Справа № 2а-8094/09/2670
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2010-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

м. Київ

16 червня 2010 року № 2а-8094/09/2670

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Блажівська Н.Є., ознайомившись з позовною заявою

за позовом Всеукраїнська професійна спілка "Гільдія Майстрів Екрану"
до Центральний орган виконавчої влади Кабінет Міністрів України Міністерство юстиції України
про зобов'язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:

Відповідно до меж заявлених позовних вимог Всеукраїнська професійна спілка «Гільдія Майстрів Екрану»звертається до Окружного адміністративного суду міста Києва з вимогою: 1. Встановити що Кабінетом Міністрів України було порушено: а) вимоги абзацу 4 статті 7 Закону України «Про звернення громадян»: «Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються»; б) статтю 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ( 995_004 ) не забезпечивши ефективного засобу захисту в національному органі, коли таке порушення було вчинене посадовими особами Мін'юсту, які здійснювали свої офіційні повноваження; в) вимоги статті 16 Закону України «Про звернення громадян»: «Розгляд скарг громадян Скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням -безпосередньо до суду.[...] До скарги додаються наявні у громадянина рішення або копії рішень, які приймалися за його зверненням раніше, а також інші документи, необхідні для розгляду скарги, які після її розгляду повертаються громадянину»; г) вимоги статті 19 Закону України «Про звернення громадян»: «Обов'язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; ( Частину першу статті 19 доповнено абзацом згідно із Законом № 2384-IV ( 2384-15 ) від 20.01.2005 ) на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення, вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цюроботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев'ятого чистини першої цієї статті; д) вимоги статті 20 Закону України «Про звернення громадян»: «Термін розгляду звернень громадян Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією жтаттею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку»; є) вимоги статті 24 Закону України «Про звернення громадян»: «Відповідальність посадових осіб за і порушення законодавства про звернення громадян ОСОБА_1, винні у порушенні цього Закону, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність, передбачену законодавством України»; ж) вимоги статті 28 Закону України «Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності»: «Профспілки, їх об'єднання мають право одержувати безоплатно інформацію від роботодавців або їх об'єднань, органів державної влади та органів місцевого самоврядування з питань, що стосуються трудових і соціально-економічних прав та законних інтересів своїх членів, а також інформацію про результати господарської і діяльності підприємств, установ або організацій. Зазначена інформація має бути надана не пізніше п'ятиденного терміну. Профспілки, їх об'єднання мають право безоплатно одержувати від Державного комітету статистики України статистичні дані з питань праці та соціально-економічних питань, а також: виробничого та невиробничого травматизму, профзахворювань», оскільки профспілка набуває права юридичної особи з моменту затвердження статуту своїми засновниками (стаття 16 Закону України «Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності»); з) Кабінет міністрів України не забезпечив реалізації Постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2008 pоку № 976 «Про затвердження Порядку сприяння проведенню громадської експертизи діяльності органів виконавчої влади»; и) вимоги Угоди про співробітництво між Кабінетом Міністрів України і Всесвітньою організацією інтелектуальної власності, пункт 6 Додатку якої встановив, що Кабінет Міністрів України, зобов'язується: «Сприяти розвитку та становленню організацій, що здійснюють управління на колективній основі майновими правами осіб, які мають авторське ти або суміжні права»; к) Кабінет міністрів України не забезпечив у відповідності до статті 116 Конституції України реалізації частини 2 статті 17, частини 2 та частини 4 статті 47 Закону України «Про авторське право і суміжні права», Постанови Кабінету Міністрів України № 72, статті 445 Цивільного кодексу України; л) Кабінет Міністрів України не забезпечив виконання Міністерством юстиції України статті 16 Закону України «Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності»в частині: «Легалізуючий орган не може відмовити в легалізації профспілки»; м) Кабінет Міністрів України не забезпечив виконання статті 2, статті 3, статті 7, статті 8, статті 10, статті 11 Конвенції про свободу асоціації та захист права на організацію № 87 Міжнародної організації праці, статті 22 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, статті 