Справа № 2а-15361/10/2670
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2011-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 січня 2011 року 13:05 № 2а-15361/10/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: Головуючого - судді Дегтярьової О.В., при секретарі судового засідання Безсчасній Я.С., за участю позивача - ОСОБА_1, представників: позивача ОСОБА_2 (договір про надання послуг адвоката від 01.11.2010р.), відповідача ОСОБА_3 (довіреність від 09.07.2010р. № 3596/9/10-013), розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі міста Києва
про визнання неправомірними та скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 21 квітня 2010 року № НОМЕР_1, податкових повідомлень рішень від 20 жовтня 2010 року № /2, № /2, № /0, -
В С Т А Н О В И В:

28 жовтня 2010 року Фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до ДПІ у Дніпровському районі м. Києва про визнання неправомірними та скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 21 квітня 2010 року № НОМЕР_1, податкових повідомлень рішень від 20 жовтня 2010 року № /2, № /2, № /0.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що висновки акта перевірки не відповідають дійсності та свідчать про неправомірність спірних рішень.

Відповідач проти позову заперечував. В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що встановлені в ході перевірки порушення не були спростовані позивачем, що підтверджує правомірність спірних рішень.

В судових засіданнях позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Представники відповідача у судових засіданнях заперечували проти позовних вимог та просили відмовити в їх задоволенні.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.

ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа підприємець 20 травня 2004 року Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця (серія В01, № 561632).

Згідно Довідки Головного Управління статистики у м. Києві від 16 березня 2009 року № 501 до видів діяльності позивача за КВЕД відноситься: 51.43.2 Оптова торгівля радіотелевізійною апаратурою та засобами звуко- та відеозапису, 74.20.1 Діяльність у сфері інжинірингу.

ДПІ у Дніпровському районі м. Києва провела планову виїзну документальну перевірку дотримання вимог податкового законодавства субєкта господарської діяльності фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2009 року, за результатами якої було складено акт № 1258/17- від 02 квітня 2010 року.

В ході перевірки було встановлено, що в період з 01 січня 2009 року по 30 червня 2009 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснювала діяльність у сфері оптової торгівлі, розрахунки здійснювались через розрахунковий рахунок в установі банку АКІБ «УкрСиббанк»та за готівкові кошти, а саме:

- відповідно до квитанції № 24 від 05 лютого 2009 року, виписки АКІБ «УкрСиббанк»по рахунку № 500 за 05 лютого 2009 року надійшли кошти, самостійно внесені платником в сумі 10 820, 00 грн., призначення платежу: «виручка від продажу обладнання»;

- відповідно до квитанції № 19 від 06 лютого 2009 року, виписки АКІБ «УкрСиббанк»по рахунку № 500 за 06 лютого 2009 року надійшли кошти, самостійно внесені платником в сумі 10 000, 00 грн., призначення платежу: «виручка від продажу обладнання»;

- відповідно до квитанції № 4 від 17 лютого 2009 року, виписки АКІБ «УкрСиббанк»по рахунку № 500 за 06 лютого 2009 року надійшли кошти, самостійно внесені платником в сумі 10 000, 00 грн., призначення платежу: «виручка від продажу обладнання»;

- відповідно до квитанції № 36 від 23 лютого 2009 року, виписки АКІБ «УкрСиббанк»по рахунку № 500 за 06 лютого 2009 року надійшли кошти, самостійно внесені платником в сумі 4 800, 00 грн., призначення платежу: «виручка від продажу обладнання»;

- відповідно до квитанції № 29 від 03 березня 2009 року, виписки АКІБ «УкрСиббанк»по рахунку № 500 за 03 березня 2009 року надійшли кошти, самостійно внесені платником в сумі 6 000, 00 грн., призначення платежу: «виручка від продажу обладнання»;

- відповідно до квитанції № 33 від 10 березня 2009 року, виписки АКІБ «УкрСиббанк»по рахунку № 500 за 10 березня 2009 року надійшли кошти, самостійно внесені платником в сумі 5 000, 00 грн., призначення платежу: «виручка від продажу обладнання»;

