Справа № 825/3448/15-а
Суддя: Поліщук Л.О.
Дата ухвалення: 2015-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2015 року Чернігів Справа № 825/3448/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Поліщук Л.О.,

за участі секретаря Клименок А.С.,

за участі позивача ОСОБА_1,

за участі представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бобровицької районної державної адміністрації Чернігівської області про скасування розпорядження, поновлення на посаді та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

12.10.2015 ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Бобровицької районної державної адміністрації Чернігівської області (далі - Бобровицька райдержадміністрація), в якому, просить суд: скасувати розпорядження в.о. голови Бобровицької районної державної адміністрації від 15.09.2015 №180-ос про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу житлово-комунального господарства та будівництва Бобровицької районної державної адміністрації відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку із скороченням чисельності та штату; поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу житлово-комунального господарства та будівництва Бобровицької районної державної адміністрації; стягнути з Бобровицької районної державної адміністрації на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 16.09.2015 до дня фактичного поновлення на посаді (роботі).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у відповідності до розпорядження в. о. голови Бобровицької районної державної адміністрації від 15 вересня 2015 року №180-ос позивача було звільнено з посади начальника відділу житлово-комунального господарства та будівництва районної державної адміністрації на підставі п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у звязку зі скороченням чисельності та штату працюючих. Вважає своє звільнення незаконним та грубим порушенням норм чинного законодавства. По-перше, розпорядження в.о. голови райдержадміністрації від 22.05.2014 №111 «Про затвердження структури, граничної чисельності працівників апарату та структурних підрозділів районної державної адміністрації» прийнято всупереч розпорядженню голови облдержадміністрації від 28.04.2014 №202 «Про затвердження граничної чисельності структурних підрозділів обласної державної адміністрації та районних державних адміністрацій», яким передбачено лише скорочення чисельності працівників, а не штату працюючих. Крім того, в розпорядженні від 15.09.2015 №180-ос зазначено, що позивача звільнено у звязку із скороченням чисельності та штату працівників, та не вказано, чому саме позивач підлягає звільненню на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. По-друге, в розпорядженні голови райдержадміністрації від 10.07.2015 №130-ос «Про передбачуване вивільнення» позивачу не було запропоновано вичерпний перелік вакантних посад, які були станом на 10 липня 2015 року Даний факт підтверджується розпорядженням голови райдержадміністрації від 08.07.2015 №136 «Про внесення змін до структури районної державної адміністрації» та розпорядженням голови райдержадміністрації від 10 липня 2015 року №131-ос «Про зміни в штатному розписі районної державної адміністрації». У відповідності до вищевказаних розпоряджень до штатного розпису райдержадміністрації введено дві нові посади: начальника відділу (Центру) надання адміністративних послуг, адміністратора районної державної адміністрації та адміністратора відділу (Центру) надання адміністративних послуг районної державної адміністрації, а завідуючу сектора (Центру) надання адміністративних послуг, адміністратора районної державної адміністрації виведено із штатного розпису. Відповідно до норм чинного законодавства при скороченні працівнику пропонують вакансії, які були на день попередження про звільнення, а також вакансії, які відкриваються протягом двомісячного строку аж до фактичного звільнення. Таким чином, відповідач порушив Конституційні права позивача на працю та гарантії його трудових прав визначених законодавством про державну службу.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні повністю, посилаючись на те, що розпорядження голови райдержадміністрації від 15.09.2015 № 180-ос видано відповідно до розпоряджень голови райдержадміністрації від 22.05.2014 № 111 та 10.07.2014 № 154, які судом (справа № 825/3178/14) визнано прийнятим відповідачем з дотриманням вимог чинного законодавства та з урахуванням всіх обставин, що мали значення для їх прийняття. Також при розгляді справ № 825/3178/14 та № 825/511/15-а вже доведено, що в процесі працевлаштування осіб, які підлягають звільненню у звязку зі змінами в організації виробництва і праці, на вакантні посади і робочі місця, не діють правила про перевагу на залишення на роботі, встановлені ст. 42 КЗпП України, тобто переважне право на залишення на роботі нетотожні переважному праву на працевлаштування на нову посаду. Що стосується дотримання відповідачем вимог ст. 49-2 КЗпП України, то відповідачем вжито вичерпних заходів щодо працевлаштування позивача відповідно до її кваліфікації. Що стосується посад введених розпорядженням від 10.07.2015 №131-ос, то ці посади введено з 01.08.2015, тобто після попередження ОСОБА_1 про передбачуване вивільнення. Що ж стосується вимог працівника про надання йому роботи вищої кваліфікації, ніж та, що він виконував, то це питання повинне вирішуватися роботодавцем відповідно до загальних положень про комплектування кадрів і просування по службі. Таким чином, звільнення позивача з посади проведено з дотриманням вимог законодавства України про державну службу та положень кодексу законів про працю України, які розповсюджуються на державних службовців.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 працювала у відділі житлово-комунального господарства та будівництва Бобровицької районної державної адміністрації на посаді начальника, що підтверджується копією трудової книжки БТ-1 №5019791 (а.с.12).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 №91 Деякі питання діяльності місцевих державних адміністрацій та на виконання розпорядження голови Чернігівської обласної державної адміністрації від 28.04.2014 № 202 Про затвердження граничної чисельності працівників структурних підрозділів обласної державної адміністрації та районних державних адміністрацій (а.с.9), головою Бобровицької райдержадміністрації винесено розпорядження від 22.05.2014 №111 Про затвердження структури, граничної чисельності працівників апарату та структурних підрозділів районної державної адміністрації (а.с.29-31).

