Справа № 808/7408/14(ДО/808/738/14)
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2015-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 листопада 2015 рокусправа № 808/7408/14(ДО/808/738/14)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Олефіренко Н.А.

суддів: Білак С.В. Шальєвої В.А.

за участю секретаря судового засідання: Фірсіка Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 27 травня 2015 року

у справі № 808/7408/14(ДО/808/738/14) за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України

про визнання протиправними та скасування наказів,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в подальшому уточненим, в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ № 1667 о/с від 26.08.2014 року в частині звільнення підполковника міліції ОСОБА_1, начальника сектору дільничних інспекторів міліції Краснолиманського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області з органів внутрішніх справ та наказ МВС України №879 від 11.08.2014 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення підполковника міліції ОСОБА_1, начальника сектору дільничних інспекторів міліції Краснолиманського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області з органів внутрішніх справ.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що його було звільнено незаконно, оскільки керівництво МВС України безпідставно звинуватило його у порушені Присяги працівника органів внутрішніх справ України, а тому оскаржувані накази в частині, яка стосується притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення з органів внутрішніх справ за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, є безпідставними та протиправними. Зазначив, що в силу свої посадових обов'язків не мав доступу до анкетних даних працівників міліції та громадян, які мешкають в м. Красний Лиман та Краснолиманському районі, а відтак, і не міг надавати таку інформацію стороннім особам.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 27 травня2015 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України № 879 від 11.08.2014 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського МВ, Краснолиманського МВ, Дзержинського МВ та УДАІ ГУМВС України в Донецькій області" в частині притягнення підполковника міліції ОСОБА_1, начальника сектору дільничних інспекторів міліції Краснолиманського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України №1667 о/с від 26.08.2014 "По особовому складу" в частині звільнення з органів внутрішніх справ у запас за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114, підполковника міліції ОСОБА_1, начальника сектору дільничних інспекторів міліції Краснолиманського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області.

У апеляційній скарзі МВС України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалене судове рішення та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що оскаржувані накази видані з дотриманням вимог чинного законодавства України та Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України. Підставою для видання наказу № 1667 о/с від 26.08.2014 є наказ від 11.08.2014 № 879, в якому були встановлені факти безвідповідального ставлення працівників Краснолиманського МВ ГУМВС України в Донецькій області (в тому числі і позивача) до виконання службових обов'язків, неналежного реагування на факти протиправного захоплення приміщень державних установ, органів внутрішніх справ, які свідомо зрадили інтереси служби, що виразилося у сприянні та співпраці з представниками незаконно створених воєнізованих формувань та злочинних угрупувань, найманцями інших держав, які посягають на цілісність України та ведуть бойові дії на території нашої країни. Вчинення таких дій суперечить інтересам служби, що в свою чергу призвело до встановлення негативної суспільної думки населення щодо органів правопорядку та сприяло переходу значної частини населення і правоохоронців на бік незаконно створених воєнізованих формувань ДНР. В ході службового розслідування було встановлено, що окремі працівники Краснолиманського МВ ГУМВС України в Донецькій області, у томі числі і позивач, відмовився виконувати свій професійний обов'язок та активно співпрацював з ополченцями ДНР, надавав їм допомогу, в тому числі і службову інформацію, відомості щодо анкетних даних як працівників міліції, так і громадян м. Красний Лиман. Своїми діями позивач самоусунувся від виконання своїх професійних обов'язків щодо захисту державних інтересів та інтересів громадян України, чим порушив вимоги Закону України "Про міліцію" та Присягу співробітника органів внутрішніх справи України.

В судовому засіданні позивач проти апеляційної скарги заперечив, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції без змін.

З'ясувавши обставини справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права згідно статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов висновку, що позивач при виконанні службових обов'язків не вчиняв дій, які дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Підстави звільнення зі служби осіб рядового і начальницького складу, в тому числі за порушення дисципліни, вчинення адміністративного чи кримінального правопорушення, встановлені пунктами 63-65 Положення.

Окремо пунктами 66 і 67 Положення передбачені підстави звільнення зі служби за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, та за вчинення злочину або адміністративного корупційного правопорушення.

