Справа № 804/9319/15
Суддя: Юхименко О.В.
Дата ухвалення: 2015-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 листопада 2015 рокусправа № 804/9319/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юхименка О.В.

суддів: Кругового О.О. Нагорної Л.М.

за участю секретаря судового засідання: Лащенко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Реєстраційної служби

Дніпропетровського міського управління юстиції

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду

від 26 серпня 2015 року

у справі № 804/9319/15

за позовом ОСОБА_2,

до відповідача Реєстраційної служби

Дніпропетровського міського управління юстиції

в особі державного реєстратора

Говоруха Наталія Олександрівна,

про визнання рішення незаконним та зобов'язання вчинити дії, -

встановив: ОСОБА_2 звернувся з позовом до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції в особі державного реєстратора Говоруха Наталія Олександрівна, у якому просив визнати незаконним рішення від 16.06.2015р. № 22114416 та зобов'язати Державну реєстраційну службу України зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 у місті Дніпропетровську.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що держреєстратор дійшов помилкового висновку, що у нього відсутня Декларація про готовність об'єкта до експлуатації з визначенням як новозбудованого, так як надана ним Декларація про готовність об'єкта до експлуатації, як реконструйованого не є їй тотожною. Щодо посилання Відповідача в оскаржуваному рішенні на суперечності між датами закінчення будівництва будинку, відображеними у рішенні суду, і в Декларації про готовність об'єкта до експлуатації, то це є лише повторенням помилки попереднього реєстратора. При цьому Позивач зазначив, що рішення від 21.08.2014 року не було оскаржено у визначеному законом порядку. (а. с. 3-5)

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на дотримання ним приписів діючого законодавства, що регулюють спірні правовідносини. (а. с. 27-29).

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2015 року, прийнятою у порядку письмового провадження, позовні вимоги задоволено частково.

Визнано незаконним рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Говоруха Наталія Олександрівна № 22114416 від 16.06.2015 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постанова суду обґрунтована тим, що оскільки під час розгляду цивільної справи № 204/2795/14-ц судом встановлено, що за спірним договором Позивачем було придбано об'єкт незавершеного будівництва, який з 2007 р. по 2010 р. ним добудовувався, тому подана до Відповідача Декларація про готовність об'єкта до експлуатації від 06.08.2014 р. № ДП 21 відповідає Додатку 1 до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. N 461, адже у графі «найменування закінченого будівництвом об'єкта відповідно до будівельного паспорта або затвердженого проекту будівництва, код об'єкта згідно з державним класифікатором будівель та спору ДК 018-2000, категорія складності» вказано «житловий будинок після реконструкції з житловою прибудовою, мансардним поверхом, терасою, ганком, туалет, душ, 49000, місто Дніпропетровськ, Красногвардійський район, АДРЕСА_1, 1110.3, ІІ категорія». Отже, вказана Декларація зареєстрована щодо об'єкту нерухомого майна після реконструкції, що не має ніякого відношення до новозбудованого, а виготовлення двох декларацій на один і той же об'єкт законодавством не передбачено.

Крім того суд першої інстанції зазначив, що з оскаржуваного рішення не можливо встановити, які саме підстави слугували для відмови у державній реєстрації та на підставі яких норм закону. А згідно частини четвертої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена. (а. с. 47-50).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, подав апеляційну скаргу, відповідно до якої, посилаючись на невірне застосування норм матеріального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2015 року у частині задоволених вимог та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що державним реєстратором було встановлено невідповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а саме - рішенням суду визнано дійсним договір купівлі-продажу незавершеного будівництва (27% готовності), де Позивач прийняв цей незавершений об'єкт та добудував його у період з 2007 по 2010 рік. В той же час, згідно до поданої Декларації про готовність об'єкта до експлуатації - відбулась реконструкція житлового будинку. При цьому, доказів того, що в експлуатацію уже приймався новозбудований будинок, Позивачем не надано. За таких обставин рішення реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень є законним та обґрунтованим.

Заперечень на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Постанова суду в частині відмовлених позовних вимог жодною із сторін не оскаржена, а тому, згідно з приписами статті 195 КАС України, апеляційним судом не переглядається.

Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, заявник апеляційної скарги, процесуальним правом на участь представника в судовому засіданні не скористався.

Судовий розгляд адміністративної справи здійснювався з повним фіксуванням судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 09.06.2015 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна - житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 в місті Дніпропетровську.

Сторонами визнано, що до заяви долучено рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 12.05.2014 року, що набрало законної сили (а. с. 6-8), та Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації від 06.08.2014 р. № ДП 21 (а. с. 42-46) у якості документів, які мають слугувати підставою для внесення держреєстратором запису про реєстрацію права власності на об'єкт нерухомості.

16.06.2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Говоруха Н.О. було винесено рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 22114416 з підстав встановлення невідповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. (а. с. 11).

Незгода Позивача з оскаржуваним рішенням та зобов'язання вчинити певні дії - зареєструвати право власності, і було предметом судового спору.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 щодо визнання незаконним рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, суд першої інстанції виходив з того, що з оскаржуваного рішення, в той час, як Позивачем надано усі необхідні документи, які не містять ніяких протиріч і складені у відповідності до чинного законодавства, неможливо встановити, які саме підстави слугували для відмови у державній реєстрації та на підставі яких норм закону. А згідно до частини четвертої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена..

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, та вважає за необхідне зазначити наступне.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Частиною першою статті 19 цього Закону встановлено, що державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Згідно з частиною третьою статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Підстави для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень встановлені статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV.

Відповідно до пункту .4 частини першої наведеної норми у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Згідно частин другої і четвертої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

За позицією Позивача, з якою погодився суд першої інстанції, оскільки рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 12.05.2014 р. визнано дійсним договір купівлі-продажу незавершеного будівництва від 24.06.2007 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, згідно якого ОСОБА_2 купив та прийняв від ОСОБА_5 незакінчений об'єкт будівництва індивідуального житлового будинку (27% готовності) розмірами 5,3x8,90 м. на земельній ділянці 91,2 кв. м., розташований за адресою: місто Дніпропетровськ, АДРЕСА_1 та за Позивачем визнано право власності на домоволодіння, яке знаходиться по АДРЕСА_1 в місті Дніпропетровську, що складається з: житлового будинку літ.А-2 загальною площею 180,8 кв.м., житловою площею 99,2 кв.м.; житлова прибудова літ.А1- 2; мансардний поверх над літ.А-2, А1- 2; тераси літ.а-1, ганок літ.а; туалет літ.Б; душ літ.В; огорожі 1-6, 8-10; мостіння 1; яма зливна, тому Декларація про готовність об'єкта до експлуатації № ДП 21 від 06.08.2014 р. є належним документом, що свідчить про прийняття в експлуатацію вказаного домоволодіння.

При цьому, суд вказав, що вказана Декларація зареєстрована щодо об'єкту нерухомого майна після реконструкції (про що прямо зазначено у Декларації), що не має ніякого відношення до новозбудованого, а виготовлення двох декларацій на один і той же об'єкт законодавством не передбачено. За таких обставин відмова у державній реєстрації прав та їх обтяжень є незаконною.

Колегія суддів вважає таку позицію помилковою, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 15 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від № 868 від 17.10.2013 року, який регулював спірні правовідносини на момент їх виникнення (далі - Порядок № 868), під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо:

1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках);

2) повноважень заявника;

3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону;

5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Як слідує із приписів пункту 1 цього Порядку, новозбудований об'єкт - це завершений будівництвом об'єкт нерухомого майна, державна реєстрація права власності на який проводиться вперше; реконструкція - це реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об'єкта містобудування.

Аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що новозбудований об'єкт і реконструйований об'єкт нерухомості не є тотожними поняттями, оскільки новостворений об'єкт нерухомості - це об'єкт, на який реєстрація права власності проводиться вперше, а реконструйований - це об'єкт, на який уже було проведено держану реєстрацію права власності з конкретно визначеними показниками, які піддавалися зміні у процесі реконструкції.

Судом встановлено та Позивачем не спростовано, що останній придбав у власність згідно з договором купівлі-продажу, визнаного судом дійсним, об'єкт незавершеного будівництва (27% готовності (останній абзац на а. с. 6 зворот) , ним же у період з 2007 по 2010 рік проводилось будівництво житлового будинку. І судовим рішенням, що набрало законної сили, за Позивачем визнано право власності на новостворений об'єкт нерухомості. (а. с. 6-8).

Отже, по даній справі має місце проведення державної реєстрації права власності щодо новозбудованого об'єкту нерухомості, а саме - завершеного будівництвом житлового будинку, який раніше в експлуатацію не приймався та державна реєстрація права власності на який проводиться вперше.

У разі коли законодавством встановлено вимогу щодо прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація права власності на нього проводиться після прийняття такого об'єкта в експлуатацію в установленому законодавством порядку. (пункт 4 Порядку № 868)

Як слідує із Декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 06.08.2014 року, наданої Позивачем до вищевказаного рішення суду, у розділі 11 «інформація про об'єкт» зазначено, що початок будівництва 25 лютого 2010 року, закінчення - 26 жовтня 2010 року, а у розділі 12 «техніко-економічні показники об'єкта (з урахуванням результатів технічної інвентаризації) «наведено опис об'єкта - житловий будинок після реконструкції». (а. с. 44)

Сторонами визнано, що надана Позивачем до Відповідача Декларація про готовність об'єкта до експлуатації від 06.08.2014 р. № ДП 21зареєстрована саме щодо об'єкту нерухомого майна після реконструкції (а. с. 42-46).

За таких обставин рішення Відповідача про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 22114416 від 15.06.2015 року з підстав встановлення невідповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства є законним та обґрунтованим, оскільки рішенням суду за Позивачем визнано право власності на новостворене майно, будівництво якого велось у період з 2007 по 2010 рік, яке не вводилось в експлуатацію та право власності на яке до цього ні на кого не було зареєстровано, а згідно Декларації про готовність об'єкта до експлуатації - в експлуатацію прийнято житловий будинок після реконструкції, яка мала місце у період з 25 лютого 2010 року по 26 жовтня 2010 року.

При цьому висновок суду першої інстанції про те, що з оскаржуваного рішення Відповідача не можливо встановити, які саме підстави слугували для відмови у державній реєстрації та на підставі яких норм закону, визнається колегією суддів некоректним, оскільки спростовується вищенаведеними доказами та випливає зі змісту оскаржуваного рішення, у якому зазначені як підстави його прийняття, так і посилання на норми права (а. с. 11).

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за рішенням суду Позивач придбав незакінчений об'єкт будівництва індивідуального житлового будинку на земельній ділянці 91.2 кв. м. Також цим рішенням за ним визнано право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 без зазначення, на якій земельній ділянці знаходиться новостворений об'єкт нерухомості (а. с. 7-8). А згідно технічного паспорту на час подання заяви про державну реєстрацію права власності, спірний об'єкт нерухомості значиться розташованим на земельній ділянці загальною площею 96.8 кв. м., при цьому не зазначено, як вирішено питання відносно даної земельної ділянки.

Оскільки судом першої інстанції не враховані усі вищевказані обставини та допущено невірне застосування норм матеріального права, що призвело до невірного вирішення справи, відповідно до приписів статті 202 КАС України, постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

Керуючись ст. 195, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2015 року по справі № 804/9319/14 в частині задоволених позовних вимог - скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити у повному обсязі.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції у порядку та у строки, визначені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: О.В. Юхименко

Суддя: О.О. Круговий

Суддя: Л.М. Нагорна