8 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, статті 11, статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вимоги Угоди про співробітництво між Кабінетом Міністрів України і Всесвітньою організацією інтелектуальної власності, статті 3, статті 70 Угоди TRIPS, статті 3, статті 4, статті 5 Бернської конвенції про охорону літературних і художніх творів, статті 12, статті 14 Договору Всесвітньої організації інтелектуальної власності про авторське право від 20 грудня 1996 року, які у відповідності до Конституції України є частиною національного законодавства України; н) Кабінет Міністрів України не забезпечив Конституційний принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України), громадяни здійснюють свої права за принципом «дозволено все, що прямо не заборонено законом», та вимогу статті 19 Конституції України: «Органи державної влади то органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України». «Легалізуючий орган не може відмовити в легалізації профспілки»стаття 16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»; о) Кабінет Міністрів України не забезпечив виконання статті 36, статті 40, статті 41, статті 54 Конституції України; п) Кабінет Міністрів України не виконав вимоги статті 2 Закону України «Про Кабінет Міністрів України»: «Основні завдання Кабінету Міністрів України 1. До основних завдань Кабінету Міністрів України належать: 1)забезпечення державного суверенітету та економічної самостійності України, здійснення внутрішньої та зовнішньої політики держави, виконання Конституції та законів України, актів Президента України; 2) вжиття заходів щодо забезпечення прав і свобод людини та громадянина, створення сприятливих умов для вільного і гармонійного розвитку особистості; 6) забезпечення рівних умов для розвитку всіх форм власності; 9) спрямування та координація роботи міністерств, інших органів виконавчої влади, здійснення контролю за їх діяльністю»; р) вимоги статті 116 Конституції України, щодо забезпечення виконання Конституції та законів України були прямо порушені Кабінетом Міністрів України. 2. Встановити, що не тільки творчі спілки можуть виконувати функції організацій колективного управління, враховуючи існування в ОСОБА_2 7 ОКУ які мають статус громадських організацій, 2 об'єднання підприємств, 2 асоціацій, 1 державного підприємства, жодна з яких не має організаційно-правового статусу творчої спілки. 3. Встановити, чи існує в ОСОБА_2, який в інтересах національної або громадської безпеки прямо забороняє громадянам України створювати профспілки з функціями організації колективного управління. 4. Встановити чи існує в ОСОБА_2, яким встановлені функції управління майном, яким є майнові права (стаття 190 Цивільного кодексу України) для організацій колективного управління. 5. Встановити чи організації колективного управління управляють майном, яким є майнові права (стаття 190 Цивільного кодексу України), чи представляють та захищають права своїх членів у відповідності до вимог статті 49 Закону України «Про авторське право і суміжні права», статті 237 Цивільного кодексу України; 6) Встановити, чи є економічними інтересами працівників (авторів) отримання винагород роялті за використання їх професійної інтелектуальної творчої діяльності у відповідності до частини 2 статті 17, частини 4 статті 47 Закону України «Про авторське право і суміжні права», стаття 445 Цивільного кодексу України, згідно вимог статті 41, статті 54 Конституції України. 7) Встановити, чи є економічними інтересами працівників (авторів) отримання винагород роялті за використання їх професійної інтелектуальної творчої діяльності у відповідності до частини 2 статті 17, частини 4 статті 47 Закону України «Про авторське право і суміжні права», стаття 445 Цивільного кодексу України, згідно вимог статті 41, статті 54 Конституції України.. 8) Встановити, що Кабінет Міністрів України прямо порушив статтю 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не забезпечивши ефективного засобу захисту в національному органі, коли таке порушення було вчинене посадовими особами Мін'юсту, які здійснювали свої офіційні повноваження; зобов'язати Кабінет Міністрів України виконати вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2008 pоку № 976 «Про затвердження Порядку сприяння проведенню громадської експертизи діяльності органів виконавчої влади»та провести громадську експертизу, як це просила Гільдія Майстрів та її вже легалізований осередок Київська професійна спілка «Майстри Екрану»своїм листом від 25 лютого 2009 року № 25/02/09-1, офіційно надати відповіді на 12 питань наданих у цьому листі та винести рішення за результатами цієї громадської експертизи; 9) встановити, що не забезпечення Кабінетом Міністрів України виконання Конституції і законів України, призвело до нанесення майнової шкоди всім авторам