08.07.2015 головою Бобровицької райдержадміністрації винесено розпорядження №136 «Про внесення змін до структури районної державної адміністрації», яким внесено зміни до структури та чисельності працівників окремих структурних підрозділів районної держаної адміністрації, затвердженої розпорядженням голови від 10.07.2014 №153 з 01.09.2015 (а.с.32-35).

Головою районної державно адміністрації винесено розпорядження від 10.07.2015 №131-ос «Про зміни в штатному розписі районної державної адміністрації», яким введено до штатного розпису районної державної адміністрації посади; начальника відділу (Центру) надання адміністративних послуг, адміністратора районної державної адміністрації; державного адміністратора відділу (Центру) надання адміністративних послуг районної державної адміністрації; адміністратора відділу (Центру) надання адміністративних послуг районної державної адміністрації (а.с.63).

Згідно розпорядження голови Бобровицької районної державної адміністрації від 22.05.2014 №111 зі змінами внесеними розпорядженням від 10.07.2014 №153 винесено розпорядження від 10.07.2015 №130-ос «Про передбачуване вивільнення», яким попереджено ОСОБА_1 про передбачуване вивільнення та запропоновано ОСОБА_1І для працевлаштування наявні в районної державній адміністрації вакантні посади згідно з додатком (а.с.70-72). Список вакантних посад надано позивачу станом на 10.07.2015.

14.09.2015 працівниками Бобровицької районної державної адміністрації складено акт, в якому зазначено, що гр. ОСОБА_1 ознайомилась з запропонованими вакантними посадами, проте поставити відмітки про погодження чи відмову від запропонованих посад відмовилась, мотивуючи тим, що такий порядок ознайомлення з запропонованими посадами не передбачений законодавством. Жодна із запропонованих посад позивача не вклаштувала (а.с.73).

В. о. головою Боровицької районної державної адміністрації винесено розпорядження №179-осо «Про ОСОБА_1І.», яким запропоновано ОСОБА_1 для працевлаштування вакансії станом на 14.09.2015 згідно з додатком (а.с.74-76).

Розпорядженням в.о. голови Бобровицької райдержадміністрації від 15.09.2015 №180-ос ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу житлово-комунального господарства та будівництва районної державної адміністрації у звязку зі скороченням чисельності та штату працюючих за погодженням з обласною державною адміністрації та департаментом житлово-комунального господарства, регіонального розвитку та інфраструктури облдержадміністрації (а.с.7).