- відповідно до квитанції № 24 від 16 березня 2009 року, виписки АКІБ «УкрСиббанк»по рахунку № 500 за 10 березня 2009 року надійшли кошти, самостійно внесені платником в сумі 6 000, 00 грн., призначення платежу: «виручка від продажу обладнання»;

- відповідно до квитанції № 58 від 30 березня 2009 року, виписки АКІБ «УкрСиббанк»по рахунку № 500 за 30 березня 2009 року надійшли кошти, самостійно внесені платником в сумі 6 000, 00 грн., призначення платежу: «виручка від продажу обладнання»;

- відповідно до квитанції № 1 від 06 квітня 2009 року, виписки АКІБ «УкрСиббанк»по рахунку № 500 за 06 квітня 2009 року надійшли кошти, самостійно внесені платником в сумі 40 000, 00 грн., призначення платежу: «виручка від продажу обладнання».

З посиланням на те, що перебуваючи на загальній системі оподаткування обліку та звітності Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснювала реалізацію відповідних товарів за готівкові кошти на загальну суму 98 620, 00 грн. та не проводила через РРО, в акті перевірки було зроблено висновок про порушення Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вимог ст. 1, п. 1, п. 5 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Крім того, на підставі зазначених обставин в акті перевірки було зроблено висновок про те, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 в порушення вимог підпункту 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»в період з лютого 2009 року по червень 2009 року зменшила податкові зобовязання з податку на додану вартість на суму 16 437, 00 грн., а саме: у лютому 2009 року на суму 5 937, 00 грн., у березні 2009 року на суму 3 833, 00 грн., у квітні 2009 року на суму 6 667, 00 грн.

Також, в ході перевірки було встановлено, що в порушення вимог підпункту 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 у січні 2007 року до обсягів придбання включила суму 1 636, 00 грн., податковий кредит 327, 00 грн., не підтверджену податковою накладною, що призвело до завищення податкового кредиту та заниження чистої суми зобовязань у січні 2007 року.

В акті перевірки також було встановлено, що в порушення вимог підпункту 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 відносила до податкового кредиту товари (роботи, послуги), вартість яких не відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу), а саме: у серпні 2007 року придбала у ТОВ «Сфера»згідно податкової накладної № 0000949 від 01 серпня 2007 року на загальну суму 680, 09 грн. багатофункціональний пристрій Canon МР-460, у листопаді 2007 року у ТОВ «Агатіс»згідно податкової накладної № 30116 від 30 листопада 2007 року, на загальну суму 556, 50 грн. факс, у квітні 2008 року у ТОВ «Сатурн-ТВ»згідно податкової накладної № 5_5_00002 від 17 квітня 2008 року на загальну суму 449, 00 грн. сварочний апарат, у жовтні 2008 року у ТОВ «Сити Ком»згідно податкової накладної № 151008-7 від 15 жовтня 2008 року на загальну суму 3 155, 00 грн. (ноутбук).

Заниження сум податкових зобовязань з податку на додану вартість та завищення сум податкового кредиту призвело до заниження чистої суми податкових зобовязань у січні 2007 року на суму 70, 00 грн., у серпні 2007 року 113, 00 грн., у листопаді 2007 року 93, 00 грн., у квітні 2008 року 75, 00 грн., у жовтні 2008 року 526, 00 грн., у лютому 2009 року 400, 00 грн., у грудні 2009 року 17 141, 00 грн.

Згідно остаточних розрахунків за результатами перевірки донараховано податок на додану вартість в сумі 18 308, 00 грн.

Перевіркою також було встановлено розбіжність валового доходу, визначеного в деклараціях, та встановленого в ході перевірки (відповідно до банківських виписок) в сумі 105 428, 00 грн. у період з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року, що є порушенням вимог ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»та призвело до донарахування суми податку з доходів фізичних осіб в розмірі 15 814, 20 грн.

21 квітня 2010 року ДПІ у Дніпровському районі м. Києва на підставі акта перевірки прийняла рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, яким на підставі п. 1 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»застосувала до позивача суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 493 100, 00 грн. (98 620, 00 грн. х 5).

