.12.2012 року, копія митної декларації країни відправлення № 12DKBFF4 від 11.12.2012 року, прайс-лист виробника товару б/н від 1.12.2012 року, договір перевезення № 5 від 8.12.2012 року, суди дійшли вірного висновку про те, що митним органом безпідставно та необґрунтовано застосовано другорядні методи визначення митної вартості, а тому рішення Вінницької митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів від 21.12.2012 року № 401000003/2012/000523/1 є протиправним та підлягає скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Вінницької митниці Міндоходів - залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17.06.2013 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.07.2013 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Вінницької митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування рішення - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України у строк та у порядку, визначеними статтями 235-244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: О.Є. Донець

А.О. Логвиненко

В.Ф. Мороз