Справа № 2а-5794/10/1370
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" листопада 2015 р. м. Київ К/800/59740/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Шведа Е.Ю.,

розглянула у порядку письмового провадження касаційну скаргу Релігійної громади Римсько-католицької Церкви Святої Марії Магдалени на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24.03.2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.10.2014 року у справі за позовом релігійної громади Римсько-католицької Церкви Святої Марії Магдалени, до Львівської міської ради, Державного комітету України у справах релігії, треті особи: Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, Львівський будинок органної та камерної музики, про визнання неправомірною бездіяльності, визнання нечинною та скасування ухвали,

ВСТАНОВИЛА:

Релігійна громада Римо-католицької Церкви Святої Марії Магдалени звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати неправомірною бездіяльність Державного комітету України в справах релігії та визнати нечинною і скасувати ухвалу Львівської міської ради № 3372 від 11.03.2010 року «Про надання в оренду нежитлових приміщень по вул. Ст. Бандери, 10».

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24.03.2011 року, залишеною без задоволення ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.10.2014 року, у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Розгляд касаційної скарги здійснено у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неприбуттям сторін у судове засідання.

Перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволення з таких підстав.

Вирішуючи спір по суті, суди керувалися тим, що справа, яка розглядається, є адміністративною. Проте цей висновок, у частині вирішення позовних вимог про скасування ухвали про надання в оренду нежитлових приміщень, не можна визнати обґрунтованим.

Частиною першою статті 143 Конституції України передбачено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Згідно з частинами п'ятою, восьмою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Згідно з пунктом 19 частини першої статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються такі питання вирішення за дорученням відповідних рад питань про продаж, передачу в оренду, концесію або під заставу об'єктів комунальної власності, які забезпечують спільні потреби територіальних громад і перебувають в управлінні районних, обласних рад, а також придбання таких об'єктів в установленому законом порядку.

Носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування (частина друга статті 5 Конституції України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС до компетенції адміністративних судів віднесено спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Ужитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС). Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Львівська міська рада у справі, яка розглядається, є суб'єктом цивільних правовідносин і має такий самий правовий статус, що й інші учасники цих відносин. Реалізуючи право розпорядження нерухомим майном, рада має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Тобто при здійсненні повноважень власника відповідач є рівноправним суб'єктом відносин, дії якого спрямовані на реалізацію права розпоряджатися майном. У цьому випадку відсутня підпорядкованість одного учасника правовідносин (позивач) іншому (рада), яка має місце під час здійснення радою владних управлінських функцій.

Відповідно до частини шостої статті 319 Цивільного кодексу України держава не втручається у здійснення власником права власності. Тобто пряме адміністрування з боку органів влади є неприпустимим.

Суди не звернули уваги на те, що правовідносини, які склалися між сторонами, стосуються права та підстав набуття права оренди на спірне майно. Відповідач владних управлінських функцій не здійснював і суб'єктом владних повноважень у цих відносинах не був.

Ураховуючи наведене, суди дійшли помилкового висновку про те, що позов у цій справі у частині скасування ухвали Львівської міської ради № 3372 від 11.03.2010 року «Про надання в оренду нежитлових приміщень по вул. Ст. Бандери, 10» може бути розглянутий за правилами, встановленими КАС.

Тому рішення у цій частині підлягають скасуванню внаслідок неправильного застосування норм процесуального закону.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 157 КАС суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Разом з цим, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що спір у частині вимог про визнання неправомірною бездіяльності Державного комітету України в справах релігії є адміністративним, а позовні вимоги - необґрунтованими.

11.03.2010 року ухвалою Львівської міської ради № 3372 «Про надання в оренду нежитлових приміщень на вул. С.Бандери, 10», Львівському будинку органної та камерної музики надано в оренду терміном на 20 років нежитлові приміщення на вул. С. Бандери, 10 для організації та проведення концертів.

13.10.2010 року відповідно до ухвали Львівської міської ради № 3372 від 11.03.2010 року, Управління та Львівський будинок органної та камерної музики уклали договір оренди № Г-7612-10 строком на 20 років.

Отже, Державний комітет України у справах релігії не учасником спірних правовідносин. Позивач не обґрунтував, у чому полягає, на його думку, протиправна бездіяльність Державного комітету України у справах релігії.

Виходячи із повноважень Державного комітету України у справах релігії відповідно до положення «Про Державний комітет України у справах національностей та релігій», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 року № 201, відповідач не був наділений ними у такому обсязі, щоб мати можливість вирішити по суті спірне у цій справі питання.

Крім цього, позивач не звертався до Державного комітету України у справах релігії із відповідними зверненнями щодо сприяння у вирішенні питання повернення культової будівлі.

За таких умов, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24.03.2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.10.2014 року належить залишити без змін у частині вирішення позовних вимог про визнання неправомірною бездіяльності Державного комітету України в справах релігії.

Керуючись статтями 157, 222, 224, 228, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Релігійної громади Римсько-католицької Церкви Святої Марії Магдалени задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24.03.2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.10.2014 року скасувати у частині вирішення позовних вимог про скасування ухвали Львівської міської ради № 3372 від 11.03.2010 року «Про надання в оренду нежитлових приміщень по вул. Ст. Бандери, 10» та закрити провадження у справі у зазначеній частині.

В решті постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24.03.2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.10.2014 року залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: