Справа № 803/3642/15
Суддя: Александрова Марія Ананіївна
Дата ухвалення: 2015-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2015 року Справа № 803/3642/15

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Александрової М.А.,

при секретарі судового засідання Веремчуку В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Балакунця О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової прокуратури Луцького гарнізону Західного регіону України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 23 жовтня 2015 року звернувся з адміністративним позовом до Військової прокуратури Луцького гарнізону Західного регіону України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано наступними обставинами.

29 травня 2014 року позивача прийнято на військову службу за контрактом осіб рядового складу під час дії особливого періоду. Проте, він має право на військове офіцерське звання, оскільки звільнений з органів внутрішніх справ наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області № 53 о/с від 23 лютого 2010 року у званні майора міліції у запас Збройних Сил. Тривалий час ні в адміністративному порядку, ні в судовому порядку він не може добитися присвоєння військового офіцерського звання, а тому 22 вересня 2015 року з використанням положення пункту 5 частини першої статті 121 Конституції України про покладення на прокуратуру нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, подав звернення до військової прокуратури Луцького гарнізону Західного регіону України з вимогою здійснити нагляд за дотриманням прав позивача на військове офіцерське звання.

23 жовтня 2015 року позивач отримав відповідь відповідача від 25 вересня 2015 року за № 4873 про направлення звернення позивача для розгляду військовому комісару Волинського обласного військового комісаріату, так як органи прокуратури не вправі розглядати подібні звернення, оскільки відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року, зокрема пункту 1 розділу ХІІІ "Перехідні положення", прокуратура виконує функцію нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді. Так як відповідно до статті 23 Закону України "Про прокуратуру" позивач не відноситься до кола осіб, представництво інтересів яких в суді здійснює прокуратура, тому представляти інтереси позивача в суді чи в будь-який інший спосіб здійснювати розгляд звернення позивача у відповідача немає повноважень.

Дії відповідача щодо нерозгляду звернення позивача по суті є протиправними, оскільки згідно з статтею 8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Пунктом 2 статті 121 Конституції на прокуратуру покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом, а пунктом 5 цієї статті - нагляд за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Тому посилання відповідача на Закон України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року, зокрема на пункт 1 розділу ХІІІ "Перехідні положення", щодо виконання прокуратурою функції нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді, є безпідставними.

Позивач просив визнати дії відповідача протиправними і зобов`язати розглянути його звернення по суті.

В письмових запереченнях проти адміністративного позову від 16 листопада 2015 року № 5903 (а.с. 23-24) відповідач позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, яким визначено, що прокуратура не проводить прокурорські перевірки та виконує функцію нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді. Випадки представництва прокурором інтересів громадянина в суді визначені статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" і позивач не відноситься до кола цих осіб. Тому відповідно до вимог статті 7 Закону України "Про звернення громадян" звернення ОСОБА_1 направлено за належністю до ІНФОРМАЦІЯ_1 для вирішення по суті.

В судовому засіданні позивач адміністративний позов підтримує з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача Балакунець О.І. в судовому засіданні позов заперечує з мотивів, викладених у письмових запереченнях проти адміністративного позову.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з`ясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звільнений з органів внутрішніх справ наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області № 53 о/с від 23 лютого 2010 року у званні майора міліції у запас Збройних Сил з 01 березня 2010 року (а.с. 6).

26 травня 2014 року позивач призваний на військову службу, а 29 травня 2014 року - прийнятий на військову службу за контрактом як особа рядового складу, тобто є на даний час військовослужбовцем (а.с. 5).

Позивач 22 вересня 2015 року звернувся до військового прокурора Луцького гарнізону Західного регіону України з заявою про здійснення нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, їх посадовими і службовими особами, в якій просив вжити ряд заходів у відповідності до чинного законодавства з метою припинення порушення прав позивача на військове офіцерське звання та сприяти реалізації відновлення порушеного права на військове офіцерське звання з 29 травня 2014 року. Посилався на те, що як майор міліції у запасі має право відповідно до Положення про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1115, на присвоєння військового офіцерського звання в порядку переатестації з урахуванням його спеціального звання, проте протягом тривалого часу не може ні в адміністративному, ні в судовому порядку вирішити дане питання (а.с. 8-9).