За змістом пункту 71 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу при звільненні в запас або відставку можуть бути позбавлені права носіння встановленої форми одягу, якщо вони засуджені за вчинення злочину, або вчинили проступки та дії, які дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Отже, дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за своєю суттю межує з адміністративним або кримінальним правопорушенням і полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Судом встановлено, що наказом МВС України №879 від 11 серпня 2014 року притягнено до дисциплінарної відповідальності підполковника міліції ОСОБА_1, начальника сектору дільничних інспекторів міліції Краснолиманського МВ ГУМВС України в Донецькій області за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, ч.3 ст.3,ч.1 ст.5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України шляхом звільнення з органів внутрішніх справ за п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Наказом МВС України №1667 о/с від 26 серпня 2014 року звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за дискредитацію) підполковника міліції ОСОБА_1, начальника сектору дільничних інспекторів міліції Краснолиманського МВ ГУМВС України в Донецькій області.

Прийняттю оскаржуваних наказів передувало службове розслідування, яке призначалося з приводу виявлення факту порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Дніпропетровській області, в тому числі начальником сектору дільничних інспекторів міліції підполковником міліції ОСОБА_1, за умов надходження інформації до МВС України про випадки безвідповідального ставлення окремих працівників ГУМВС України в Донецькій області до виконання службових обов'язків, неналежного реагування на факти протиправного захоплення приміщень державних установ, органів внутрішніх справ. Ряд працівників зазначених управлінь свідомо стали на шлях зради інтересів служби, Присяги працівника органів внутрішніх справ України, сприяння та співпраці з представниками незаконно створених воєнізованих формувань та злочинних угрупувань, найманцями інших держав, які посягають на цілісність України та ведуть бойові дії на території держави.

Підстави звільнення зі служби осіб рядового і начальницького складу, в тому числі за вчинення адміністративного чи кримінального правопорушення, встановлені пунктами 63-65 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення).

Окремо пунктом 66 Положення передбачено підставу для звільнення з органів внутрішніх справ за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу.

За змістом пункту 71 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу при звільненні в запас або відставку можуть бути позбавлені права носіння встановленої форми одягу, якщо вони засуджені за вчинення злочину, або вчинили проступки та дії, які дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Отже, дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за своєю суттю межує з адміністративним або кримінальним правопорушенням і полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Наведене обумовлене тим, що працівники міліції мають особливий правовий статус, який полягає у віднесенні вимог морального змісту до їх службово-трудових обов'язків. При прийнятті на службу позивач зобов'язувався не використовувати службове становище з метою наживи в особистих інтересах чи інтересах інших осіб, не допускати діянь, відповідальність за скоєння яких передбачена Кримінальним кодексом України, не допускати вчинення проступків, що дискредитують високе звання працівника ОВС, тощо.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні законні підстави для звільнення позивача, оскільки не встановлений факт свідомого порушення позивачем службової дисципліни, посилалися на те, що під час судового розгляду відповідачами не надано жодного доказу на підтвердження фактів вчинення позивачем будь-якого правопорушення з викладених у висновку службового розслідування.

Колегія суддів звертає увагу на те, що дискредитація звання рядового і начальницького складу є окремою підставою для звільнення з органів внутрішніх справ і в пункті 66 Положення не йдеться про можливість застосування даної підстави для звільнення виключно в разі притягнення особи до адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Статтею 2 Закону України «Про міліцію» передбачено, що основними завданнями міліції є: забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігання правопорушенням та їх припинення; охорона і забезпечення громадського порядку; виявлення і розкриття злочинів, розшук осіб, які їх вчинили; забезпечення безпеки дорожнього руху; захист власності від злочинних посягань; виконання кримінальних покарань і адміністративних стягнень; участь у поданні соціальної та правової допомоги громадянам, сприяння у межах своєї компетенції державним органам, підприємствам, установам і організаціям у виконанні покладених на них законом обов'язків.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 2 цього Статуту передбачено, що дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Вимогами статті 7 вищевказаного Статуту встановлено, що службова дисципліна України базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Відповідно до пункту 6 статті 12 Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень, як звільнення з посади.

Вимогами статті 14 вищевказаного Статуту передбачено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

За підсумками проведеного службового розслідування дії позивача були розцінені, як порушення службової дисципліни та Присяги працівників органів внутрішніх справ України, з огляду на те, що останній активно співпрацював з ополченцями ДНР, надавав їм допомогу, в тому числі і службову інформацію, відомості щодо анкетних даних як працівників міліції так і громадян, які мешкають в м. Красний Лиман та Краснолиманському районі.

Вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ, пов'язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред'являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Ці вимоги відображені у статті 5 Закону України "Про державну службу", Кодексі честі працівника органів внутрішніх справ, Етичному кодексі працівника органів внутрішніх справ та інших нормативно-правових актах, що регулюють діяльність органів системи МВС України та їх особового складу.