Зазначене рішення було оскаржено позивачем в адміністративному порядку до ДПА у м. Києві та ДПА України, за наслідками якого його скарги були залишені без задоволення, а рішення без змін.

21 квітня 2010 року ДПІ у Дніпровському районі м. Києва на підставі акта перевірки також прийняла податкове повідомлення рішення № /0, яким згідно з підпунктом «б»підпункту 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»та підпунктом 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 цього ж Закону визначила позивачу суму податкового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 27 462, 00 грн., у тому числі 18 308, 00 грн. основний платіж та 9 154, 00 грн. штрафні (фінансові) санкції, та податкове повідомлення рішення № /0, яким згідно з підпунктом «б»підпункту 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»визначила позивачу суму податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб в розмірі 15 814, 20 грн., у тому числі 15 814, 00 грн. основний платіж.

Вказані податкові повідомлення рішення були оскаржені позивачем в адміністративному порядку до ДПІ у Дніпровському районі м. Києва, за наслідками якого ДПІ у Дніпровському районі м. Києва рішенням про результати розгляду первинної скарги від 16 липня 2010 року № 9191/п/25-014 частково задовольнила скаргу позивача та скасувала податкове повідомлення рішення від 21 квітня 2010 року № /0 в частині нарахування податку з доходів фізичних осіб на суму 3 486, 75 грн. та податкове повідомлення рішення від 21 квітня 2010 року № /0 в частині нарахування податку на додану вартість на суму 101, 00 грн., в іншій частині рішення залишила без змін, а скаргу позивача без задоволення.

19 липня 2010 року ДПІ у Дніпровському районі м. Києва прийняла податкове повідомлення рішення № /1, яким згідно з підпунктом «б»підпункту 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»та підпунктом 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 цього ж Закону визначила позивачу суму податкового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 27 090, 50 грн., у тому числі 18 207, 00 грн. основний платіж та 8 883, 50 грн. штрафні (фінансові) санкції, та податкове повідомлення рішення № /1, яким згідно з підпунктом «б»підпункту 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»визначила позивачу суму податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб в розмірі 12 327, 45 грн., у тому числі 12 327, 45 грн. основний платіж.

Зазначені податкові повідомлення рішення були оскаржені позивачем в ДПА у м. Києві, яка рішенням про результати повторної скарги від 04 жовтня 2010 року № 929/п/25-114 залишила без змін податкові повідомлення рішення, а скаргу позивача без задоволення, збільшивши на 39, 90 грн. суму штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість в податковому повідомленні рішенні від 19 липня 2010 року № /1.

20 жовтня 2010 року ДПІ у Дніпровському районі м. Києва прийняла податкове повідомлення рішення № /2, яким згідно з підпунктом «б»підпункту 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»та підпунктом 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 цього ж Закону визначила позивачу суму податкового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 27 090, 50 грн., у тому числі 18 207, 00 грн. основний платіж та 8 883, 50 грн. штрафні (фінансові) санкції, податкове повідомлення рішення № /2, яким згідно з підпунктом «б»підпункту 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»визначила позивачу суму податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб в розмірі 12 327, 45 грн., у тому числі 12 327, 45 грн. основний платіж, та податкове повідомлення рішення № /0, яким згідно з підпунктом «б»підпункту 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»та підпунктом 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 цього ж Закону визначила позивачу суму податкового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 39, 90 грн., у тому числі 39, 90 грн. штрафні (фінансові) санкції.

Стосовно правомірності зазначених рішень суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1.5 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства субєктами підприємницької діяльності фізичними особами, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 11 червня 2004 року № 326, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 червня 2004 року за № 803/9402, (далі Порядок) акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених у ході перевірки фактів порушень, зокрема, норм податкового та валютного законодавства, а також невиконання платником податків законних вимог посадової особи податкових органів, яка проводила перевірку.

За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності субєкта підприємницької діяльності, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового та валютного законодавства (п. 1.6 Порядку).

