Справа № 489/2882/15-а
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2015 р. Справа № 489/2882/15-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Коваленко І.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Косцової І.П.

за участю секретаря Богданової С.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва та ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про визнання рішень незаконними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (далі позивач), звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва (далі відповідач, УПФ України в Центральному районі м. Миколаєва), в якому просив:

- визнати незаконними листи УПФ України в Центральному районі м. Миколаєва від 19.12.2014 № 231-к-01 та від 06.02.2015 № 14-к-01 на його звернення;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок страхового стажу для розрахунку пенсії у відповідності до записів трудової книжки;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії з урахуванням заробітної плати, отриманої у період з 27.03.1985 року по 08.08.1987 року, встановленого рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 листопада 1989 року по справі 2-5 1989р. в розмірі 29 643 руб., та з урахуванням перерахованого страхового стажу;

- зобов`язати відповідача виплатити різницю невиплаченої пенсії за період з 10.06.2014 року до моменту набрання судовим рішенням законної сили.

- зобов`язати відповідача виплатити на його користь моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 червня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва в частині підрахунку страхового стажу ОСОБА_1 при призначенні пенсії.

Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва включити до страхового стажу ОСОБА_1 навчання в Одеському інженерно-будівельному інституті в якості слухача підготовчого відділення (денної форми навчання) з 12.12.1974 року по 01.09.1975 року та періоди роботи, згідно трудової книжки, на посаді голови кооперативу «Факел» в 1993 - 1997 роках, провівши відповідний перерахунок страхового стажу для призначення пенсії та виплатити різницю в пенсії з 05.11.2014 року. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі, УПФ України в Центральному районі м. Миколаєва, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 червня 2015 року та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 червня 2015 року в частині відмови зарахування доходу за період з 27.03.1985 року по 08.08.1987 року, а також в частині помилкового розрахунку стажу у період навчання в інституті скасувати та задовольнити позовні вимоги в цій частині.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга УПФ України в Центральному районі м. Миколаєва не підлягає задоволенню, в той час як апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФ України в Центральному районі м. Миколаєва та з 10.06.2014 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

05 грудня 2014 року позивач звернувся до УПФ України в Центральному районі м. Миколаєва із заявою про перерахунок пенсії та врахування отриманого ним заробітку в сумі 29643,00 руб. під час служби у військовій частині НОМЕР_1 (міжнародний відділ Міністерства оборони СРСР) за період з 27.03.1985 року по 08.08.1987 року для розрахунку його пенсії.

Так як, Міністерство оборони Російської Федерації на його запит про надання довідки про заробітну плату відповіді не надало, у підтвердження зоробітку в сумі 29643,00 руб. надав копію рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14.11.1989 року по справі № 2-5/1989, яким було вирішено його спір про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, в т.ч. поділу вказаної суми коштів.

Листом від 19.12.2014 року № 231-к-01 УПФ України в Центральному районі м. Миколаєва позивача було повідомлено про відсутність правових підстав для врахування вказаних сум для обчислення пенсії, із зазначенням про те, що за бажанням позивача у період до 01.01.2016 року він може подати довідку про заробітну плату (дохід) до 01.07.2000 року із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

27 січня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про надання детального розрахунку його страхового стажу, відповідь на яку надано листом УПФ України в Центральному районі м. Миколаєва від 06.02.2015 року № 14-к-01.

З розрахунком страхового стажу, викладеним у відповіді, позивач не погодився, у зв`язку з чим звернувся за судовим захистом порушеного права на соціальний захист.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем оспорюєтся відмова УПФ України в Центральному районі м. Миколаєва в частині не врахування при призначенні пенсії періоду його навчання в Одеському інженерно-будівельному інституті з 17.12.1974 року по 01.10.1980 року, не врахування трудового стажу, набутого під час роботи за кордоном у Військовій частині НОМЕР_1 за цивільно-правовим договором на посаді перекладача у період з 23.07.1985 року по 08.08.1987 року, а також під час роботи на посаді голови кооперативу «Факел» з 22.03.1993 року по 01.01.1997 року, які підтверджені записами в трудовій книжці.

