Справа № 2а-15228/10/2670
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2011-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 січня 2011 року 12:51 № 2а-15228/10/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: Головуючого - судді Дегтярьової О.В., при секретарі судового засіданні ОСОБА_1, за участю представників: позивача - ОСОБА_2 (довіреність від 13.10.2010р. б/н), відповідача ОСОБА_3 (довіреність від 19.10.2010р. № 7026/9/10-017), ОСОБА_4 (довіреність від 02.12.2010р. № 8707/9/10-017), розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Кохавинка»
доДержавної податкової інспекції у Деснянському районі міста Києва
проскасування податкових повідомлень рішень від 15 березня 2010 року № /0, від 20 травня 2010 року № /1, від 05 серпня 2010 року № /2, від 13 жовтня 2010 року № /3 в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 7 670, 00 грн., -
В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Торговий дім «Кохавинка»заявлені позовні вимоги до ДПІ у Деснянському районі м. Києва про скасування податкових повідомлень рішень від 15 березня 2010 року № /0, від 20 травня 2010 року № /1, від 05 серпня 2010 року № /2, від 13 жовтня 2010 року № /3 (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 27 грудня 2010 року) в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 7 670, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що неперерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб відбулось через помилкове зазначення реквізитів сплати даного податку, тобто сплата податку відбулась не на той розрахунковий рахунок. Крім того, позивач посилався на те, що ним було подано податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податків, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) за третій квартал 2008 року, що спростовує висновки акта перевірки та свідчить про протиправність спірних податкових повідомлень рішень.

Відповідач по справі проти позовних вимог заперечував, подав письмові заперечення. В обґрунтування заперечень посилався на те, що висновки акта перевірки, які стали підставою для прийняття спірних податкових повідомлень рішень, не були ним спростовані.

У судових засіданнях представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Представники відповідача у судових засіданнях заперечували проти позовних вимог та просили відмовити в їх задоволенні.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.

ДПІ у Деснянському районі м. Києва провела планову виїзну перевірку ТОВ «Торговий дім «Кохавинка»з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства за період з 01 жовтня 2006 року по 30 вересня 2009 року та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2006 року по 30 вересня 2009 року, за результатами якої було складено акт від 26 лютого 2010 року № 1042/23-2/32345451.

В ході перевірки було встановлено порушення підпункту 9.3.2, підпункту 9.3.3 п. 9.3 ст. 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», що мало вираз у неподанні податкового розрахунку про нараховані дивіденди та у неперерахуванні до бюджету податку з доходів фізичних осіб з нарахованих дивідендів за вересень 2008 року в сумі 15 000, 00 грн.

15 березня 2010 року ДПІ у Деснянському районі м. Києва на підставі акта перевірки прийняла податкове повідомлення рішення № /0, яким згідно з підпунктом «а»підпункту 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»та згідно з підпунктом 17.1.1, підпунктом 17.1.2 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»за порушення підпункту 9.3.2, підпункту 9.3.3 п. 9.3 ст. 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»визначила позивачу суму податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб в розмірі 22 670, 00 грн., у тому числі 15 000, 00 грн. основний платіж та 7 670, 00 грн. штрафні (фінансові) санкції.

Вказане податкове повідомлення рішення було оскаржено позивачем в адміністративному порядку, за наслідками якого його скарги були залишені без задоволення, ДПІ у Деснянському районі м. Києва прийняла податкові повідомлення рішення від 20 травня 2010 року № /1, від 05 серпня 2010 року № /2, від 13 жовтня 2010 року № /3 на аналогічні суми.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про систему оподаткування», який діяв на момент спірних правовідносин, платники податків і зборів (обовязкових платежів) зобовязані подавати до державних податкових органів та інших державних органів відповідно до законів декларації, бухгалтерську звітність та інші документи і відомості, повязані з обчисленням і сплатою податків і зборів (обовязкових платежів).

Відповідно до підпункту 17.1.1 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(який був чинний на момент спірних правовідносин), який є спеціальним законом з питань оподаткування і установлює порядок погашення зобовязань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обовязкових платежів), включаючи збір на обовязкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообовязкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення, платник податків, що не подає податкову декларацію у строки, визначені законодавством, сплачує штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання або її затримку.

В силу підпункту 17.1.2 п. 17.1 ст. 17 цього ж Закону у разі коли контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобовязання платника податків за підставами, викладеними у підпункті «а»підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, додатково до штрафу, встановленого підпунктом 17.1.1 цього пункту, платник податків сплачує штраф у розмірі десяти відсотків суми податкового зобовязання за кожний повний або неповний місяць затримки податкової декларації, але не більше пятдесяти відсотків від суми нарахованого податкового зобовязання та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Підпунктом «а»підпункту 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 вищезазначеного Закону передбачено, що контролюючий орган зобовязаний самостійно визначити суму податкового зобовязання платника податків у разі якщо платник податків не подає у встановлені строки податкову декларацію.