Факти виявлених порушень податкового та валютного законодавства викладаються в акті документальної перевірки чітко, обєктивно та в повній мірі, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані за обліком та підтверджують наявність зазначених фактів (п. 1.7 Порядку).

Згідно з п. 1.8 Порядку акт документальної перевірки повинен бути складений на паперовому носії державною мовою і мати наскрізну нумерацію сторінок.

У разі відсутності первинних документів, що підтверджують факт порушення, до акта перевірки додається пояснення платника податків, що перевіряється.

Відповідно до Порядку за кожним відображеним в акті фактом порушення податкового та валютного законодавства необхідно:

- висвітлити показники, які відображаються платником податків у податковій звітності, та фактичні показники, виявлені у ході перевірки на підставі первинних документів обліку платника податків у розрізі періодів;

- у разі виявлення розбіжностей чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті нормативно-правових актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків, в якому дане порушення здійснено, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків та, за їх наявності, відповідальних осіб за ведення обліку доходів і витрат субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи щодо встановлених порушень;

- зазначити первинний документ, на підставі якого вчинено записи з обліку, а у разі відсутності такого - інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення;

- у разі відмови платника податків та, за їх наявності, відповідальних осіб за ведення обліку доходів і витрат субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи надати посадовим особам, що здійснюють перевірку, письмові пояснення щодо причини ненадання документів, факти відмови відображаються в акті.

Водночас, свій висновок про те, що позивач здійснила реалізацію товарів за готівкові кошти на загальну суму 98 620, 00 грн. податковий орган зробив виключно на підставі квитанції № 24 від 05 лютого 2009 року, виписки АКІБ «УкрСиббанк»по рахунку № 500 за 05 лютого 2009 року надійшли кошти, самостійно внесені платником в сумі 10 820, 00 грн., призначення платежу: «виручка від продажу обладнання»; квитанції № 19 від 06 лютого 2009 року, виписки АКІБ «УкрСиббанк»по рахунку № 500 за 06 лютого 2009 року надійшли кошти, самостійно внесені платником в сумі 10 000, 00 грн., призначення платежу: «виручка від продажу обладнання»; квитанції № 4 від 17 лютого 2009 року, виписки АКІБ «УкрСиббанк»по рахунку № 500 за 06 лютого 2009 року надійшли кошти, самостійно внесені платником в сумі 10 000, 00 грн., призначення платежу: «виручка від продажу обладнання»; квитанції № 36 від 23 лютого 2009 року, виписки АКІБ «УкрСиббанк»по рахунку № 500 за 06 лютого 2009 року надійшли кошти, самостійно внесені платником в сумі 4 800, 00 грн., призначення платежу: «виручка від продажу обладнання»; квитанції № 29 від 03 березня 2009 року, виписки АКІБ «УкрСиббанк»по рахунку № 500 за 03 березня 2009 року надійшли кошти, самостійно внесені платником в сумі 6 000, 00 грн., призначення платежу: «виручка від продажу обладнання»; квитанції № 33 від 10 березня 2009 року, виписки АКІБ «УкрСиббанк»по рахунку № 500 за 10 березня 2009 року надійшли кошти, самостійно внесені платником в сумі 5 000, 00 грн., призначення платежу: «виручка від продажу обладнання»; квитанції № 24 від 16 березня 2009 року, виписки АКІБ «УкрСиббанк»по рахунку № 500 за 10 березня 2009 року надійшли кошти, самостійно внесені платником в сумі 6 000, 00 грн., призначення платежу: «виручка від продажу обладнання»; квитанції № 58 від 30 березня 2009 року, виписки АКІБ «УкрСиббанк»по рахунку № 500 за 30 березня 2009 року надійшли кошти, самостійно внесені платником в сумі 6 000, 00 грн., призначення платежу: «виручка від продажу обладнання»; квитанції № 1 від 06 квітня 2009 року, виписки АКІБ «УкрСиббанк»по рахунку № 500 за 06 квітня 2009 року надійшли кошти, самостійно внесені платником в сумі 40 000, 00 грн., призначення платежу: «виручка від продажу обладнання», копії яких наявні в матеріалах справи.

