Справа № 815/6268/15
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6268/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Бойко О.Я.,

за участі:

секретаря судового засідання Гурєвої К.І.,

представника позивача ОСОБА_1, за довіреністю

представника відповідача ОСОБА_2, за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Мегалайн констракшн до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.10.2015 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, -

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області в якому просив суд:

- визнати незаконними дії Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області при складанні ОСОБА_3 № 6670/15-53-22- 03/38920758 від 29.09.2015 року Про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ Мегалайн Констракшн код 38920758 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, та з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ БК ОСОБА_3 код 39286712 за період з 01.02.2015 року по 31.03.2015 року;

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення винесені Державною податковою інспекцією у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області № від 12.10.2015 та № від 12.10.2015року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

Державною податковою інспекцією у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області 29.09.2015 року складено ОСОБА_3 № 6670/15-53-22-03/38920758 Про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ Мегалайн Констракшн код 38920758 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, та з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ БК ОСОБА_3 код 39286712 за період з 01.02.2015 року по 31.03.2015 року.

На підставі зазначеного ОСОБА_3 перевірки ДПІ у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області були винесені податкові повідомлення-рішення № від 12.10.2015 року, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання в розмірі 533389грн. (426711 грн. за основним платежем (ПДВ) та 106678 грн. штрафних (фінансових) санкцій) та № від 12.10.2015року, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання в розмірі 218024грн. (174419 грн. за основним платежем (ПДВ) та 43605 грн. штрафних (фінансових) санкцій).

У прийнятих податкових повідомленнях-рішеннях № від 12.10.2015 року та № від 12.10.2015 року відповідач вказує на порушення пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138, пп. 139.1.9, п. 139.1 ст. 139, п.198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 за № 2755-VI (зі змінами і доповненнями).

Позивач не погоджується з висновками викладеними в акті перевірки, вважає, що вони не відповідають дійсності та положенням чинного законодавства України і є субєктивними припущеннями відповідача з наведених нижче підстав.

Так, позивач вважає незрозумілою позицію відповідача згідно якої він, без посилань на докази, приходить до висновку про юридичну дефектність та нікчемність наданих до перевірки документів.

Законом закріплено презумпцію правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Неправомірність (недійсність) правочину повинна бути прямо передбачена законом або встановлена рішенням суду, що набрало законної сили.

Зазначені в акті перевірки обставини стосуються лише господарської діяльності контрагентів позивача та подання ними податкової звітності, і жодним чином не доводять недобросовісності позивача та відсутності реальності господарських операцій.

Відповідачем не надано судового рішення, яке б набрало законної сили, щодо встановлення факту відсутності у позивача мети на здійснення господарської діяльності та відсутності її реального здійснення. Також не наданого судового рішення в порядку ст. 234 Цивільного кодексу України щодо фіктивності правочинів між позивачем та його контрагентами.

При цьому, жодним законом не передбачено право податкового органу самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях.

Також, законодавством України не передбачено обовязковість наявності на правах власності (на балансі підприємства) майна, обладнання, устаткування та інших видів майна, які відносяться до категорії основних засобів. Для забезпечення потреб діяльності можуть залучатися комплексні послуги сторонніх організації, придбання у власність будь-яких основних засобів у даному випадку не є обовязковим та у більшості випадків не є раціональним, та економічно не обґрунтованим, тому що це привід до витрачання оборотних грошових коштів у великому розмірі.

Посилання Відповідача на відсутність реального характеру зазначених правочинів через неспроможність контрагентів його виконання у зв'язку з відсутністю належних ресурсів, є лише припущенням. Відповідачем не доведено кількість працівників контрагентів та конкретно визначених ресурсів в тому числі і складських приміщень, які повинні були бути у контрагента для виконання передбачених вказаними договорами операцій, а тому такі посилання є необґрунтованими.

Крім того, в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», ТОВ «Мегалайн Констракшн» та його контрагенти (ПП Білдінг Стаф, ТОВ Будівельна компанія ГРАНДЕС-2020, ТОВ Каркас-Буд, ТОВ ТГБ, ПП ВЕК-ХОРТИЦЯ, ТОВ Денекс груп, ТОВ БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ АКТО МОНОЛІТ) є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак за змістом податкового законодавства позивач та контрагенти є окремими платниками податків. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника податку, яка (слід розуміти - відповідальність) відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим.

Жодна норма Закону не вимагає від платника податків контролювати знаходження за своїм зареєстрованим місцезнаходженням іншого платника податків (контрагента), наявність чи відсутність необхідних умов для ведення ним господарської діяльності, основних фондів, технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень, та транспортних засобів. Та не передбачена законодавством контролювати сплату своїм контрагентом до бюджету податків та ведення ним бухгалтерського та податкового обліку.

Відповідальність за сплату податків до бюджету, за подання звітності відповідно до вимог податкового законодавства несе кожна конкретна особа - платник податків, що формує дані податкового обліку з цього податку, а не контрагент такої особи.