Аналіз зазначених положень свідчить, що відповідальність, передбачена підпунктом 17.1.1 та підпунктом 17.1.2 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», застосовується до платника податку у випадку, коли платник податку не подав податкову декларацію у строки визначені законодавством, що призвело до самостійного визначення податковим органом суми податкового зобовязання внаслідок такого неподання.

В розумінні зазначеного Закону під податковою декларацією, розрахунком (податковою декларацією) розуміється документ, що подається платником податків до контролюючого органу у строки, встановлені законодавством, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податку, збору (обовязкового платежу).

Платник податків самостійно обчислює суму податкового зобовязання, яку зазначає у податковій декларації, крім випадків, передбачених підпунктом «г»підпункту 4.2.2 пункту 4.2, а також пунктом 4.3 цієї статті (підпункт 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 вищезазначеного Закону).

Відповідно до положень підпункту 9.3.1 п. 9.3 ст. 9 Закону України «Про податок з доходів з фізичних осіб»(в редакції на момент спірних правовідносин) податковим агентом платника податку при нарахуванні (виплаті) на його користь дивідендів, крім випадків, визначених у підпункті 4.3.17 цього Закону, є емітент корпоративних прав або за його дорученням - інша особа, яка здійснює таке нарахування (виплату).

Податковим агентом при виплаті дивідендів є будь-який резидент, який нараховує дивіденди, включаючи того, що сплачує податок на прибуток підприємств у спосіб, відмінний від загального (є субєктом спрощених систем оподаткування), або є звільненим від сплати такого податку з будь-яких підстав (підпункт 9.3.2 п. 9.3 ст. 9 вищезазначеного Закону).

Підпунктом 9.3.3 п. 9.3 ст. 9 цього ж Закону передбачено, що резидент, що виплачує дивіденди платникам цього податку, надає податковому органу у строки, встановлені законом для місячного податкового періоду, податковий розрахунок про нараховані дивіденди, форма якого визначається за правилами, встановленими законом.

В силу підпункту «а»підпункту 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», який діяв на момент спірних правовідносин, податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків), - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Форма податкового розрахунку резидента, що виплачує дивіденди платникам податку з доходів фізичних осіб, затверджена наказом Державної податкової адміністрації України від 04 грудня 2003 року № 586, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2004 року за № 70/8669.

В зазначеному розрахунку зазначаються показники, зокрема «нараховано дивідендів за звітний період»(код рядка 01), «ставка податку»(код рядка 02), «нараховано податку» (код рядку 03), сума штрафу відповідно до підпункту «б»п. 17.2 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (код рядка 07).

В розумінні цього ж Закону податковий агент - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобовязані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону (абзац перший п. 1.15 ст. 1).

Підпунктом «б»п. 19.2 ст. 19 цього ж Закону встановлено, що особи, які відповідно до цього Закону мають статус податкових агентів, зобовязані надавати у строки, встановлені законом для податкового кварталу, якщо інше не визначено нормами цього Закону, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також сум утриманого з них податку податковому органу за місцем свого розташування.

Розмір штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм цього Закону та підстави для їх застосування визначаються законом, що регулює такі питання, якщо інше не встановлене нормами цього Закону (п. 20.1 ст. 2 цього ж Закону).

Встановлений в акті перевірки факт неподання позивачем, як податковим агентом, розрахунку резидента, що виплачує дивіденди платникам податку з доходів фізичних осіб, за вересень 2008 року не був спростований позивачем в ході розгляду справи і свідчить про те, що ним, як податковим агентом, не було подано розрахунок (декларацію) у встановлений законодавством строк, що призвело до донарахування податковим органом позивачу суми податкового зобовязання з урахуванням також того, що позивач не довів сплату податку в цьому періоді.

При цьому доводи позивача відносно подання ним податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1 ДФ) визнаються судом безпідставними, оскільки при виплаті дивідендів резидентом в порядку п. 9.3 ст. 9 Закону України «Про податок з доходів з фізичних осіб» передбачено подання окремого виду податкового розрахунку і подання розрахунку за формою № 1 ДФ не звільняє від виконання цього обовязку.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про правомірність застосування до позивача спірними податковими повідомленнями рішеннями штрафних (фінансових) санкцій на підставі підпункту 17.1.1, підпункту 17.1.2 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Частиною першою ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, яка розкриває принцип законності, передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог та про відмову в задоволенні позовних вимог.

З урахуванням ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України та відсутності документально підтверджених судових витрат відповідача, повязаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати присудженню з позивача не підлягають.

Керуючись ст. 2, ст. 9, ст. ст. 69 - 71, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими в ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя ОСОБА_5
Дата виготовлення та підписання повного тексту постанови 21 січня 2011 року.