Справа № 2а-409/11/0970
Суддя: Бобров Ю.О.
Дата ухвалення: 2011-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2011 р. Справа № 2a-409/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Боброва Ю.О.

за участю секретаря судового засідання Дмитрашко О.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: державного підприємства «Івано-Франківській військовий ліспромкомбінат»

до відповідача: Державної податкової інспекції в Яворівському районі Львівської області

про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 28.12.2010 року,-

ВСТАНОВИВ:

01.02.2011 року державне підприємство «Івано-Франківській військовий ліспромкомбінат»(надалі позивач) звернулося з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Яворівському районі Львівської області (надалі відповідач) про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.12.2010 року за № /0.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до вимог підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000 за № 2181-III (надалі Закону № 2181) платники податків самостійно визначають черговість та форми задоволення претензій кредиторів за рахунок активів, вільних від заставних зобовязань забезпечення боргу. Тому, відповідач зробив невірний висновок про заборгованість позивача зі сплати податку на додану вартість за січень березень 2008 року та протиправно виніс вказане податкове повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій в сумі 81098,42 коп.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, вказаних у позовній заяві. Крім того, пояснила суду, що відповідно до вимог підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону № 2181-III платники податків самостійно визначають черговість та форми задоволення претензій кредиторів за рахунок активів. Також, згідно вимог пункту 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою правління Національного банку України за № 22 від 21.01.2004 року, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученням власників цих рахунків. При цьому, пунктом 3.8 вказаної Інструкції передбачено, що реквізит «Призначення платежу»у платіжному дорученні заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів одержувачу. Тому, суми податкових зобовязань або податкового боргу з урахуванням підпункту 16.5.2 пункту 16.5 статті 16 вказаного Закону слід вважати сплаченими в день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу про сплату відповідних податкових зобовязань або податкового боргу, визначених платником податків. Отже, в розумінні вимог пункту 7.7 статті 7 Закону № 2181 податковий орган не наділений правом самостійно визначати черговість платежу та змінювати його призначення зараховувати поточні платежі зі сплати податку на додану вартість за січень, лютий та березень 2008 року в рахунок погашення боргу за рішеннями господарського суду Івано-Франківської області у справах № А-5/88 від 12.04.2007 року та № А-6/143 від 23.10.2007 року. Враховуючи те, що позивачем своєчасно сплачений податок на додану вартість за січень березень 2008 року, податкове повідомлення-рішення від 28.12.2010 року за № /0 слід визнати нечинним та скасувати. У звязку з цим, просила позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти позову заперечила та пояснила суду, що податкове повідомлення-рішення від 28.12.2010 року за № /0 було винесено Яворівською ДПІ на підставі акту перевірки від 28.12.2010 року № 2669/16-0/24977923 та відповідно до вимог Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000 за № 2181-III. Податковою інспекцією зараховувалися поточні платежі зі сплати податку на додану вартість відповідно до вимог пункту 7.7 статті 7 цього Закону, згідно якої податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобовязань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обовязковими платежами) у рівних пропорціях. Тому, поточні платежі позивача з податку на додану вартість за січень, лютий та березень 2008 року зараховувалися податковим органом в рахунок податкового боргу за рішеннями господарського суду Івано-Франківської області у справах № А-5/88 від 12.04.2007 року та № А-6/143 від 23.10.2007 року. У звязку з цим, у задоволенні позову просила відмовити повністю.

Суд, розглянувши матеріали даної адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, установив наступне.

22.06.1993 року державне підприємство Міністерства оборони України «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат»зареєстроване виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради як юридична особа, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію серії АО № 267680. Старицький військовий лісгосп є структурним підрозділом вказаного підприємства та взятий на облік ДПІ в Яворівському районі Львівської області платником податку на додану вартість.

У грудні 2010 року державною податковою інспекцією у Яворівському районі проведена перевірка позивача з питань дотримання вимог Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000 за № 2181-III щодо повної та своєчасної сплати податку на додану вартість за період з 03.03.2008 року до 27.12.2010 року

За результатами перевірки податковим органом складений акт від 28.12.2010 року № 2669/16-0/24977923, відповідно до якого встановлені порушення позивачем вимог підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 3 Закону №2181 та статті 9 Закону України «Про систему оподаткування», а саме несвоєчасна сплата до бюджету податку на додану вартість за січень березень 2008 року в сумі 162196,56 грн. (а.с. 9 19).

На підставі вказаного акту перевірки податковою інспекцією прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.12.2010 року за №/0 про застосування до позивача штрафних санкцій в сумі 81098,42 грн. за несвоєчасну сплату до бюджету ПДВ за січень березень 2008 року (а.с. 8).

Згідно оглянутих в судовому засіданні податкових декларацій з податку на додану вартість Старицького військового лісгоспу за січень, лютий та березень 2008 року суми ПДВ, які підлягають нарахуванню до сплати в бюджет за підсумками вказаних звітних періодів (рядок 27) становлять, відповідно, 46761,00 грн., 92522,00 грн., 74242,00 грн. (а.с. 55 60).

