Справа № 1570/7214/12
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" листопада 2015 р. м. Київ К/800/33941/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Степашка О.І.

Суддів Голубєвої Г.К.

Федорова М.О.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський»

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29.03.2013

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2013

у справі №1570/7214/2012

за позовом Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський»

до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» (далі по тексту - позивач, КП «ЖКС «Порто-Франківський») звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Приморському районі м. Одеси Одеської області ДПС) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07.02.2012 №, № та визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07.02.2012 № в частині визначення суми штрафної санкції у розмірі 699156,38 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 29.03.2013, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2013, у задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і прийняти нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

В зв'язку з цим касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій зазначено, що згідно акту перевірки встановлено порушення позивачем: п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 41073,00 грн.; пп. 7.2.1, пп. 7.2.6 п. 7.2, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», п. 187.10 ст. 187 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 59205,00 грн.; п. 19.2 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» та «Порядку заповнення та надання податковими агентами податкового розрахунку сум доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податку та сум, утриманого з них податку, в результаті чого перерахування грошових коштів СПД-ФО за 2010 рік у податкових розрахунках по формі №1-ДФ відображено не в повному обсязі; п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, в результаті чого перерахування грошових коштів фізичним особам за 2011 рік у податкових розрахунках по формі №1-ДФ відображено не в повному обсязі; п. 1.3, п. 1.15 ст. 1, п. 3.1 ст. 3, пп. 8.1.1, пп. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8, п. 16.1 ст. 16 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», пп. 14.1.54, пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, пп. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162, п. 163.1 ст. 163, ст. 168 Податкового кодексу України, в результаті чого до бюджету не перераховано податок з доходів фізичних осіб з виплаченої заробітної плати у сумі 2796625,51 грн. за 2010-2011 роки.

З приводу господарських операцій позивача з ТОВ «Київград» та ПП «Дана маркет юг» щодо яких, відповідно до висновків судів попередніх інстанцій, позивачем документально не підтверджено реальність здійснення господарських відносин, їх вид, обсяг, якість та проведення розрахунків, то слід зазначити наступне.

Як свідчать матеріали справи, між КП «ЖКС «Порто-Франківський» (замовник) та ТОВ «Київград» (підрядник) було укладено договори від 01.08.2011 №0108-1, від 08.08.2011 №881, від 08.08.2011 №882, від 08.08.2011 №883, від 08.08.2011 №884, відповідно до яких підрядник у відповідності з затвердженою проектно-кошторисною документацією виконує поточний ремонт покрівель житлових будинків, які розташовані за адресою: пров. Нахімова, 6, вул. Маразлієвська, 12, вул. Маразлієвська, 1а, пров. Віце-адмірала Жукова, 4, вул. Жуковського, 29.

На підтвердження виконання вказаних договорів позивачем до суду надані акти прийомки виконаних підрядних робіт за типовою формою №КБ-2в, довідки про вартість виконаних підрядних робіт і затратах за формою №КБ-3, податкові накладні та платіжні доручення про оплату наданих послуг.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою №КБ-3 по відносинам з ТОВ «Київград» до перевірки не надавав, посилаючись на те, що коректна вартість виконаних підрядних будівельних робіт зазначена на стор. 3 кожного з актів за формою №КБ-2в. Таким чином, податковим органом було правомірно зазначено про неналежне підтвердження господарських операцій з ТОВ «Київград» необхідними первинними документами бухгалтерського обліку.

Проте, з такими висновками судів попередніх інстанцій в повній мірі погодитись не можна, оскільки у будівництві є дві примірні форми первинних документів з обліку - «Акт приймання виконаних будівельних робіт» (№КБ-2в) та «Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати» (№КБ-3), які затверджені наказом Мінрегіонбуду від 04.12.2009 №554 (із змінами, внесеними наказом Мінрегіону від 19.09.2011 №195). По будовах (об'єктах), що здійснюються за рахунок бюджетних коштів і коштів підприємств, установ і організацій державної форми власності взаєморозрахунки за виконані обсяги будівельних робіт здійснюються обов'язково на підставі форм №КБ-2в та №КБ-3. Для підприємств, що виконують роботи за рахунок інших джерел фінансування, застосування примірних форм №КБ-2в і №КБ-3 є рекомендованим. У цих випадках може складатися інший документ, форма якого зазначається у договорі підряду, що забезпечує отримання інформації про дату, види, обсяги та вартість виконаних робіт, обчислення прибутку, з обґрунтуванням вартості та підтвердженням витрат матеріальних ресурсів.