Тому під вчинками, що дискредитують звання працівника ОВС та власне органи внутрішніх справ, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу внутрішніх справ у зв'язку з виконанням службових обов'язків або не пов'язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ.

До таких вчинків, слід віднести: вчинення злочину, встановленого вироком суду, що набрав законної сили; скоєння корупційного діяння як різновиду адміністративного правопорушення; систематичне скоєння адміністративних правопорушень, що посягають на встановлений порядок управління, громадський порядок та громадську безпеку; заняття підприємницькою діяльністю; організацію страйків та участь у них; розголошення службової таємниці; появу на службі або поза службою в нетверезому стані, що ображає людську гідність; вживання алкогольних напоїв у форменому одязі у громадських місцях; прийняття наркотичних або токсичних препаратів без рецепту лікаря; систематичне порушення правил носіння форменого одягу, зовнішньої охайності; неодноразове грубе і зверхнє ставлення до громадян; прояви жорстокого або принизливого ставлення до людей; скоєння аморального проступку, не сумісного з продовженням служби в ОВС; систематичне поширення компрометуючої ОВС України інформації за допомогою засобів мас-медіа.

Відповідачем не були вказані конкретні дії в чому виразилось порушення службової дисципліни ОСОБА_1, що можна було б кваліфікувати як вчинення проступку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу та є несумісним з перебуванням в органах внутрішніх справ.

Звільнення за п.66 Положення №114 може мати місце лише тоді, коли достеменно доведено, що особа скоїла проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Отже, такий вид припинення служби в органах внутрішніх справ, як звільнення за пунктом 66 Положення №114, може застосовуватися тільки у крайніх випадках, коли інші заходи дисциплінарного стягнення є недостатніми чи попереднє їх вжиття не дало бажаного результату.

Однак з висновку службового розслідування та оскаржуваного наказу про звільнення ОСОБА_1 не вбачається того, що позивач своїми навмисними діями скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Під час перегляду даної справи, судом встановлено, що висновком службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області від 11.08.2014 року, затверджений Міністром внутрішніх справ України 11.08.2014 року встановлено, що, начальник сектору дільничних інспекторів підполковник міліції ОСОБА_1 активно співпрацював з ополченцями ДНР, надавав їм допомогу, в тому числі і службову інформацію, відомості щодо анкетних даних як працівників міліції, так і громадян, які мешкають в м. Красний Лиман та Краснолиманському районі.

Згідно до положень ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Статтею 70 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Так, ані в ході розгляду справи судом першої інстанції, ані в ході її апеляційного перегляду відповідачами не надано належних і допустимих доказів на підтвердження наведених у висновку службового розслідування обставин. Не визначено, яку саме допомогу надавав позивач представникам незаконно створених воєнізованих формувань та злочинних угруповань, зокрема, ДНР, яким чином сприяв їх незаконній діяльності, в тому числі яку службову інформацію, відомості, щодо анкетних даних яких працівників міліції та громадян, які мешкають у м. Красний Лиман та Краснолиманському районі, передавав.

Матеріали справи також не місять іншого службового розслідування, яке б встановлювало випадки безвідповідального ставлення та порушення вимог діючого законодавства України та службової дисципліни безпосередньо начальником сектору дільничних інспекторів підполковником міліції ОСОБА_1

Стосовно посилань апелянта на те, що докази скоєння начальником сектору дільничних інспекторів підполковником міліції ОСОБА_1 вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу та послугували підставою звільнення останнього з органів внутрішніх справ містяться в оригіналах документів, які були надіслані до Генеральної прокуратури України, колегія суддів вважає їх необґрунтованими та недоведеними, оскільки суду не надано відомостей про вжиття заходів прокурорського реагування чи заходів реагування Управління Служби безпеки України в Донецькій області з приводу вказаних подій, внесення відомостей про ймовірні злочини до державного реєстру.

Разом з тим, будь-яких вироків щодо винуватості позивача суду не надано.

Так, за приписами ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Таким чином, матеріалами справи не підтверджено викладену у висновку службового розслідування інформацію щодо вчинення позивачем вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, а відтак, висновок щодо наявності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є необґрунтованим.

