Справа № 305/1911/15-а
Суддя: Ємчук В. Е.
Дата ухвалення: 2015-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 305/1911/15-а
Провадження по справі 2-а/305/69/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.11.2015 року. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Ємчук В.Е.

з участю: секретаря Орос С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Рахівської РДА про визнання дій протиправними та зобов"язання здійснити нарахування та виплату разової грошової допомоги та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до управління праці та соціального захисту населення Рахівської РДА, який мотивуває тим, що він, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, інвалід війни ІІІ групи, у квітні 2015 року звернувся із заявою до відповідача про проведення перерахунку та виплату йому разової щорічноїдо 05 травня грошової допомоги, у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, відповідно до ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захиститу", з урахуванням доплати гірських. Відповідач перерахунок відмовився проводити, проінформувавши позивача про те, що такий провести не можливо, посилаючись на постанови КМУ та інші нормативно-правові акти, відповідно до яких не передбачено виплату такої допомоги у зазначеному розмірі, оскільки ЗУ "Про Державний бюджет на 2015 рік" не передбачено зазначених видатків. Важає такі дії відповідача неправомірними, та просить зобов"язати відповідача виплатити йому зазначену вище допомогу, з врахуванням пільг, передбачених ЗУ "Про статус гірських населених пунктів в Україні", а також просить стягнути в його користь 10000 гривень моральної шкоди, оскільки через невиплату йому належної грошової допомоги та неможливістю її використання для задоволення своїх життєво необхідних потреб, нервових та моральних переживань, втраті ним вільного часу для підготовки позову до суду, погіршення стану здоров"я, зазнав моральних страждань, які оцінює в 10000 гривень та просить стягнути з відповідача.

Позивач, ОСОБА_1 в судове засідання не з"явився, надав суду заяву про розгдяд справи без його участі, оскільки перебуває у санаторію, просить справу розглянути за наявними матеріалами.

Представник Управління соціального захисту населення Рахівської РДА - ОСОБА_2 у заяві, наданій суду, зазначила, що позовні вимоги не визнає.

У письмових запереченнях на позов, поданих до суду 29.10.2015 року (реєстрація по канцелярії суду) УСЗН Рахівської РДА позов не визнало та суд повідомило про те, що для нарахування та виплати щорічної разової грошової допомоги інвалідам війни до 05 травня УСЗН керується постановою КМУ від 31.03. 2015 року № 147, де чітко встановлено, що разова грошова допомога до 05 травня інвалідам війни ІІІ групи в 2015 році становить 2200 гривень. У звязку з чим, вказану суму грошових коштів Управлінням соціального захисту населення було нараховано та виплачено ОСОБА_1 Іншого розміру грошової суми, Управління не має можливості нарахувати та виплатити, у звязку з невиділенням державним бюджетом коштів на виплату такої допомоги у розмірі семи мінімальних пенсій. Також вказала, що чинним законодавством не передбачено зарахування до щорічної разової допомоги інвалідам війни збільшення на 20 %, згідно Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні». Крім того, заперечують щодо моральної шкоди, оскільки управління не в змозі самостійно замовляти кошти з держбюджету з метою виплати збільшених перерахованих сум разових грошових допомог до 05 травня, тому просять відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є інвалідом війни третьої групи та перебуває на обліку УСЗН Рахівської РДА, що підтверджується відповідним посвідченням серії Б №544502 від 08.12. 2003 року.

Як встановлено судом, позивачу було проведено виплату щорічної разової грошової допомоги як інваліду війни другої групи до 05 травня 2015 року у розмірі 2 200, 00 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до управління соціального захисту населення Рахівської РДА з письмовою заявою, де просив УСЗН перерахувати та виплатити йому недоплачену суму грошової допомоги.

Листом Р-929/08-06 від 05.05 2015 року, управління соціального захисту населення Рахівської РДА відмовило ОСОБА_1 у сплаті різниці між належною йому до сплати сумою разової грошової допомоги до 5 травня 2015 року та фактично виплаченою сумою.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Отже, між ОСОБА_1 та управлінням соціального захисту населення Рахівської РДА виник адміністративний спір, який є предметом даного судового розгляду. Між ними склалися правовідносини щодо виплати ветерану війни - інваліду війни третьої групи щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2015 року, які регулюються ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» .

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - щорічно до 5-го травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам І групи - десять мінімальних пенсій за віком; ІІ групи - вісім мінімальних пенсій; ІІІ групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Згідно ч. 1 ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12, 16 цього Закону, здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв"язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Пунктом 9 абз.3) Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» № 80-VІІІ від 28 грудня 2014 року встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 147 від 31 березня 2015 року «Деякі питання виплати у 2015 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», якою встановлено розмір разової допомоги інвалідам війни ІІІ групи в сумі 2200 грн.

Саме у такому розмірі управління соціального захисту населення Рахівської РДА здійснило виплату ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 5 травня 2015 року, тобто у розмірі меншому, ніж це передбачено ст. 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту № 367-XIV в редакції від 25.12.1998 року.

Частиною 1 статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається i дії принципу верховенства права. При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав i свобод (частина 3 статті 22 Конституції України).

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Відповідно до частини 3 стати 2 зазначеного Закону нормативі акти органів державної влади i органів місцевого самоврядування, які обмежують права i пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

Водночас редакція статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» зі змінами від 1998 року, якою розмір грошової допомоги для інвалідів війни третьої групи визначено у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, на час виникнення спірних відносин була чинною та іншими законодавчими актами, в тому числі Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" від 28 грудня 2014 року не призупинялась i зміни до неї не вносились.

