Справа № 820/10307/15
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

02 листопада 2015 р. № 820/10307/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бадюков Ю.В.,

при секретарі судового засідання - Кікоян Г.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача, третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до третя особа: Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, начальник Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області ОСОБА_4,
про визнання незаконним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 Д.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (далі по тексту відповідач, ГУ МВС), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - начальник ГУ МВС України в Харківській області ОСОБА_4 (далі по тексту третя особа, начальник ГУ МВС) в якому, просить суд визнати незаконним та скасувати рішення (Доручення) начальника Головного Управління МВС України в Харківській області № 1/418 від 26.08.2015р. «Про відрядження та покладання обовязків», як незаконне та видане всупереч Конституції та законодавству України.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до доручення начальника ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_5 № 1/418 від 26.08.2015 р. «Про відрядження та покладання обов'язків» до вирішення питання про заміщення посади першого заступника - начальника слідчого відділення Красноградського РВ ГУМВС України в Харківській області його незаконно на два місяці відрядили для виконання цих функції, оскільки відрядження з ним не узгоджувалось, умови відрядження йому невідомі, посада начальника слідчого відділення у порівнянні з посадою начальника слідчого відділу є пониженням по службі, вказаним відрядженням його сім'я поставлена в завідомо тяжке становище, оскільки на його утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей та жінка у відпустці по догляду за дитиною.

Вказує, що фактично це відрядження, на його думку, є переміщенням (переведенням) на роботу з меншим обсягом роботи, тобто пониженням в посаді. Це суперечить нормам законодавства, що регулює службово-трудові правовідносини працівників ОВС, тому переміщення (відрядження) не може бути без мотивованим та не обумовленим інтересами служби, воно повинно провадитись відповідно до вимог п. п. 42, 45 Положення про проходження служби, проведення атестації згідно п. п. 47, 48 цього ж Положення та Інструкції про порядок проведення атестування особового складу ОВС, надання наданням згоди в письмовій формі (рапорті) працівника на переведення, з врахуванням норм дисциплінарного статуту СВС України, ч. 3 ст. 43 Конституції України, ст. ст. 2, 8, 24, 25 Конвенції Міжнародної організації праці від 28.06.1930 р. № 29 «про обов'язкову та примусову працю», що ратифікована Україною в 1995 році.

У Дисциплінарному статуті та Положенні не йдеться мова про доручення. Але, згадування відносно «Доручення» є у ст.ст. 36 та 40 КПК України, але це не має відношення до відряджень та інших переміщень по службі.

Крім того, позивач вважає, що Присяга працівника ОВС, на яку посилається відповідач, відповідає вимогам Конституції України та не потребує виконання незаконних наказів. Ніяка особа не повинна виконувати накази які не відповідають вимогам Конституції України (ст. 60 Конституції).

Відповідач подав до суду письмові заперечення на адміністративний позов в яких вказав, що відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про міліцію» порядок та умови проходження служби в міліції регламентується Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим Кабінетом міністрів України.

При цьому відповідач зазначає, що відповідно до ч. 4 Положення про проходження служби - особи рядового і начальницького складу зобов'язані проходити службу там, де це викликано - інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників. Направлення для проходження служби за межами республіки здійснюється за згодою працівника в порядку, установленому законодавством.

Відрядження та тимчасове покладання обов'язків не є просуванням по службі, оскільки позивача не було безпосередньо призначено на посаду в Красноградському РВ ГУ, а фактично він залишається в займаній посаді в Київському РВ ХМУ ГУ та отримує грошове забезпечення відповідно до займаної посади.

Тому, вважає відповідач, порушень законодавства в діях начальника ГУМВСУ в Харківській області не було, він діяв виключно в межах с межах повноважень та виключно з інтересах служби. Крім того, вказує далі, відрядження не є покаранням в сенсі диспозиції розділу 4 Дисциплінарного статуту ОВС України.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити з підстав, зазначених у позові та додаткових поясненнях.

Представник відповідача та третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні з підстав та мотивів, викладених у письмових запереченнях.

Перевіривши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне позовні вимоги повністю задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що підполковник міліції ОСОБА_1 перебуває на службі у лавах органів МВС з 01.09.1992 р. та працює на посаді начальника слідчого відділу Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області з 26.10.2011 р.

Як встановлено судом, 25.08.2014 року на імя начальника ГУМВС України в Харківській області генерал-майору міліції ОСОБА_5 т.в.о. начальника СУ ГУМВС України в Харківській області полковник міліції ОСОБА_6 подав рапорт «Про відрядження та покладання обов'язків» в якому до вирішення питання про заміщення посади першого заступника начальника - начальника слідчого відділення Красноградського РВ ГУМВС в області та з метою забезпечення своєчасного і якісного виконання покладених на підрозділ завдань, просить дозволу на службове відрядження до Красноградського РВ ГУМВС в області та тимчасове покладання виконання обов'язків першого заступника начальника - начальника слідчого відділення того ж РВ ГУМВС в області на підполковника міліції ОСОБА_1, першого заступника начальника - начальника слідчого відділу Київського РВ ХМУ ГУМВС в області, з 26.08.2015 р. до 26. 10.2015 р.