Твердження апелянта, що позивач активно співпрацював з ополченцями ДНР, надавав їм допомогу, в тому числі і службову інформацію, відомості щодо анкетних даних як працівників міліції, так і громадян, які мешкають в м. Красний Лиман та Краснолиманському районі, матеріалами справи не підтверджуються.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на низку порушень, допущених відповідачами при винесенні оскаржуваних наказів.

Так, відповідно до Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 №230 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 за №541/23073, службовою особою органу (підрозділу) внутрішніх справ, якій доручено проведення службового розслідування має бути забезпечене повне, всебічне і об'єктивне дослідження обставин подій, які стали підставою для його призначення, задля чого ця особа наділена повноваженнями, передбаченими підпунктом 6.2.1 Інструкції.

Пунктом 5.1 вказаної Інструкції встановлено строк службового розслідування, який за загальним правилом може тривати місяць із дня видання наказу про його призначення.

Разом з тим, відповідно до пункту 6.3 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України передбачено, що особа рядового чи начальницького складу органів внутрішніх справ, стосовно якої проводиться службове розслідування, має, зокрема, право отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для його проведення; висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка(і) його проводить(ять); за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України; оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України.

Вказаним пунктом також встановлено, що забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС (рядового/начальницького складу) письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення.

Разом з тим, як встановлено в ході судового розгляду справи, службове розслідування, результати якого зафіксовані у висновку від 11.08.2014 року, проведене на підставі наказу МВС України від 11.08.2014 року №807, і наказ МВС України №879 про притягнення до дисциплінарної відповідальності також прийнято 11.08.2014 року. Тобто, призначення службового розслідування, фіксація його результатів та притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності здійснене в один день.

Крім того, склад комісії, яка була уповноважена міністром внутрішніх справ України, відповідно до наказу МВС України № 807 від 11 серпня 2014 року, проводити дане службове розслідування включав наступних осіб: начальника відділу психологічного забезпечення управління соціально-гуманітарної та психологічної роботи ДКЗ- голова комісії Ковальова Вікторія Юріївна; головного інспектор інспекторського управління Головного штабу полковника міліції Оксак Володимир Григорович; старшого оперуповноваженого в ОВС УВБ у Харківській області ДВБ, полковника міліції Григоренко Олександр Анатолійович; старшого оперуповноваженого в ОВС УВБ у Харківській області ДВБ, підполковника міліції Воловік Сергій Володимирович; заступника начальника відділу психологічного забезпечення ГУМВС України в Харківській області, підполковника міліції Глущенко Роман Володимирович; головного інспектора інспекторського управління Головного штабу, підполковника міліції Зубков Дмитро Петрович; старшого оперуповноваженого в ОВС ДВБ, підполковника міліції Капуста Олександр Володимирович; головного інспектора управління інспекції з особового складу ДКЗ, підполковника міліції Ушинський Сергій Сергійович; старшого оперуповноваженого в ОВС ДВБ, майора міліції Каранда Олександр Сергійович; головного інспектора управління інспекції з особового складу ДКЗ, майора міліції Єник Сергій Миколайович; оперуповноваженого в ОВС УБОЗ УМВС України в Вінницькій області, капітана міліції Бритавський Олег Анатолійович ; головного оперуповноваженого-інспектора ГУБОЗ, капітана міліції Гранатович Олександр Сергійович.

Однак, того ж дня при складанні висновку службового розслідування склад зазначеної комісії з невідомих підстав суттєво змінився та включав інших осіб (т.1 а.с.73).

В свою чергу, завірили складений висновок службового розслідування лише частина членів зазначеної комісії (т.1 а.с.106). При цьому, в матеріалах справи відсутня окрема думка інших членів комісії, які не завірили відповідний висновок, чи інші відомості щодо причин такого не підписання, що дає підстави вважати, що вказана обставина була зумовлена з їх незгодою з обставинами та відомостями викладеними в такому висновку.

Жодних пояснень з даного приводу відповідачем не надано.

Відтак, колегія суддів зазначає, що відповідачем не лише не доведено у відповідності до ч.1 та ч.2 ст.71 КАС України, вчинення позивачем дій, які, згідно п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, є підставою для звільнення, але й недодержано процедуру проведення службового розслідування, яке покладене в основу такого звільнення ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не виявлено, а тому підстав для скасування оскаржуваної постанови суду немає.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України -залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 27 травня 2015 року у справі № 808/7408/14(ДО/808/738/14) - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Повний текст ухвали виготовлено 23.11.2015 року.

Головуючий: Н.А. Олефіренко

Суддя: С.В. Білак

Суддя: В.А. Шальєва