01.10.2015 в.о. головою Бобровицькою районною державної адміністрації винесено розпорядження №185-ос «Про зміни в штатному розписі районної державної адміністрації», яким введено до штатного розпису районної державної адміністрації посаду: адміністратора відділу (Центру) надання адміністративних послуг районної державної адміністрації (1 штатна одиниця) (а.с.64).

ОСОБА_1 зверталась до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Бобровицької районної державної адміністрації Чернігівської області про скасування розпоряджень голови Бобровицької райдержадміністрації від 22.05.2014 №111, від 10.07.2014 №153, від 14.07.2014 №109-ос.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.10.2014, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014, в задоволенні позову відмовлено (а.с.52-54,57-59).

Вказаним судовим рішенням встановлено, що визначення структури відповідної місцевої державної адміністрації віднесено виключно до повноважень голови відповідної адміністрації, а відтак останнім було зменшено чисельність працівників на 6 штатних одиниць та результатом чого стало поєднання у складі одного структурного підрозділу різних напрямків роботи. Тобто встановлено обставини щодо повноважень голови відповідної адміністрації на визначення структури місцевої державної адміністрації.

Предметом даного спору є розпорядження відповідача від 15.09.2014 № 162-ос про звільнення позивача.

Вважаючи своє звільнення незаконним і таким, що проведене з очевидними та грубими порушеннями норм чинного законодавства позивач за захистом свої прав та інтересів звернувся до суду.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Відносини, повязані з проходженням державної служби регулюються Кодексом законів про працю України та Законом України Про державну службу.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 №3723, державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Відповідно до п.15 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Критеріями віднесення тієї чи іншої особи до осіб публічної служби визначено наявність запису в трудовій книжці особи про складання присяги державного службовця та присвоєння відповідного рангу державного службовця.

Організацію, повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій визначає Закон України Про місцеві державні адміністрації від 09.04.1999 № 586-XIV (далі Закон № 586-XIV) згідно із частиною другою статті 11 якого керівники структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій призначаються на посаду та звільняються з посади головами відповідних державних адміністрацій за погодженням з органами виконавчої влади вищого рівня.

Наведене правило відображене також у пункті 1 Порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників управлінь, відділів, інших структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.07.1999 № 1374 (далі-Порядок), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що питання про призначення на посаду або звільнення з посади керівника управління, відділу, іншого структурного підрозділу місцевої державної адміністрації порушується головою відповідної місцевої державної адміністрації за наявності вакансії або обґрунтованих підстав для звільнення з посади.

В силу пункту 3 частини першої статті 39 Закону України Про місцеві державні адміністрації голови місцевих державних адміністрацій призначають на посади та звільняють з посад своїх заступників, керівників структурних підрозділів відповідно до статей 10 та 11 цього Закону.

Таким чином, питання, повязані з призначенням та звільненням з посад керівників структурних підрозділів місцевої державної адміністрації, врегульовані спеціальним Законом № 586-XIV, яким передбачено звільнення керівників структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій за погодженням з органами виконавчої влади вищого рівня, тобто відповідною обласною державною адміністрацією.

Судом встановлено, що пропозиція голови Бобровицької РДА на звільнення ОСОБА_1 до Чернігівської ОДА надходила, що підтверджується листом від 09.09.2015 №01-08/1825 на що було отримано погодження Чернігівської ОДА про звільнення з посади ОСОБА_1 від 10.09.2015 №09-05/4195 (а.с.106-107). Отже, звільнення позивача відбулось за погодження з органом виконавчої влади вищого рівня, що відповідає приписам статті 11 Закону України Про місцеві державні адміністрації та пункту 1 Порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників управлінь, відділів, інших структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.07.1999 № 1374.

Відповідно до статті 5 Закону України Про місцеві державні адміністрації від 09 квітня 1999 року № 586-ХІУ склад місцевих державних адміністрацій формують голови місцевих державних адміністрацій. У межах бюджетних асигнувань, виділених на утримання відповідних місцевих державних адміністрацій, а також з урахуванням вимог статті 18 Закону України Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності, їх голови визначають структуру місцевих державних адміністрацій.