Жодною нормою діючого законодавства не передбачено обов'язку платника податків контролювати знаходження контрагента за своєю податковою адресою, сплату своїм контрагентом до бюджету податків, ведення ними бухгалтерського та податкового обліку, а також нести відповідальність за невиконання обовязків вказаним контрагентом.

Вищезазначене твердження знаходить своє відображення як в національній судовій практиці, так і в практиці Європейського суду з прав людини.

Таким чином, Відповідач, як субєкт владних повноважень, не доводячи та не аргументуючи неправомірність дій Позивача, позбавив ТОВ Мегалайн Констракшн права на формування валових витрат та податкового кредиту через недотримання вимог податкового законодавства його контрагентами, тим самим порушив норми Конституції України щодо індивідуалізації юридичної відповідальності.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити посилаючись на обґрунтування викладені в позовній заяві (т.1а.с.4-16).

Відповідач проти задоволення позову заперечував з підстав викладених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити частково. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

TOB Мегалайн Констракшн зареєстровано 01.10.2013 року, та перебуває на податковому обліку в ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області з 02.10.2013 року.

Фахівцями ДПІ у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області, на підставі направлень від 26.08.2015року, наказу ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 26.08.2015року №1420, проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Мегалайн Констракшн» код 38920758 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, та з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «БК ОСОБА_3» код 39286712 за період з 01.02.2015 року по 31.03.2015 року.

За результатами проведеної перевірки, складено ОСОБА_3 № 6670/15-53- 22-03/38920758 від 29.09.2015 року, в якому встановлені порушення вимог пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.8 ст. 138, пп.139.1.9 п.139.1 ст. 139, п. 44.1, п. 44.6 ст. 44, п.198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 за № 2755-VI (зі змінами і доповненнями) (т.1 а.с.28-70).

На підставі вище зазначеного акту, ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області прийняло податкові повідомлення-рішення № від 12.10.2015 року, яким визначено суму податкового зобовязання в розмірі 533389грн. (426711 грн. за основним платежем (ПДВ) та 106678 грн. штрафних (фінансових) санкцій) та № від 12.10.2015, яким визначено суму податкового зобовязання в розмірі 218024грн. (174419 грн. за основним платежем (ПДВ) та 43605 грн. штрафних (фінансових) санкцій) (т.1 а.с.71-72).

До даних правовідносин суд застосовує наступні правові норми.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.1,4 ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч.3 ст.86 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Пунктом 6 розділу І Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 22.12.2010 №984 (далі Порядок №984) визначено, що факти виявлених порушень податкового валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, обєктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Згідно із пп.5.2 п.5 Порядку у разі встановлення порушень податкового законодавства в акті необхідно: - чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення; - зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; - у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів; - у разі відмови посадових осіб платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки; - у разі надання посадовими особами платника податків або його законними представниками посадовим (службовим) особам органу державної податкової служби письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти про надання таких пояснень необхідно відобразити в акті.

Дослідивши акт перевірки № 6670/15-53- 22-03/38920758 від 29.09.2015 року суд вважає, що фахівці ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області

фактично зробили свої висновки на підставі акту ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області від 01.08.2014 року №4346-15-53-22-3/39071313 про неможливість проведення зустрічної звірки ПП Білдінг Стаф щодо підтвердження господарських відносин із контрагентами, податкової інформації ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 04.11.2014 року №149/7/26-55-22-08 відносно ТОВ Будівельна компанія ГРАНДЕС-2020, акту ДПІ у Суворовському районі м. Одеси від 11.02.2015 року №561/15-54-22-03/34872450 відносно ТОВ Каркас-Буд, довідки Роздільнянської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області від 25.02.2015 року №15/15-24-22-01/38121364 відносно ТОВ ТГБ, податкової інформації ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя від 19.02.2015 року №865/7/08-26-22-11, щодо неможливості проведення перевірки ПП ВЕК-ХОРТИЦЯ, акту ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 21.08.2014 року №2543/26-55-22-09/38947518 від 21.08.2014 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ Денекс груп», постанови слідчого-начальника другого ВКР СУ ФР Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області ОСОБА_4 від 13.07.2015 року відносно ТОВ БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ АКТО МОНОЛІТ, оскільки в акті перевірки посилалися на ці документи та наводили їх зміст (т.1 а.с.28-70).

Дослідивши надані до позову первинні документи по взаємовідносинам позивача із зазначеними контрагентами суд вважає, що вони відображають здійснення господарських операції в бухгалтерській та податковій звітності.