За умовами частини 4 статті 24 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Згідно з пунктом «д» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 зарахований слухачем підготовчого відділення (денна форма навчання) Одеського інженерно-будівельного інституту з 12 грудня 1974 року ( наказ № 7408/ас від 10 грудня 1974 року).

З 01 вересня 1975 року зарахований студентом 1-го курсу денної форми навчання факультету «Промислове та цивільне будівництво» Одеського інженерно-будівельного інституту ( наказ № 486/ас від 01 серпня 1975 року).

Відрахований з інституту в зв`язку з закінченням з 01 жовтня 1980 року ( наказ № 988/ас від 15 вересня 1980 року).

Зазначені обставини підтверджуються довідкою архіву Одеської державної академії будівництва та архітектури та записами трудової книжки.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 61 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 року № 1556-VII студент - особа, зарахована до вищого навчального закладу з метою здобуття вищої освіти ступеня молодшого бакалавра, бакалавра чи магістра.

Отже, навчанням у вищому навчальному закладі є період з дня зарахування особи до вищого навчального закладу до дня її відрахування у зв`язку із завершенням навчання та отриманням відповідного документа про вищу освіту державного зразка.

Відповідно до пункту 2.15 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 62, яка була чинною на час навчання позивача у навчальному закладі, студентам, учням, аспірантам і клінічним ординаторам, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить записи про час навчання у денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих і середніх спеціальних навчальних закладів, у партійних школах і школах профруху. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів аспірантів клінічних ординаторів.

Таким чином, період навчання позивача в Одеському інженерно-будівельному інституті в якості слухача підготовчого відділення (денної форми навчання) та студента денної форми навчання факультету «Промислове та цивільне будівництво» Одеського інженерно-будівельного інституту, що підтверджується записом в трудовій книжці та довідкою навчального закладу, підлягає зарахуванню до страхового стажу, що дає право на пенсію.

Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок страхового стажу та розміру пенсії, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», чинного на час роботи позивача на посаді голови кооперативу «Факел», передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 цього ж Закону встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно даних трудової книжки, позивач працював в кооперативі «Факел» на посаді голови кооперативу у період з 22 березня 1993 року по 01 січня 1997 року.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 11 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають громадяни України, які працюють на підприємствах, установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання. Частиною 1 статті 15 вказаного закону передбачено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині 1 статті 12 цього Закону.

Частиною четвертою цієї ж статті передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 14 Закону передбачено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці, в тому числі на підприємствах, установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України.

Частиною 2 статті 17 Закону до обов`язків страхувальників віднесено, зокрема, нарахування, обчислення і сплата в установлені строки та в повному обсязі страхових внесків.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 24 Закону страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. За частиною 2 цієї статті страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює позивач.

Факт неперерахування роботодавцем до Пенсійного фонду відрахованих із зарплати позивача та утриманих страхових внесків не є підставою для відмови у зарахуванні страхового стажу з цих підстав. Із заробітної плати позивача щомісячно утримувалися суми страхових внесків і позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання підприємством своїх обов`язків по сплаті обов`язкових платежів.

Отже, оскільки трудовий стаж позивача за 1993 - 1997 роки на посаді голови кооперативу «Факел» підтверджується записами трудової книжки, він підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача без обмеження та не залежить від сплати страхових внесків, обов`язковість сплати яких встановлена Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для зарахування доходу позивача за період з 27.03.1985 року по 08.08.1987 року в сумі 29 643,00 руб., отриманого під час під час роботи за кордоном у Військовій частині НОМЕР_1 за цивільно-правовим договором на посаді перекладача, виходячи з наступного.

Згідно абз.2 п.2 ч.1 ст.41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для осіб, які у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, термін виконання якої перевищував календарний місяць, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні, у розрахунку на кожний місяць виконання роботи. Перелік таких осіб, а також порядок визначення для них заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії встановлюється Кабінетом Міністрів України.

З метою реалізації зазначеної статті Закону прийнята постанова Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2005 року № 306, якою затверджений Порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії (далі - Порядок № 306).