Відповідно до перевірених судом банківських виписок з розрахункових рахунків позивача щодо руху його коштів за період з 01.01.2008 року до 31.05.2008 року, Старицьким військовим лісгоспом перераховано до бюджету податок на додану вартість згідно задекларованих сум в повному обсязі. При цьому, платником податку в платіжних документах вказувалося призначення платежу податок на додану вартість за відповідний звітний період. Тими ж банківськими виписками підтверджується також те, що протягом січня березня 2008 року позивачем сплачувалися суми ПДВ за рішеннями господарського суду Івано-Франківської області у справах № А-5/88 від 12.04.2007 року та № А-6/143 від 23.10.2007 року (а.с. 61 87).

Судом установлено, що протягом вказаного вище періоду податковим органом платежі позивача зі сплати ПДВ зараховувалися лише в рахунок погашення боргу за рішеннями господарського суду, незважаючи на те, що в платіжних дорученнях в графі «Призначення платежу»було вказано про зарахування до бюджету поточних платежів з цього виду податку.

Своєчасна сплата податку на додану вартість позивачем за січень березень 2008 року підтверджується також перевіреними в судовому засіданні письмовими доказами: актом звірки розрахунків позивача та відповідача зі сплати податку на додану вартість по розстроченому платежу за рішеннями господарського суду Івано-Франківської області у справах № А-5/88 від 12.04.2007 року та № А-6/143 від 23.10.2007 року; актом звірки розрахунків позивача та відповідача зі сплати поточних платежів податку на додану за січень березень 2008 року; реєстром платіжних доручень зі сплати ПДВ за 2008 рік (а.с. 42 49).

Відповідно до вимог частини 1 стаття 67 Конституції України кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правовідносини щодо сплати податку на додану вартість, які виникли у позивача, регламентовані нормами Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 року № 168/97-ВР.

Відповідно до статті 2 цього Закону платником податку є будь-яка особа, яка здійснює або планує здійснювати господарську діяльність та реєструється за своїм добровільним рішенням як платник цього податку або підлягає обовязковій реєстрації як платник цього податку.

Статтею 3 Закону встановлено, що обєктом оподаткування є операції платників податку, в тому числі, з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України, в тому числі операції з передачі права власності на обєкти застави позичальнику (кредитору) для погашення заборгованості заставодавця, а також з передачі обєкта фінансового лізингу у користування лізингоотримувачу (орендарю).

Згідно підпункту 7.8.1 пункту 7.8 статті 7 вказаного Закону податковим періодом є один календарний місяць.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про систему оподаткування»від 25.06.1991 року № 1251-XII платники податків і зборів (обов'язкових платежів) зобов'язані сплачувати належні суми податків і зборів (обов'язкових платежів) у встановлені законами терміни.

Закон України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000 року № 2181-III (далі Закон № 2181) установлює порядок погашення зобовязань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обовязкових платежів).

Відповідно до вимог підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону № 2181 платник податків зобовязаний самостійно сплатити суму податкового зобовязання, зазначену у поданій ним податкові декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання відповідно декларації.

Підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону № 2181 встановлено, що активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду. В інших випадках платники податків самостійно визначають черговість та форми задоволення претензій кредиторів за рахунок активів, вільних від заставних зобовязань забезпечення боргу.

Згідно підпункту «а»4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону № 2181 податкові декларації подаються за базовий (звітний) період, що дорівнює календарному місяцю (в тому числі при сплаті місячних авансових внесків), - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Згідно пункту 7.7 статті 7 вказаного Закону податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобовязань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обовязковими платежами) у рівних пропорціях.

Підпунктом 16.5.2 пункту 16.5 статті 16 Закону № 2181 встановлено, що днем подання до установ банків платіжного доручення за всіма видами податкових платежів вважається день його реєстрації у цих установах.

Відповідно до пункту 6 статті 7 Закону України «Про Національний банк України»від 20.05.1999 року № 679-XIV, із змінами та доповненнями, Національний банк України визначає систему, порядок і форми платежів.

Пунктом 1.7 Постанови Національного банку України від 21.01.2004 року № 22 «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за № 377/8976, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції.

Реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками (пункт 3.8 Інструкції).

Із наведеного випливає, що право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику. Тому, суми податкових зобовязань або податкового боргу урахуванням підпункту 16.5.2 пункту 16.5 статті 16 Закону № 2181 слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобовязань або податкового боргу, визначених платником податків.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України № 2181, який є спеціальним законом з питань оподатковування і установлює порядок погашення зобовязань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обовязкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначено вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу. Серед таких заходів немає зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків. У разі недотримання платником податків порядку погашення податкового боргу та виконання податкових зобовязань, передбаченого пунктом 7.7 статті 7 Закону № 2181, податковий орган не наділений правом чи обовязком змінювати призначення платежу, визначене платником податків.

Таким чином, аналізуючи вказані норми законодавства слід прийти до висновку про те, що самостійне зарахування податковим органом сплачених платником податку сум у рахунок податкового боргу або податкових зобовязань, які не вказані в графі «Призначення платежу»платіжної вимоги під час перерахування коштів до бюджету, є неправомірним.

Аналогічна позиція з даного питання зазначена в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 17.03.2009 року за № 358/13/13-09.

Відповідно до вимог частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем у судовому засіданні не спростовані доводи позивача про своєчасну та повну сплату податку на додану вартість за січень березень 2008 року.

Враховуючи наведене, на підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Яворівському районі Львівської області № /0 від 28.12.2010 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Бобров Ю.О.

Постанова в повному обсязі складена 18.03.2011 року.