Відповідачем заяву позивача отримано 22 вересня 2015 року про що свідчить відмітка, вчинена відповідачем на копії заяви позивача (а.с. 8).

25 вересня 2015 року за № 4872 вих.-15 відповідач відповідно до статті 7 Закону України "Про звернення громадян" переслав звернення позивача для розгляду військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 28).

Того ж дня 25 вересня 2015 року за № 4873 вих.-15 відповідач надіслав позивачу повідомлення з посиланням на статтю 7 Закону України "Про звернення громадян" про пересилання звернення за належністю відповідному органу (посадовій особі) військовому комісару Волинського обласного військового комісаріату, оскільки питання, порушені в одержаному зверненні не входять до повноважень відповідача. Обгрунтовував відповідач неможливість розгляду заяви позивача по суті положеннями пункту 1 розділу ХІІІ "Перехідні положення" Закону України "Про прокуратуру" про виконання прокуратурою функції нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді та положеннями статті 23 Закону України "Про прокуратуру" про те, що прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист (а.с. 10).

Відповідно до статті 7 Закону України "Про звернення громадян" звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Проте, згідно із статтею 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Військовослужбовці, працівники органів внутрішніх справ і державної безпеки, а також особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України мають право подавати звернення, які не стосуються їх службової діяльності.

Особи, які не є громадянами України і законно знаходяться на її території, мають таке ж право на подання звернення, як і громадяни України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами.

Отже, на розгляд відповідачем заяви військовослужбовця ОСОБА_1 від 22 вересня 2015 року, що стосується його службової діяльності, не поширюється порядок розгляду звернень громадян (пропозицій, заяв і скарг), встановлений Законом України "Про звернення громадян", а тому, відмовляючи у вирішенні заяви позивача по суті, відповідач помилково посилався на статтю 7 Закону України "Про звернення громадян".

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до пунктів 2 і 5 частини першої статті 121 Конституції України прокуратура України становить єдину систему, на яку покладаються: представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом; нагляд за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами.

Спеціальним законом, який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, є Закон України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, який набрав чинності 15 липня 2015 року.

Статтею 1 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Відповідно до частин першої і третьої статті 2 цього Закону на прокуратуру покладаються такі функції: 1) підтримання державного обвинувачення в суді; 2) представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом; 3) нагляд за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство; 4) нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян. На прокуратуру не можуть покладатися функції, не передбачені Конституцією України.

Згідно з частинами першою і другою статті 23 Закону представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист.

Як визначено пунктом 1 розділу ХІІІ "Перехідні положення" Закону України "Про прокуратуру", прокуратура виконує функцію нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді. Згідно з розділом ХІІ "Прикінцеві положення" цього Закону розділ ХІІІ Закону набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 26 жовтня 2014 року, оскільки Закон опубліковано 25 жовтня 2014 року в газеті "Голос України". Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин зазначена правова норма діяла.

Отже, суд приходить до висновку про те, що визначені пунктами 2 і 5 частини першої статті 121 Конституції України функції прокуратури: представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом; нагляд за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами - збережені і уточнені в спеціальному законі "Про прокуратуру", а саме: прокуратура виконує функцію нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді.

З урахуванням того, що позивач не відноситься до кола осіб, визначених статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", тобто не є особою не спроможною самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, щодо яких прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина, суд приходить до висновку, що відповідач не має повноважень для вирішення по суті заяви позивача від 22 вересня 2015 року щодо вжиття заходів з метою припинення порушення прав позивача на військове офіцерське звання та сприяння у відновленні порушеного права позивача на військове офіцерське звання з 29 травня 2014 року, а тому відсутні підстави для визнання дій відповідача, що полягають у нерозгляді заяви позивача по суті і направленні її для розгляду ІНФОРМАЦІЯ_2 , протиправними та підстави для зобов`язання відповідача вирішити заяву по суті.

Суд вважає, що відповідач відповідно до вимог частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) довів правомірність своїх дій, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити

Керуючись частиною третьою статті 160, статтями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України "Про звернення громадян", Закону України "Про прокуратуру" суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової прокуратури Луцького гарнізону Західного регіону України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі 25 листопада 2015 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.А. Александрова