Справа № 348/496/15-а
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2015 року м.Київ К/800/35042/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Гончар Л.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16 квітня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області, в якому просила: визнати неправомірними дії відповідача щодо незарахування пільгового обчислення стажу з 09 травня 1949 року по 05 червня 1960 року як стажу роботи в засланні в потрійному розмірі; зобов'язати відповідача зарахувати в пільговому обчисленні стажу (зарахувавши кожний рік роботи за три) період роботи позивача у спеціальному поселенні Лайське будівельне управління з 09 травня 1949 року по 05 червня 1960 року; зобов'язати відповідача зробити перерахунок та виплатити пенсію позивачу з урахуванням пільгового обчислення стажу з вересня 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила про протиправність дій відповідача щодо не зарахування на підставі ст.6 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» при призначенні пенсії пільгового стажу роботи на спеціальному поселенні в Лайське будівельне управління період з 09 травня 1949 року по 05 червня 1960 року у потрійному розмірі.

Постановою Надвірнянського районного суду від 16 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2015 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

При винесенні рішень суди першої та апеляційної інстанцій виходили із правомірності дій відповідача щодо незарахування позивачу пільгового обчислення стажу з 09 травня 1949 року по 05 червня 1960 року як стажу роботи в засланні в потрійному розмірі, оскільки позивач реабілітована за ст.3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», якою не передбачено можливості зарахування стажу роботи на спеціальному поселенні в потрійному розмірі на підставі ст.6 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Не погоджуючись із вказаними рішеннями, ОСОБА_2 звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги повністю задовольнити.

У касаційній скарзі зазначає, що на законних підставах має право на зарахування в потрійному розмірі до загального стажу роботи період перебування на виселенні з 20 лютого 1949 року по 17 лютого 1960 року.

Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області у поданих запереченнях просить касаційну скаргу залишити без задоволення, судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області з 1988 року та отримує пенсію за віком.

Відповідно до довідки Управління внутрішніх справ Івано-Франківської області від 23 березня 1992 року №3/3-19254 ОСОБА_2 разом з батьком ОСОБА_3 20 лютого 1949 року виселені на спецпоселення з конфіскацією майна з с.Красна Ланчинського району Станіславської області в Асиновський район Тюменської області, ОСОБА_4 звільнена зі спецпоселення 17 лютого 1960 року. На підставі ст.3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій Україні» ОСОБА_2 реабілітована з відновленням всіх громадянських прав з поверненням конфіскованого майна.

Згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_2 працювала в Лайському будівельному управлінні в період з 09 травня 1949 року по 05 червня 1960 року.

20 березня 2003 року Комісією з питань поновлення прав реабілітованих видано ОСОБА_2 посвідчення №4202.

22 січня 2015 року позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила врахувати факт її перебування на спецпоселенні та провести обчислення трудового стажу в потрійному розмірі.

Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області листом від 09 лютого 2015 року №1-/0-10 відмовило у задоволенні заяви ОСОБА_2 про обчислення трудового стажу роботи на спецпоселенні в потрійному розмірі на підставі ст.58 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ст.58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, необґрунтовано репресованим і згодом реабілітованим, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі.

Реабілітованими особами відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (далі Закон №962-ХІІ) вважаються особи, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР від 25 грудня 1958 року «Про кримінальну відповідальність за державні злочини», за винятком осіб, зазначених у ст.2 цього Закону.

Відповідно до ст.3 Закону №962-ХІІ реабілітації підлягають всі громадяни, які заслані і вислані з постійного місця проживання та позбавлені майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім'ями.

Частиною 1 ст.6 Закону № 962-XII встановлено, що реабілітованим громадянам відповідно до ст.1 цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Згідно п.7 Постанови Верховної Ради України від 24 грудня 1993 року № 3812-XII «Про тлумачення Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (далі - Постанова) направлення у заслання, вислання та спеціальні поселення в адміністративному порядку (стаття 3) - це застосування репресій на підставі рішень місцевих органів влади, адміністративних органів, посадових осіб чи громадських організацій з політичних мотивів до сімей осіб, репресованих за обвинуваченням у контрреволюційних злочинах; до осіб, визнаних соціально небезпечними у політичному відношенні, противниками колективізації; до обвинувачених у зв'язках з так званими «ворогами народу», у приналежності до політичних партій тощо.

Особи, які були незаконно вислані чи заслані і згодом реабілітовані, поновлюються в усіх громадянських правах, але на них не поширюються пільги, передбачені статтею 6 цього Закону.

Аналіз вказаного пункту Постанови дає підстави вважати, що він стосується тлумачення статті 3, а не статті 1 Закону № 962-XII.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року №21-816а15.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій що на ОСОБА_2 не поширюються пільги встановлені ч.1 ст.6 Закону № 962-XII, оскільки її визнано реабілітованою на підставі ст.3 Закону № 962-XII.

За вказаними обставинами суди попередніх інстанцій дійшли до вірного висновку про правомірність дій відповідача та відмови у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги встановлених обставин справи та висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16 квітня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді