Справа № 2а-589/11
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015 року м. Київ К/800/33319/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:
Цуркана М.І. (головуючий),
Єрьоміна А.В., Кравцова О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, що переглядається за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на постанову Приморського районного суду міста Одеси від 13 квітня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 8 липня 2012 року,

у с т а н о в и л а :

У листопаді 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі Управління ПФ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Військомат) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Зазначав, що як учасник бойових дій, мав право на отримання підвищення до пенсії в розмірі 150 відсотків мінімальної пенсії за віком, відповідно до частини четвертої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Посилаючись на те, що Управління ПФ не виплачує йому підвищення до пенсії, просив зобов`язати відповідача провести перерахунок пенсії з урахуванням підвищення до пенсії в розмірі 150 відсотків мінімальної пенсії за віком з 1 січня 2000 року.
Справа розглядалась судами неодноразово.
Постановою Приморського районного суду міста Одеси від 13 квітня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 8 липня 2012 року, позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Військомату при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного підвищення до пенсії як учаснику бойових дій, в період з листопада 2005 року по 31 грудня 2005 року та з 1 січня 2006 року по 30 червня 2006 року в частині застосування постанов Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 831 та від 3 січня 2002 року № 1.
Зобов`язано Управління ПФ провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії з урахуванням щомісячного підвищення до пенсії для учасників бойових дій на 150 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законами України на відповідний рік, з листопада по 31 грудня 2005 року та з 1 січня по 30 червня 2006 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком згідно законів України, з виплатою різниці між перерахованим розміром пенсії та фактично отриманим. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.
У касаційній скарзі Управління ПФ, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати, а в задоволенні позову відмовити.
Заслухавши доповідача, здійснивши перевірку матеріалів справи та доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.
Судами встановлено, що позивач є ветераном війни та учасником бойових дій.
Також встановлено, що у спірний період позивачу розмір пенсії підвищено на 29,87 грн, а розрахунок підвищення проведено з мінімального розміру пенсії у 19,91 грн.
Правовий статус ветеранів війни, у тому числі питання щодо надання їм пільг, визначаються Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон № 3551-XII).
До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни (частина друга статті 4 Закону № 3551-XII).
Частиною четвертою статті 12 Закону № 3551-XII встановлено, що учасникам бойових дій пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії підвищуються в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком.
Це означає, що розрахунковою величиною для визначення підвищення пенсії ветеранам війни є розмір мінімальної пенсії за віком.
Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій (а пенсії є такими) визначаються Законом України від 5 жовтня 2000 року № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».
Відповідно до статті 17 зазначеного Закону мінімальний розмір пенсії за віком, як основна державна соціальна гарантія, встановлюються законами.
На час виникнення спірних відносин законом, яким визначався мінімальний розмір пенсії за віком був Закон України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За змістом частини першої статті 28 цього Закону мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
Законом України від 25 березня 2005 року № 2505-IV стаття 28 Закону доповнена частиною третьою в якій зазначено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.
Оскільки на час виникнення спірних відносин іншими законами, крім Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не визначались розміри мінімальної пенсії за віком, а Кабінет Міністрів України не уповноважений встановлювати такі розміри, то застосування постанови Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» і не застосування згаданого Закону вбачається помилковим.
Законом України «Про внесення змін до Закону України від 5 жовтня 2005 року № 2939-IV «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 2939-IV) внесено зміни, зокрема, до частини 4 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», текст якої викладено в такій редакції: «Учасникам бойових дій пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність» (вказана норма набрала чинності з 1 липня 2006 року).
Враховуючи, що в редакції Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 1 липня 2006 року відсутня норма, яка встановлює підвищення пенсії на 150% мінімальної пенсії за віком, та з урахуванням застосування судами наслідків пропуску строку звернення до суду, передбаченого статтею 100 КАС України, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позову саме за період з листопада по 31 грудня 2005 року та з 1 січня по 30 червня 2006 року
За вказаних обставин, доводи касаційної скарги зазначених висновків не спростовують та не дають підстав вважати оскаржувані рішення такими, що прийняті з порушенням норм матеріального чи процесуального права.
За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Приморського районного суду міста Одеси від 13 квітня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 8 липня 2012 року - без змін.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді М.І.Цуркан
А.В.Єрьомін

О.В.Кравцов