Зазначені квитанції відповідають формі, яка передбачена в Додатку № 6 до Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 вересня 2003 року за № 768/8089 (далі Інструкція).

Інструкція встановлює порядок і вимоги щодо здійснення банками, їх філіями та відділеннями (банки) касових операцій у національній та іноземній валютах, регулює взаємовідносини банків з територіальними управліннями Національного банку (територіальні управління), іншими банками та клієнтами з цих питань. Касові операції проводяться банками лише після одержання ліцензії Національного банку.

В силу п. 8 глави 2 (Приймання банком готівки) розділу ІІІ Інструкції такі квитанції підтверджують приймання готівки клієнта та внесення її у відповідну платіжну систему.

До касових операцій, які регламентуються цією Інструкцією, належать, зокрема приймання готівки національної та іноземної валюти від клієнтів для зарахування на власні рахунки та рахунки інших юридичних і фізичних осіб або на відповідний рахунок банку.

Згідно з п. 1 глави 2 розділу ІІІ 2 (Приймання банком готівки) Інструкції банк приймає від клієнта готівку для здійснення її переказу.

Відповідно до п. 2 глави 2 розділу ІІІ 2 (Приймання банком готівки) Інструкції приймання готівки національної валюти від клієнтів здійснюється через каси банків за такими прибутковими касовими документами, зокрема за заявою на переказ готівки - від фізичних осіб - на поточні, вкладні (депозитні) рахунки.

При цьому відповідно до п. 2 глави 1 розділу ІІІ 2 (Приймання банком готівки) Інструкції нею визначені зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки. Бланки касових документів виготовляються згідно з їх зразками друкарським способом або з використанням компютерної техніки з відображенням обовязкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом.

До обовязкових реквізитів касових документів, які оформлюються для зарахування суми готівки на відповідні рахунки (крім перелічених вище), також належать: номер рахунку отримувача та назва банку отримувача. Усі реквізити в касових документах мають бути заповнені згідно з правилами, зазначеними в додатку 14 до цієї Інструкції. Заповнює касові документи клієнт від руки ручкою чи за допомогою технічних засобів або працівник банку за згодою клієнта із застосуванням технічних засобів або системи автоматизації банку (п. 3 глави 1 розділу ІІІ 2 (Приймання банком готівки) Інструкції).

Таким чином, зазначені квитанції, а також банківські виписки підтверджують внесення позивачем готівки на власний рахунок з урахуванням того, що платник та одержувач в зазначених квитанціях співпадає.

Сума коштів, яка була внесена згідно вищезазначених квитанцій та банківських виписок на рахунок позивача в АТ «УкрСиббанк»позивачем, є виручкою, яка була отримана на розрахунковий рахунок, відкритий в ТОВ «Український промисловий банк»та була відображена в податковому обліку позивача. У звязку з веденням тимчасової адміністрації в цьому банку, що унеможливило здійснення безготівкових розрахунків банківським переказом, у позивача виникла необхідність відкрити нові рахунки в інших банках. Маючи на меті перевести виручку з рахунку в ТОВ «Український промисловий банк»на рахунок в АКІБ «УкрСиббанк»з 27 січня 2009 року по 06 квітня 2009 року позивач майже щоденно знімала кошти з карткового рахунку, відкритого в ТОВ «Український промисловий банк», та вносила отримані кошти на свій рахунок, відкритий в АКІБ «УкрСиббанк», що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, зокрема ОСОБА_2 позивача від 12 лютого 2009 року № 4 Голові тимчасової адміністрації ТОВ «Укрпромбанк», листом позивача від 06 квітня 2010 року № 060301 Начальнику відділення АТ «УкрСиббанк», листом Виконуючого обовязки керуючого філією КРУ ТОВ «Укрпромбанк»від 13 березня 2009 року № 136 позивачу, листом позивача позивачу від 22 квітня 2010 року № 2204, листом позивача АТ «УкрСиббанк»від 25 червня 2010 року № 2506, листом Начальника відділення № 837 АТ «УкрСиббанк»від 05 липня 2010 року № 31-21-07/644 позивачу, квитанціями про зняття з карткового рахунку в ТОВ «Укрпромбанк», вищеописаними квитанціями та банківськими виписками, листами Ізюмського казенного приладобудівного заводу від 11 лютого 2009 року № 276, від 17 лютого 2009 року № 184-311 про виконання зобовязань, платіжними дорученнями на повернення коштів для Ізюмського казенного приладобудівного заводу.

При цьому помилково вказала призначення платежу «виручка від продажу обладнання»в квитанціях на зарахування готівки на рахунок. Загалом за період з 27 січня 2009 року по 06 квітня 2009 року позивачем було внесено готівкою на рахунок в АКІБ «УкрСиббанк»98 620, 00 грн., з яких 89 500, 00 грн., знятих за вказаний період з рахунку в ТОВ «Український промисловий банк», а решта власні заощадження.

Невірне зазначення позивачем призначення платежу при оформленні касової операції в порушення вимог Правил заповнення реквізитів касових документів (Додаток № 14 до Інструкції) не змінює природу операції та в подальшому було врегульовано позивачем, що підтверджує лист позивача від 06 квітня 2010 року № 060301 Начальнику відділення АТ «УкрСиббанк», лист позивача позивачу від 22 квітня 2010 року № 2204, лист позивача АТ «УкрСиббанк»від 25 червня 2010 року № 2506, лист Начальника відділення № 837 АТ «УкрСиббанк»від 05 липня 2010 року № 31-21-07/644 позивачу.

Відповідач в акті перевірки та в ході розгляду справи не посилався на жодний первинний документ чи інші докази, які б свідчили про те, що зазначені кошти надійшли на рахунок позивача в АТ «УкрСиббанк»як плата за товари (послуги) або були отримані позивачем як оплата за товари (послуги) в готівковій формі.

З огляду на встановлені по справі обставини, суд вважає безпідставними висновки акта перевірки про порушення позивачем ст. 1, п. 1, п. 5 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». підпункту 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», а також вимог ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб».

В частині висновків про порушення позивачем підпункту 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»суд виходить з того, що зазначене порушення в порушення вимог Порядку викладене без посилань на будь-який первинний документ та інші докази, що унеможливлює його перевірку і з приводу якого будь-яких детальних пояснень представник відповідача не надав.

Висновок податкового органу про порушення позивачем підпункту 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»судом також визнається безпідставним, оскільки зазначена норма передбачає виключення зі складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплачену при придбанні, зокрема товарів (послуг), які взагалі не призначаються для використання в господарській діяльності, а не використовуються, що не було доведено податковим органом в даному випадку.

При цьому судом враховується наступне.

За своєю правовою природою та за визначенням, наведеним в ч. 1 ст. 238 Господарського кодексу України від 16 січня 2003 року № 436-IV (в редакції на момент спірних правовідносин) (далі Господарський кодекс), штрафні (фінансові) санкції, передбачені ст. 17 Закону № 265/95-ВР, є адміністративно господарськими санкціями.

Строк застосування адміністративного господарських санкцій визначений в ч. 1 ст. 250 Господарського кодексу, відповідно до якої адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до субєкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим субєктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

В даному випадку відповідачем було пропущено річний строк для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій.

З урахуванням вищевикладеного, донарахування спірними рішеннями сум податкового зобовязання та застосування штрафних (фінансових) санкцій є неправомірним.

Частиною першою ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, яка розкриває принцип законності, передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною третьою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких обставин, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує всі здійснені позивачем та документально підтверджені витрати у розмірі 3, 40 грн. з Державного бюджету України.

Керуючись ст. 2, ст. 9, ст. ст. 69 - 71, ст. 94, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати рішення Державної у Дніпровському районі міста Києва про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 21 квітня 2010 року № НОМЕР_1, податкові повідомлення рішення Державної у Дніпровському районі міста Києва від 20 жовтня 2010 року № /2, № /2, № /0.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (місце проживання: 02218, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 3 (три) грн. 40 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими в ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя ОСОБА_4
Дата виготовлення та підписання повного тексту постанови 17 січня 2011 року.