аудіовізуальних творів (фільмів) визначеним статтею 17 Закону України «Про авторське право і суміжні права», працівникам, суб'єктам авторського права. Гільдія Майстрів скаржилась Кабінету Міністрів України на дії Мін'юсту, що той не виконав вимоги статті 16 Закону України «Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності»: «Легалізуючий орган не може відмовити в легалізації профспілки». Не забезпечивши легалізацію Гільдії Майстрів, як організації колективного управління (право громадян на свободу об'єднань), КМУ разом з Міністерством юстиції України перебрав на себе всю відповідальність за всі наслідки від не легалізації Гільдії Майстрів, як організації колективного управління та перешкодив громадянам України, держав-членів ЄЕС та інших національностей отримувати винагороди встановлені частиною 2 статті 17, частини 4 статті 47 Закону України «Про авторське право і суміжні права»за використання творів (фільмів) в ОСОБА_2, розмір яких встановлений Постановою Кабінету Міністрів України № 72. Отримати цю винагороду автори творів можуть виключно через організацію колективного управління, якою є Гільдія Майстрів. Жодна в ОСОБА_2 ОКУ, навіть маючи статус уповноваженої, не отримує винагороди встановленої частиною 2 статті 17, частиною 4 статті 47 Закону України «Про авторське право і суміжні права», статтею 445 Цивільного кодексу України для авторів аудіовізуальних творів у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 72. Кабінетом Міністрів України не забезпечено виконання на території України частини 2 статті 17 та частиною 4 статті 47 Закону України «Про авторське право і суміжні права», якою встановлено: «ОСОБА_1, які використовують твори, виконання, прогрими мовлення, примірники фонограм (відеограм), зобов'язані набивати організаціям колективного управління точний перелік використаних творів, виконань, примірників фонограм (відеограм), програм мовлення разом з документально підтвердженими даними про одержані прибутки їх використання та повинні виплачувати організаціям колективного управління винагороду в передбачений термін і в обумовленому розмірі»стаття 445 Цивільного кодексу України та Постанови Кабінету Міністрів України №72. Жодний користувач на території України, який використовує аудіовізуальні твори (фільми) і отримує доход від їх використання (телекомпанії, кінотеатри, виробники, розповсюджувачі, дистриб'ютори, роботодавці, тощо) не виплачує винагороди, що встановлена частиною 2 статті 17, частиною 4 статті 47 Закону України «Про авторське право і суміжні права», статтею 445 Цивільного кодексу України, згідно розмірів, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України № 72. Зазначені норми національного законодавства точно відображають вимоги статті 3, статті 70 Угоди TRIPS, статті 3, статті 4, статті 5, статті 18 Бернської конвенції про охорону літературних і художніх творів, статті 12, статті 14 Договору Всесвітньої організації інтелектуальної власності про авторське право від 20 грудня 1996 року до яких Україна приєдналась. Виконання вимог цих законодавчих норм КМУ не забезпечено, тобто Кабінетом Міністрів України прямо порушено статтю 116 Конституції України, про що свідчить Звіт ОСОБА_3 України, опублікований в Білій Книзі «Інтелектуальна власність в інноваційній економіці України», © Упорядкування Комітету ВР України з питань науки і освіти, Парламентське видавництво І ББК67.9(4Укр)404.3 ISBN 978-966-611-639-3. Тож за період з моменту відмови Мін'юсту легалізувати Гільдія Майстрів до моменту легалізації профспілки, Кабінет Міністрів України разом з Міністерством юстиції України зобов'язані відшкодувати майнову шкоду всім авторам аудіовізуальних творів - громадянам України, ЄЕС та інших національностей, твори і (фільми) яких використовувались за цей період на території України в розмірі встановленому Постановою Кабінету Міністрів України № 72 згідно вимог частини 2 статті 17, частини 4 статті 47 Закону України «Про авторське право і суміжні права», стаття 445 Цивільного кодексу України. 10. Зобов'язати Кабінет Міністрів України за незабезпечення виконання законів України на території України, а саме статті 16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», що нанесло майнової шкоди правовласникам всіх національностей з моменту відмови в легалізації профспілки з наданою редакцією статуту для реєстрації, відшкодувати майнові збитки всім авторам аудіовізуальних творів, твори яких використовувались на території України, від незабезпечення виконання частини 2 статті 17, частини 2, частини 4 статті 47 Закону України «Про авторське право і суміжні права», статті 445 Цивільного кодексу України в розмірі встановленому Постановою Кабінету Міністрів України № 72: за період з моменту відмови в легалізації профспілки Мінюстом до дня легалізації профспілки (по день справедливого судового розгляду на користь профспілки), згідно до вимог статті 56 Конституції України, статті 1173 Цивільного кодексу України. 