26.08.2015 року начальником ГУ МВС України в Харківській області ОСОБА_4 на підставі рапорту т.в.о. начальника Слідчого управління ГУМВС в області полковника міліції ОСОБА_6 від 25.08.2015 №47/18273 було прийнято доручення «Про відрядження та покладання обов'язків», яким доручає відрядити до Красноградського РВ ГУМВС в області та покласти тимчасове виконання обов'язків першого заступника начальника - начальника слідчого відділення того ж РВ ГУМВС в області на підполковника міліції ОСОБА_1, першого заступника начальника - начальника слідчого відділу Київського РВ ХМУ ГУМВС в області, 26. 08.2015 до 26.10.2015. Контроль за виконанням доручення покласти на полковника міліції ОСОБА_6, т.в.о. начальника Слідчого управління ГУМВС в області.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України «Про міліцію», який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.

Статтею 18 цього ж Закону передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Частиною 3 ст. 20 Закону передбачено, що працівник міліції при виконанні покладених на нього обов'язків керується тільки законом, діє в його межах і підпорядковується своїм безпосередньому і прямому начальникам.

Суд зазначає, що відрядження у трудовому праві - поїздка працівника за розпорядженням керівника підприємства для виконання службового доручення поза місцем роботи. На весь період відрядження, у тому числі часу перебування в дорозі, за працівником зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток і сплачуються добові за кожен день перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення й назад та витрати за найм житла.

Згідно п. 46 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого КМ УРСР, від 29.07.1991 р. № 114, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу, підлягають відрядженню до нового місця служби лише переміщені по службі, після передачі справ, але не пізніше місячного строку з дня одержання органом внутрішніх справ наказу або письмового повідомлення про переміщення по службі, крім випадків, коли дана особа перебуває в черговій відпустці або на лікуванні.

Як вбачається з матеріалів справи, наказу про переміщення по службі ОСОБА_1 на відповідачем не приймалося.

Крім того, згідно Додатку 1 до п. 3.17 Інструкції з оформлення документів у системі МВС України, затвердженої МВС від 27.07.2012 р. № 650 доручення - організаційно-розпорядчий документ, що видається в межах компетенції Міністром, першим заступником чи заступниками Міністра, керівниками структурних підрозділів апарату Міністерства, органів та підрозділів внутрішніх справ на проведення разових заходів, оперативних завдань.

Таким чином, суд зазначає, що при прийнятті рішення відповідачем не дотримано форми прийняття рішення, оскільки відрядження не є разовим заходом або оперативним завданням.

Крім того, прийняття доручення про відрядження вчинено всупереч Інструкції з організації відряджень у структурі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України від 31.12.2004 року № 1666 зі змінами та доповненнями, та є додатком №2 до наказу ГУ МВС в області від 01.06.2010 року № 352, а саме п. 1.2, яким визначено, що саме за наказом керівника або вповноваженої на це особи оформлюється рішення про відрядження. Відрядженням вважається виїзд працівника органу, підрозділу внутрішніх справ, науково-дослідної установи, навчального закладу, на певний термін та час, але не менше однієї доби, для виконання поставлених завдань поза постійним місцем роботи працівника.

Крім того, прийняте доручення в частині строків відрядження, суперечить п. 3.1. вказаної Інструкції, яким визначено, що максимальний строк перебування у відрядженні не може перевищувати 30 календарних днів, включаючи строк перебування у дорозі.

Також суд зазначає, що працівникові, який направляється у відрядження, видається грошовий аванс у межах сум, призначених на оплату вартості проїзду, витрат на наймання житла та добових.

Суд відзначає, що в оскаржуваному дорученні не міститься розпорядження до структурних підрозділів ГУ МВС про видачу позивачу грошового авансу у межах сум, призначених на оплату вартості проїзду, витрат на наймання житла та добових.

Водночас, як встановлено пунктом 6.12 Інструкції фінансово-економічні підрозділи не здійснюють відшкодування витрат, повязаних з відрядженням у випадках відсутності, зокрема, наказу про відрядження працівника.

Беручи до уваги встановлені факти, суд вважає, що відповідач, з урахуванням всіх обставин, діяв необґрунтовано, не у спосіб, що передбачений законами та Конституцією України. Заперечення та документи, надані відповідачем, не містять доказів того, що доручення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області № 1/418 від 26.08.2015 року є правомірним в частині відрядження ОСОБА_1 А тому вимоги ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України щодо свого обов'язку довести правомірність свого рішення відповідачем не виконано. З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що рішення про відрядження відповідачем проведено не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені законами та Конституцією України.

Згідно ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що Доручення начальника Головного Управління МВС України в Харківській області № 1/418 від 26.08.2015р. «Про відрядження та покладання обовязків» було прийняте з порушенням вимог чинного законодавства, а тому визнається судом протиправним.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, третя особа - начальник Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати рішення начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області ОСОБА_4, викладене в дорученні № 1/418 від 26.08.2015 р. "Про відрядження та покладання обов'язків щодо відрядження ОСОБА_1.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Бадюков Ю.В.