Наявність законодавчо визначених обставин для формування валових витрат та податкового кредиту є обов'язковою, але не є безумовною підставою для визнання правомірності такого формування за умови, якщо податковий орган доведе, що відомості в первинних документах не відповідають дійсності, в тому числі, коли господарські операції не мали реального характеру, були спрямовані на протиправне отримання податкових вигод з метою ухилення від оподаткування. Водночас нереальність господарських операцій з придбання платником податку послуг має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, в основі будь-якої реальної господарської операції має лежати економічна мета, тобто бажання платника податків приростити активи за допомогою досягнення господарського ефекту. З метою дослідження фактичного придбання послуг необхідно аналізувати умови їх постачання, досліджувати усі первинні бухгалтерські документи, складені під час здійснення господарських операцій, підстави, зміст придбаних послуг відповідно до умов договорів, їх вартість та виконання.

Також, доведенню підлягають обставини щодо придбання платником податків послуг з метою використання у власній господарській діяльності, у зв'язку з чим необхідно встановити види господарської діяльності, що здійснювалися платником податків, мету здійснення господарських операцій (призначення послуг) тощо.

Висновки судів попередніх інстанцій зроблені без належного дослідження питання щодо реального здійснення господарських операцій. Суди попередніх інстанцій не дослідили доказів, зокрема щодо використання у власній господарській діяльності позивача отриманих від контрагентів товарів та послуг, крім того судами не надано належної правової оцінки доказам, що надані позивачем на підтвердження реальності проведених операцій.

Колегія суддів звертає увагу на те, що документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податкового обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, зміст послуг, що надають тощо. При цьому, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податку у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Стосовно порушення позивачем порядку визначення дати виникнення податкових зобов'язань по господарським відносинам з ТОВ «Київград» з надання послуг по виконанню підрядних будівельних робіт, слід зазначити наступне.

Згідно з п. 187.10 ст. 187 Податкового кодексу України платники податку, які постачають теплову енергію, газ природний (крім скрапленого), надають послуги з водопостачання, водовідведення чи послуги, вартість яких включається до складу квартирної плати чи плати за утримання житла, фізичним особам, бюджетним установам, не зареєстрованим як платники податку, а також житлово-експлуатаційним конторам, квартирно-експлуатаційним частинам, об'єднанням співвласників багатоквартирних будинків, іншим подібним платникам податку, які здійснюють збір коштів від зазначених покупців з метою подальшого їх перерахування продавцям таких товарів (надавачам послуг) у рахунок компенсації їх вартості (далі по тексту - ЖЕКи), визначають дату виникнення податкових зобов'язань та податкового кредиту за касовим методом.

Касовий метод для цілей оподаткування згідно з розділом V цього Кодексу - метод податкового обліку, за яким дата виникнення податкових зобов'язань визначається як дата зарахування (отримання) коштів на банківський рахунок (у касу) платника податку або дата отримання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) ним товарів (послуг), а дата виникнення права на податковий кредит визначається як дата списання коштів з банківського рахунку (видачі з каси) платника податку або дата надання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) йому товарів (послуг) (пп. 14.1.266 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Таким чином, якщо платник податку здійснює операції, перелічені у п. 187.10 ст. 187 зазначеного Кодексу, то за касовим методом такий платник визначає як податкові зобов'язання так і податковий кредит за операціями з придбання товарів (послуг), перелічених у цьому пункті, використаних у межах здійснення таких операцій, оподаткованих за касовим методом.

Тому, якщо платник податку придбаває товари, які призначаються для їх використання в операціях, визначених у п. 187.10 ст. 187 Кодексу, за якими податкові зобов'язання визначаються за касовим методом, то суми податку, сплачені у зв'язку з таким придбанням до податкового кредиту включаються теж за касовим методом.

За операціями, за якими податкові зобов'язання нараховуються за касовим методом, право на податковий кредит виникає на дату перерахування коштів з рахунку або каси платника податку в оплату вартості придбаних товарів (робіт, послуг) чи дату поставки інших видів компенсації їх вартості.