11. Зобов'язати відповідачів за нанесення моральної шкоди, згідно вимог статті 56 Конституції України, статті 1167 Цивільного кодексу України відшкодувати кожному з засновників Гільдії Майстрів моральні збитки в розмірі десяти мінімальних зарплат за кожний місяць неможливості здійснювати свою статутну діяльність (розрахунок буде наданий після призначення дня судового розгляду), відповідно до Роз'яснення Вищого Арбітражного Суду України Арбітражним судам України від 29 лютого 1996 року за № 02-5/95 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням моральної шкоди: «б. Розмір компенсації моральної шкоди залежить від характеру діяння особи, яка її заподіяла, а також від негативних наслідків через порушення немайнових прав позивача. При визначенні обсягу компенсації моральної шкоди слід виходити з того, що він не залежить від заподіяної відповідачем майнової шкоди, яку останній повинен відшкодувати відповідно до статті 440 Цивільного кодексу України (1540-06). За усіх обставин розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим п'яти мінімальних розмірів заробітної плати». 12. Зняти з держави відповідальність за зростання майнових збитків, які зростають кожного дня, від неможливості авторів всіх національностей отримувати винагороду встановлену частиною 2 статті 17, частиною 2, частиною 4 статті 47 Закону України «Про авторське право і суміжні права», статті 445 Цивільного кодексу України в розмірі встановленому Постановою Кабінету Міністрів України № 72 та легалізувати Гільдію Майстрів. Зобов'язати Кабінет Міністрів України передати оригінали установчих документів переданих Гільдією Майстрів в додатках до листа від 20.10.2008 р. №20/10/08-1 Міністерству юстиції України, якому впродовж трьох днів з моменту винесення судового рішення легалізувати Всеукраїнську професійну спілку "Гільдія Майстрів Екрану", надати реєстраційний номер та свідоцтво про легалізацію з дати першого подання заяви на легалізацію Гільдії Майстрів до Міністерства Юстиції України, з 17.08.2006 року, що практично призупинить втрати державного бюджету від неотримання податків з винагород для авторів аудіовізуальних творів (фільмів) всіх національностей. 13. Зобов'язати Кабінет Міністрів України забезпечити виконання на території України користувачами інтелектуальної власності (особами, які використовують твори і виконання) вимоги частини 2 статті 17, частини 4 статті 47 Закону України «Про авторське право і суміжні права», статті 445 Цивільного кодексу України, Постанови Кабінету Міністрів України № 72, та виконати обов'язок Кабінету Міністрів України 116 Конституції України по відношенню до цих законодавчих норм. 14. Для очищення ділової репутації Гільдії Майстрів перед іншими органами державної влади та іншими об'єднаннями громадян, за перешкоджання наданих частиною 2 статті 47 Закону України «Про авторське право і суміжні права»правомочностей та реалізації прав громадян, авторів України та суб'єктів суміжних прав, власників приватної інтелектуальної власності створити профспілку з функціями ОКУ, зобовязати Міністерство юстиції опублікувати (оприлюднити) у всеукраїнських засобах масової інформації резолютивну частину рішення суду, відповідно до вимог пп. «є)» частини 1 статті 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права»: є) вимагати, в тому числі у судовому порядку, публікації в засобах масової інформації даних про допущені порушення авторського права і (або) суміжних прав та судові рішення щодо цих порушень», відповідно до вимог статті 15 Директиви 2004/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 29 квітня 2004 року: «Опублікування судових рішень. Держави-члени гарантують, що при розгляді судових справ, порушених у зв'язку з порушеннями права інтелектуальної власності, судові органи можуть постановляти рішення, на прохання заявника та коштом правопорушника, про заходи, необхідні для розповсюдження інформації, яка стосується рішення, у тому числі оголошення рішення та І його повне чи часткове опублікування. Держави-члени можуть передбачати здійснення інших додаткових публічних заходів, які мають бути адекватні обставинам кожного випадку, у тому числі опублікування помітних оголошень», що для України є обов'язком, як і для держави-члена ПАРЄ, та ОСОБА_4 Європи відповідно до статті 3 ОСОБА_4 Європи, згідно до вимог Угоди TRIPS.