Таким чином, на підставі наведеного, а також з врахуванням пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, при нарахуванні та виплаті позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня у 2015 році, як інваліду війни третьої групи, застосуванню підлягає саме ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» , а не Постанова Кабінету Міністрів України Про деякі питання виплати у 2015 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань № 147 від 31.03.2015 року.

Із змісту ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» вбачається, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Згідно ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2015 рік № 80-VIII від 28.12.2014 року Верховна Рада України установила у 2015 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2015 року становить 949 гривень.

З огляду на наведені норми права управління соціального захисту населення Рахівської РДА повинно було виплатити ОСОБА_1 як інваліду війни третьої групи разову грошову допомогу до 5 травня 2015 року у розмірі семи мінімальних пенсій за віком 949 грн. х 7 = 6643 грн., але виплатило лише 2200 грн. Тому сума недоплаченої грошової допомоги до 5 травня 2015 року становить 4443 гривні.

Поряд з цим, як вбачається з посвідчення серії А №592851 від 23.04.2002 року, позивач ОСОБА_1, є громадянином, який проживає, працює, навчається на території гірського населеного пункту, у звязку з чим має право на гарантії та пільги, передбачені Законом України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні», розмір державних пенсій, стипендій, всіх передбачених чинним законодавством видів державної матеріальної допомоги громадянам, які одержали статус особи, що проживає, працює або навчається на території населеного пункту, якому надано статус гірського, збільшується на 20 відсотків.

За наведених обставин, суд вважає, що УСЗН Рахівської РДА слід зобовязати нарахувати та виплатити разову грошову допомогу до 05 травня позивачу з врахуванням вимог ч. 2 ст. 6 Закону «Про статус гірських населених пунктів.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" № 3477-IV від 23.02.2006 року (із змінами і доповненнями) суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Із змісту п. 51, 54 Рішення Європейського суду з прав людини по справі «ОСОБА_3 проти України» (заява № 40450/04) від 15.10.2009 року вбачається, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі Горнсбі проти Греції (Hornsby v. Greece) , від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі ОСОБА_4 проти Італії (Immobiliare Saffi v. Italy) , [GC], № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V) . Саме на державу покладено обовязок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (див. згадане вище рішення у справі Войтенка; рішення у справі Ромашов проти України (Romashov v. Ukraine) , № 67534/01, від 27 липня 2004 року; у справі Дубенко проти України (Dubenko v. Ukraine) , № 74221/01, від 11 січня 2005 року; та у справі Козачек проти України (Kozachek v. Ukraine) , № 29508/04, від 7 грудня 2006 року)/ Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї та установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою (див. рішення у справі Шмалько проти України (Shmalko v. Ukraine) , № 60750/00, п. 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. рішення у справі Сокур проти України (Sokur v. Ukraine) , № 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі Крищук проти України (Kryshchuk v. Ukraine) , № 1811/06, від 19 лютого 2009 року) .

Отже, судовим розглядом було встановлено, що управління соціального захисту населення Рахівської РДА, відмовляючи у виплаті ОСОБА_1 у повному розмірі разової грошової допомоги до 5 травня 2015 року, визначеної ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», діяло всупереч імперативним вимогам Конституції України та вказаного Закону України, у звязку з чим, позовні вимоги про стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги за 2015 рік з врахуванням гірських підлягають до задоволення.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Під час розгляду справи, суд керувався вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з п. 4 якого позивач повинен зазначити у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови). Пунктом 5 цієї Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Отже, обов'язковими умовами відшкодування шкоди за рахунок коштів державного бюджету згідно вказаних статей є неправомірність дій відповідного органу, вини боржника та наявність причино - наслідкового зв'язку між такими діями та завданою шкодою.

В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджували б наявність причинного зв'язку між неправомірними діями відповідача та стражданнями, приниженнями, моральними переживаннями позивача, вини боржника, а також позивачем не надано жодних доказів в обґрунтування розміру моральної шкоди 10000 грн., яку він просить стягнути .

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди, позивачем не надано жодних змістовних обґрунтувань та належних доказів заподіяння йому моральної шкоди.

На підставі ст. 94 КАС України, судовий збір в сумі 487 гривень 20 копійок слід стягнути з відповідача на рахунокспеціального фонду Державного бюджету України в особі Рахівського районного суду Закарпатської області.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 6,11,12,69-71,86,94,158-163,171-2 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати дії Управління соціального захисту населення Рахівської районної державної адміністрації щодо невиплати ОСОБА_1 разової щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2015 рік неправомірними.

Зобов"язати Управління соціального захисту населення Рахівської районної державної адміністрації, м.Рахів, вул. Вербник,2, Закарпатської області, здійснити ОСОБА_1, мешканцю м.Рахів, вул.Верховинська,1, Закарпатської області, перерахунок та виплату щорічної разової допомоги за 2015 рік, згідно ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантію їх соціального захисту" у розмірі семи мінімальних пенсій за віком з урахуванням пільг, передбачених частиною 2 статті 6 Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні"та з урахуванням проведених виплат.

У стягненні 10000 гривень моральної шкоди відмовити.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Рахівської РДА, м.Рахів, вул.Вербник, 2, Закарпатської області, в спеціальний фонд Державного бюджету України в особі Рахівського районного суду Закарпатської області 487 гривень 20 копійок судового збору, номер доходного рахунку 0211, код класифікації доходів бюджету 22030001.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного адміністративного суду через Рахівський районний суд Закарпатської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Ємчук В.Е.