Типове положення про структурні підрозділи місцевої державної адміністрації та рекомендаційний перелік її структурних підрозділів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, визначення структури відповідної місцевої державної адміністрації віднесено виключно до повноважень голови відповідної адміністрації. При цьому, голова відповідної державної адміністрації повинен дотримуватись доведеної граничної чисельності працівників відповідного органу державної влади.

Судом встановлено, що головою Бобровицької райдержадміністрації винесено розпорядження від 22.05.2014 №111 Про затвердження структури, граничної чисельності працівників апарату та структурних підрозділів районної державної адміністрації (а.с.29-31).

Так, згідно з ч. 1 ст. 30 Закону України Про державну службу, державна служба припиняється, передусім, із загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, а також з підстав, визначених цією статтею. Таким чином, при звільненні особи з публічної служби за загальними підставами, передбаченими КЗпП України, на цю особу поширюються гарантії, передбачені КЗпП, якщо інше прямо не передбачено спеціальним законом.

Штат працівників - це сукупність посад, встановлених штатним розписом підприємства. Тому, скорочення штату представляє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів (далі - постанова № 9) містяться роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 13.07.2015 була ознайомлена з розпорядженням голови Бобровицької райдержадміністраці від 10.07.2015 №130-ос Про передбачуване вивільнення та відмовилась ставити відмітку про погодження чи відмову від запропонованих посад станом на 10.07.2015. що підтверджується актом від 14.09.2015 (а.с.70-73).

14.09.2015 позивач був ознайомлений з розпорядження в.о. голови районної державної адміністрації №179-осо «Про ОСОБА_1І.», яким запропоновано ОСОБА_1 для працевлаштування вакансії станом на 14.09.2015 згідно з додатком (а.с.74-76)

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення пункту 1 частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП, суд дійшов висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто відповідач вживав заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач одночасно з попередженням про звільнення запропонував ОСОБА_1 всі наявні вакантні посади в Бобровицькій районній державній адміністрації Чернігівської області станом на 10.07.2015 (а.с.70-72).

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 10.03.2015 у справі №21-52а15.

Крім того, суд не бере до уваги посилання позивача про те, що йому було запропоновано не всі вакантні посади під час ознайомлення із розпорядженням голови Бобровицької райдержадміністраці від 10.07.2015 №130-ос Про передбачуване вивільнення, так як відповідно до розпорядження голови Бобровицької районної державної адміністрації від 10.07.2015 №131-ос вводились посади, що не були зазначені в запропонованому списку вакантних посад станом на 10.07.2015.

Розпорядження голови Бобровицької районної державної адміністрації від 10.07.2015 №131-ос, введено до штатного розпису районної державної адміністрації посади; начальника відділу (Центру) надання адміністративних послуг, адміністратора районної державної адміністрації; державного адміністратора відділу (Центру) надання адміністративних послуг районної державної адміністрації; адміністратора відділу (Центру) надання адміністративних послуг районної державної адміністрації (а.с.63).

Відповідно до п. 4 даного розпорядження вказано провести відповідні зміни у штатному розпису з 01.08.2015.

Отже, посилання позивача на розпорядження голови Бобровицької районної державної адміністрації від 10.07.2015 №131-ос є не обґрунтованим, оскільки посади вводились лише з 01.08.2015, а пропонувати посади відповідно до майбутнього штатного розпису відповідач не мав права. Таким чином, відповідачем було запропоновано список вакантних посад станом на 10.07.2015.

Згідно ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п.п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Крім того, в процесі працевлаштування осіб, які підлягають звільненню у звязку із змінами в організації виробництва і праці, на вакантні посади і робочі місця, не діють правила про перевагу на залишенні на роботі, встановлені ст.42 КЗпП України, тобто переважне право на залишення на роботі не тотожне переважному праву на працевлаштування на нову посаду.

Згідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України - при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Тобто, в процесі працевлаштування осіб, які підлягають звільненню у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, на вакантні посади і робочі місця, не діють правила про перевагу на залишенні на роботі, встановлені ст.42 КЗпП України.

Позивач також посилається на те, що при призначенні начальника відділу (Центру) надання адміністративних послуг райдержадміністрації, на заміщення якої позивач подавав заяву від 05.08.2015 (а.с.14), було порушено вимоги ст. 4 Закону України Про державну службу, оскільки не проведено конкурс на заміщення цієї посади.

Проте, стаття 15 Закону України Про державну службу передбачає призначення на посади державних службовців за іншими процедурами, передбаченими законодавством.

Так, постановами Кабінету Міністрів України від 17.06.1994 № 423 та від 15.02.2002 №169 передбачено, що при переведенні державного службовця на рівнозначну посаду, чи посаду нижчого рівня, призначення здійснюється без проведення конкурсу.

Щодо посилання позивача на порушення порядку погодження змін у структурі Бобровицької районної державної адміністрації з профспілковим органом суд зазначає наступне.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується позивачем, ОСОБА_1 не є членом профспілкового органу.

Крім того, постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.10.2014, яка набрала законної сили, встановлено, що з проектом розпорядження, яким мала бути затверджена відповідна структура райдержадміністрації, працівники Бобровицької райдержадміністрації були ознайомлені 22 травня 2014 року на профспілкових зборах, відповідно до ст. 22 Закону України Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності. Разом з тим, позивача не було запрошено на профспілкові збори, оскільки вона не є членом профспілки.

Протоколом профспілкових зборів від 22.05.2014 постановлено взяти до відома проект розпорядження про структуру районної державної адміністрації (а.с.93).

Відповідно до протоколу профспілкових зборів від 14.09.2015 постановлено взяти до відома інформацію щодо дій керівництва райдержадміністрації щодо скорочення чисельності та штату працюючих, яке обговорювалось на профспілкових зборах у травні 2014 року. Зокрема звільнення ОСОБА_1 з посади начальника житлово-комунального господарства районної державної адміністрації, вжиті заходи щодо забезпечення його законності (а.с.92).

Таким чином, посилання позивача на порушення порядку погодження змін у структурі відповідача з профспілковим органом є не обґрунтованим та таким, що не є предметом судового розгляду.

Щодо посилання позивача на протиправність розпорядження голови Бобровицької райдержадміністрації від 22.05.2014 №111, суд не бере до уваги, оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.10.2014 у справі №825/3178/14, що воно прийнято відповідачем з дотриманням вимог чинного законодавства України та з урахуванням усіх обставин, що мали значення для його прийняття, тобто є правомірним, а відтак в силу статті 72 КАС України ці обставини не потребують доказування.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що розпорядження в.о. голови Бобровицької райдержадміністрації від 15.09.2015 №180-ос «Про звільнення ОСОБА_1І.» прийнято відповідачем з дотриманням вимог чинного законодавства України та з урахуванням усіх обставин, що мали значення для його прийняття, тобто є правомірним.

Таким чином, звільнення відбулось з дотриманням трудового законодавства України.

Оскільки, суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваного розпорядження Бобровицької райдержадміністрації від 15.09.2015 №180-ос «Про звільнення ОСОБА_1І.», то в задоволенні позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу житлово-комунального господарства та будівництва Бобровицької районної державної адміністрації та про стягнення з Бобровицької районної державної адміністрації на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 16.09.2015 до дня фактичного поновлення на посаді (роботі) не належать до задоволення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом при вирішенні вищевказаного адміністративного позову було взято до уваги положення частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В той же час, згідно з частиною 2 статті 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідачем надано достатні аргументи та доводи, які свідчать, що останній діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано та правомірно. У зв'язку з чим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Беручи до уваги положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодування судового збору позивачу не здійснюється.

На підставі викладеного та керуючись статтями 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Л.О. Поліщук