При цьому, такий механізм формування податкового кредиту за касовим методом не залежить від того, чи здійснюється повна або часткова оплата придбаних товарів (послуг) за податковою накладною, яка була отримана при придбанні товарів (послуг) у попередніх періодах.

У випадку формування податкового кредиту за касовим методом, отримана податкова накладна, оплата по якій здійснюється у різних податкових періодах, включається до Реєстру отриманих податкових накладних на кожну дату списання коштів з банківського рахунка (видачі з каси) платника податку або надання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) товарів (послуг).

Однак, податковий орган при перевірці не взяв до уваги цю обставину, та зробив висновок про застосування «касового методу» до всіх операцій позивача без винятку. При цьому, судами попередніх інстанцій, не було надано належної правової оцінки зазначеній обставині.

Щодо порушень позивачем положень законодавства по податку з доходів фізичних осіб, суд зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, згідно акту перевірки на порушення вимог п. 19.2 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України КП «ЖКС «Порто-Франківський» не перерахувало до бюджету податок з доходів фізичних осіб по виплаченій заробітній платі працівникам підприємства на 01.02.2010 - 1494874,80 грн., 01.03.2010 - 1484899,64 грн., 01.04.2010 - 1226742,19 грн., 01.05.2010 - 1385108,73 грн., 01.06.2010 - 1552795,97 грн., 01.07.2010 - 1665665,91 грн., 01.08.2010 - 1893408,21 грн., 01.09.2010 - 1722134,60 грн., 01.10.2010 - 2244594,56 грн., 01.11.2010 - 2425899,85 грн., 01.12.2010 - 2594595,81 грн., 01.01.2011 - 2221255,87 грн., 01.02.2011 - 2415958,71 грн., 01.03.2011 - 2141725,21 грн., 01.04.2011 - 2048759,74 грн., 01.05.2011 - 2268732,61 грн., 01.06.2011 - 2462887,35 грн., 01.07.2011 - 2561837 грн., 01.08.2011 - 2601265,17 грн., 01.09.2011 - 2760465,72 грн., 30.09.2011 - 2918657,08 грн.

За змістом п. 1.15 ст. 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» податковий агент - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Відповідно до пп. 16.3.5 п. 16.3 ст. 16 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» відповідальність за своєчасне та повне перерахування сум податку до відповідного місцевого бюджету несе юридична особа або її уповноважений підрозділ, що нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід.

Підпунктом «б» п. 19.2 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» встановлений обов'язок осіб, які відповідно до цього Закону мають статус податкових агентів, надавати у строки, встановлені законом для податкового кварталу, якщо інше не визначено нормами цього Закону, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також сум утриманого з них податку податковому органу за місцем свого розташування. У разі коли зазначена особа протягом звітного кварталу не виплачує такі доходи або виплачує доходи не всім платникам податку, зазначена звітність не подається або подається стосовно платників податку, які фактично отримали такі доходи. Запровадження інших форм звітності із зазначених питань не припускається.

За змістом пп. 20.3.2 п. 20.3 ст. 20 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» у разі коли податковий агент до або під час виплати доходу на користь платника податку не здійснює нарахування, утримання або сплату (перерахування) цього податку, відповідальність за погашення суми податкового зобов'язання або податкового боргу, що виникає внаслідок таких дій, покладається на такого податкового агента.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено та не заперечується сторонами по справі, що відповідачем подавалися до податкового органу податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податків, і сум утриманого з них податку форми №1ДФ, але податкові зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у період 2010-2011 років сплачувалися несвоєчасно та не в повному обсязі. Проте, судами попередніх інстанцій не враховано доводів позивача, що до складу суми недоплати 2796625,10 грн. була включена заборгованість позивача по податку з доходів фізичних осіб за минулі періоди (2008-2009 роки) у розмірі 1447819,35 грн., а отже судам попередніх інстанцій необхідно було дослідити облікову картку позивача з зазначеного податку з метою визначення правомірності винесення податкового повідомлення-рішення по податку з доходів фізичних осіб.

Вищевказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.

Відповідно до п. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки, передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, ухвала та постанова у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір відповідно до норм матеріального права, а обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 222, 223, 227, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29.03.2013 та ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2013 скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)Г.К. Голубєва
(підпис)М.О. Федоров