Судом встановлено, що у перевіряємий період TOB Мегалайн Констракшн були укладені договори:

- ПП Білдінг Стаф, договір підряду №СМР180314 від 18.03.2014року, договір підряду №СМР-2403/14 від 24.03.2014 року, договір підряду №СМР-2503/14 від 25.03.2014 року, договір підряду №СМР-2503/14-2 від 25.03.2014 року та договір на розробку проектної документації на нове будівництво № ПР-1903 від 19.03.2014 року;

- ТОВ Будівельна компанія ГРАНДЕС-2020, договір на створення та передачу науково-технічної продукції за №29/05/14 від 29.05.2014 року, договір на розробку проектної документації за №26/08/14 від 26.08.2014року, договір на розробку проектної документації за №25/08/14 від 26.08.2014 року, договір про надання послуг за №29/08/14 від 29.08.2014 року, договір на виконання інженерно-геологічних вишукувань за №02/09/14 від 02.09.2014 року;

- ПП Універсал Будтрест, договір про надання послуг за №15/09/14 від 15.09.2014 року, договір на розробку проектно-кошторисної документації за №22/09/14 від 22.09.2014 року, договір на виконання інженерно-геологічних вишукувань за №14/11/14 від 14.11.2014 року;

- ТОВ Денекс Груп, договір на розробку проектно-кошторисної документації за №ПР-14/07 від 14.07.2014року;

- ТОВ Каркас-Буд, договір підряду за №14/02/14-А від 18.02.2014 року;

- ТОВ ТГБ договір на розробку проектної документації за №ТГБ-04/14 від 27.02.2014 року;

- ТОВ Будівельна компанія ОСОБА_3 договір на виконання інженерних вишукувань за №2801/15 від 28.01.2015 року, договір на виконання інженерних вишукувань за №2901/15 від 29.01.2015 року, договір підряду за №1202/15 від 12.02.2015 року, договір про надання послуг за №0303/15 від 03.03.2015 року.

Дослідивши вище зазначені договори суд дійшов висновку, що вони відповідають

вимогам ст.180 ГК України.

Жодного належного доказу того, що господарські операції по вищевказаним договорам не були здійснені перевіряючими не зазначено в ОСОБА_3 перевірки, а також не зазначено ДПІ як субєктом владних повноважень, який відповідно до ст.71 КАС України повинен довести правомірність своїх рішень в запереченнях на позов.

Між тим у позивача наявні всі первинні документи, які відображають здійснення вказаних господарських операцій (акти прийому - передачі, звіти, та інші), які підтверджують здійснення господарських операцій, правомірність та обґрунтованість їх відображення в бухгалтерському та податковому обліку.

Крім того, наявність порушень податкового законодавства зі сторони контрагента позивача (несплата податків, притягнення до відповідальності керівника підприємства) не може бути безумовною підставою для визначення податкових зобовязань позивачу, оскільки позивач не може нести відповідальність за порушення податкового законодавства своїми контрагентами. Жодна норма законодавства не вимагає від платника податків контролювати сплату своїм контрагентом до бюджету податків та ведення ним бухгалтерського та податкового обліку. Контроль за дотриманням платниками податків податкового законодавства та своєчасну сплату ними податків здійснює податкова служба.

При цьому суд вважає обґрунтованими посилання позивача на практику Верховного суду України та Європейського суду з прав людини та, зокрема враховує положення ст.244-2 КАС України щодо обовязковості рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, та Постанову Верховного Суду України від 11.01.2011 року по справі ЗАТ Мукачівський лісокомбінат до Мукачівської ОДПІ, в якому зазначено, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим субєктом господарювання. Вимога закону щодо надмірної сплати ПДВ як необхідної умови повернення з бюджету сум цього податку його платником стосується саме цього платника і сплати ним податку у ціні придбання товарів (послуг) їх постачальникам.

Між тим, в частині позовних вимог позивача, щодо визнання незаконним дій ДПІ при складанні акту перевірки, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення з наведених нижче обставин.

Так, згідно п. 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт, якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт - службовий документ, який стверджує факт проведення невиїзної документальної або виїзної планової чи позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності суб'єкта господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання.

В свою чергу, діяльність із складання актів перевірок є службовою діяльністю працівників органу державної податкової служби на виконання своїх посадових обов'язків із збирання доказової інформації щодо дотримання платником податків податкової дисципліни. Наявність акту перевірки чи включення до його змісту певних висновків самі собою не створюють жодних перешкод для діяльності платника податків.

Виходячи з наведеного, дії контролюючого органу щодо викладення в акті перевірки певних висновків, а також щодо використання складеного за результатами проведеної перевірки акту в службовій діяльності, зокрема, при проведенні перевірок інших суб'єктів господарювання не порушують права чи інтереси особи, не впливають на її суб'єктивні права та обов'язки, а відтак підстави для задоволення таких позовних вимог відсутні.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

З урахуванням встановлених фактів, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, шляхом визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень .

Частиною 1 ст.94 КАС України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 27, 69-71, 86, 94, 159-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення винесені Державною податковою інспекцією у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області № від 12.10.2015 року та № від 12.10.2015 року.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Мегалайн констракшн () судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області пропорційно частині задоволених позовних вимог у сумі 10 053,20 (десять тисяч пятдесят три гривні) 20 коп.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 185, частини першої-другої, четвертої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через адміністративний суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення.

Повний текст постанови складений 17 листопада 2015 року.

Суддя О.Я. Бойко