Відповідно до Порядку № 306 визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії особам, що у період до запровадження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць, дія цього Порядку поширюється на таких осіб, що до 1 липня 1998 року отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк якої перевищував календарний місяць, тих, що працювали в сільському господарстві, були зайняті на сезонних роботах, працювали у старательських артілях, виконували роботи (надавали послуги) за цивільно-правовими договорами та сплачували внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно п. 5 Порядку № 306 у разі, коли у пенсійній справі особи зберігається довідка про заробітну плату (дохід) чи інші документи, що підтверджують отримання заробітної плати (доходу) за результатами роботи, така довідка чи документи можуть використовуватися для перерахунку пенсії за рішенням управління Пенсійного фонду України в районі, місті, районі у місті.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме із рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 листопада 1989 року по справі 2-5 1989р., судом, шляхом дослідження довідок В/Ч НОМЕР_1 був встановлений факт виплати заробітної плати позивачу у розмірі 29 643 руб.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що відмова відповідача у зарахуванні заробітку, отриманого позивачем у період роботи у В/Ч НОМЕР_1 для обчислення пенсії є протиправною.

Згідно з пунктом 8 Порядку визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії особам, що у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2005 р. № 306, заробітна плата (дохід), що підлягає зарахуванню до суми заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії, визначається шляхом ділення суми заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців виконання такої роботи. Пунктом 9 цієї Постанови передбачено, що перерахунок пенсії у зв`язку із зарахуванням до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії сум заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, здійснюється на підставі заяви та необхідних документів у строк, визначений статтею 45 Закону № 1058-IV.

Відповідно до ч.4 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» перерахунок призначеної пенсії провадиться з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва 05 грудня 2014 року із заявою про перерахунок пенсії, з урахуванням заробітку отриманого під час роботи у В/Ч НОМЕР_1 у період з 27.03.1985 року по 08.08.1987 року в розмірі 29 643 руб.

Таким чином, порушене право ОСОБА_1 щодо перерахунку пенсії підлягає захисту шляхом здійснення перерахунку пенсії з 01.12.2014 року.

Враховуючи, що пенсія позивачу підлягає перерахунку з 01.12.2014 року, позовні вимоги щодо стягнення різниці між пенсією, яка виплачувалась позивачу, та пенсією, яка мала бути призначена та виплачена, підлягають задоволенню також за період з 01.12.2014р.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині виплати моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок душевних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або без діяльністю інших осіб.

Оскільки позивачем не було надано доказів на підтвердження характеру та розміру заподіяної моральної шкоди, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог цій частині.

Стосовно поданої до суду апеляційної інстанції заяви щодо уточнення позовних вимог, колегія суддів зазначає, що уточнення до позовної заяви можуть бути подані до суду першої інстанції в ході розгляду позовної заяви, суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст.. 195 КАС України, переглядає судові рішення суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а тому відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 202 КАС України, постанова підлягає скасуванню з винесенням нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 195, п.3 ч.1 ст. 198; п. 4 ч. 1 ст. 202; ч.2 ст. 205; 207; ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 червня 2015 року скасувати, винести нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва в частині розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 при призначенні пенсії, а саме неврахування періоду навчання позивача в Одеському інженерно-будівельному інституті та періоду роботи в кооперативі «Факел» .

Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва здійснити перерахунок страхового стажу з урахуванням періоду навчання ОСОБА_1 в Одеському інженерно-будівельному інституті з 12 грудня 1974 року по 01 жовтня 1980 року, а також періоду роботи на посаді голови кооперативу «Факел» з 22.03.1993 року по 01.01.1997 року, які підтверджені записами в трудовій книжці.

Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням заробітку, отриманого під час роботи за кордоном у Військовій частині НОМЕР_1 за цивільно-правовим договором на посаді перекладача у період з 23.07.1985 року по 08.08.1987 року, а також здійснити виплату різниці між перерахованою та виплаченою сумою пенсії з 01 грудня 2014 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту виготовлення її в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: