Справа № 808/335/14
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" листопада 2015 р. м.Київ К/800/39505/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Гончар Л.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 19 березня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2015 року у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в м.Енергодарі Запорізької області до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплаченої пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року Управління Пенсійного фонду України у м.Енергодарі Запорізької області звернулося з позовом до ОСОБА_2, в якому просило стягнути суму надміру виплаченої пенсії в розмірі 13282,45 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив про приховування відповідачем інформації щодо його працевлаштування, внаслідок чого пенсію йому виплачено незаконно.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 19 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2015 року, позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 суму надміру виплаченої пенсії в розмірі 13282,45 грн.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що відповідач в порушення ст.102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не виконав обов'язку щодо повідомлення УПФУ про працевлаштування, внаслідок чого отримував пенсію в розмірі більшому, ніж передбачений в такому випадку законодавством, у зв'язку з чим повинен відшкодувати позивачу суму надміру виплаченої йому пенсії в сумі 13282,45 грн.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями, ОСОБА_2 звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та закрити провадження у справі.

Управління Пенсійного фонду України в м.Енергодарі Запорізької області у поданих запереченнях просить касаційну скаргу залишити без задоволення, судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 12 травня 2004 року ОСОБА_2 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м.Енергодарі Запорізької області із заявою про призначення пенсії по II групі інвалідності (загальне захворювання). З 12 травня 2004 року по 18 червня 2009 року відповідач одержував соціальну пенсію по II групі інвалідності загального захворювання, а у період з 18 червня 2009 року по 31 січня 2013 року соціальну пенсію по Ш групі інвалідності загального захворювання.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_2 працював на ТОВ «Велич» на посаді підсобного робітника з 05 травня 2009 року по 02 серпня 2010 року, та 23 вересня 2012 року прийнятий на роботу в ТОВ «Фоззі-ФУД».

У лютому 2013 року працівниками УПФУ у м.Енергодарі Запорізької області здійснено звіряння даних персоніфікованого обліку про застрахованих (працюючих) осіб з базою даних одержувачів пенсій та виявлено, що відповідачем прихована інформація щодо його працевлаштування, в наслідок чого за період з травня 2004 року по січень 2013 року утворилася сума надміру виплачених коштів соціальної пенсії в розмірі 13282,45 грн.

Згідно ч.1 ст.50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до ст.102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Як встановлено ч.2 ст.21 Кодексу адміністративного судочинства України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз припису наведеної норми дає підстави для однозначного висновку про те, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватись шкоди, завданої лише суб'єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднанні з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Як передбачено ч.3 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Як встановлено ч.4 ст.50 Кодексу адміністративного судочинства України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Положення ст.50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачають норм, які б надавали органам пенсійного фонду право звертатись із позовом про стягнення з громадянина сум надміру виплачених пенсій до адміністративного суду.

Відповідно до п.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За вказаного, з урахуванням правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постановах від 18 червня 2013 року №№ 21-204а13, 21-124а13, від 22 вересня 2015 року у справі № 21-2209а15, слід дійти висновку, що даний спір не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно ч.2 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Як встановлено ч.2 ст.22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, передбачених процесуальним законом.

За суб'єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду загальними судами у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.228 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 19 березня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2015 року скасувати.

Провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Судді