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції (далі адміністративна справа) переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктами 1 та 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватись суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Згідно із частиною 1 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається позовна заява; 2) ім'я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо такі є; 3) ім'я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо такі відомі; 4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; 5) у разі необхідності - клопотання про звільнення від сплати судового збору; про звільнення від оплати правової допомоги і забезпечення надання правової допомоги, якщо відповідний орган відмовив особі у забезпеченні правової допомоги; про призначення судової експертизи; про витребування доказів; про виклик свідків тощо; 6) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Частиною 3 статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративний позов може містити вимоги про: скасування або визнання нечинним рішення відповідача суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; зобов'язання відповідача суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; зобов'язання відповідача суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; виконання зупиненої чи невчиненої дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві зазначаються, зокрема, зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, Позивачем також заявляються вимоги, які не передбачені частиною 3 статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, Позивач просить встановити, що не тільки творчі спілки можуть виконувати функції організацій колективного управління, встановити, чи існує в ОСОБА_2, який в інтересах національної або громадської безпеки прямо забороняє громадянам України створювати профспілки з функціями організації колективного управління, встановити чи існує в ОСОБА_2, яким встановлені функції управління майном, яким є майнові права (стаття 190 Цивільного кодексу України) для організацій колективного управління, встановити чи організації колективного управління управляють майном, яким є майнові права (стаття 190 Цивільного кодексу України), чи представляють та захищають права своїх членів у відповідності до вимог статті 49 Закону України «Про авторське право і суміжні права», статті 237 Цивільного кодексу України, встановити, чи є економічними інтересами працівників (авторів) отримання винагород роялті за використання їх професійної інтелектуальної творчої діяльності у відповідності до частини 2 статті 17, частини 4 статті 47 Закону України «Про авторське право і суміжні права», стаття 445 Цивільного кодексу України, згідно вимог статті 41, статті 54 Конституції України, встановити, чи є економічними інтересами працівників (авторів) отримання винагород роялті за використання їх професійної інтелектуальної творчої діяльності у відповідності до частини 2 статті 17, частини 4 статті 47 Закону України «Про авторське право і суміжні права», стаття 445 Цивільного кодексу України, згідно вимог статті 41, статті 54 Конституції України, зняти з держави відповідальність за зростання майнових збитків, які зростають кожного дня, від неможливості авторів всіх національностей отримувати винагороду встановлену частиною 2 статті 17, частиною 2, частиною 4 статті 47 Закону України «Про авторське право і суміжні права», статті 445 Цивільного кодексу України в розмірі встановленому Постановою Кабінету Міністрів України № 72 та легалізувати Гільдію Майстрів.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовну заяву подано без додержання вимог встановлених статтею 105 та пунктом 4 частини 1 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме Позивачем нечітко викладено зміст позовних вимог і обставин, якими Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, як і не зазначено доказів обґрунтованості заявлених позовних вимог; крім того Позивачем не обґрунтовано належним чином наявність порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин Відповідачами щодо заявлених позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтею 106 та частиною 1 статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

У Х В А Л И В

1. Залишити позовну заяву без руху.

2. Встановити Позивачу 5-денний строк (з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху) на усунення недоліків позовної заяви. Днем отримання даної ухвали вважається день вказаний у повідомленні про вручення поштового відправлення.

3. Попередити Позивача про наслідки недотримання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, передбачені пунктом 1 частиною 3 статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала про залишення позовної заяви без руху може бути оскаржена особою, яка подала позовну заяву. Залишення позовної заяви без руху не позбавляють права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала відповідно до частини 1 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом пяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує ухвалу, за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом десяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Н. Є. Блажівська