Справа № 820/18761/14
Суддя: Каралюс Володимир Маріянович
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року Справа № 876/10614/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів: Затолочного В.С.,Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області про поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 в листопаді 2014 року звернувся з позовом в суд до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області та просив визнати нечинним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ, поновити ОСОБА_1 на посаді міліціонера взводу № 1 роти № 2 патрульної служби міліції особливого призначення батальйону «Луганськ-1» ГУМВС України у Луганській області з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В процесі розгляду позову позивач відмовився від позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що наказ про його звільнення з органів внутрішніх справ за грубе порушення службової дисципліни винесено з порушеннями вимог чинного законодавства. Вважає, що з його боку не було невиходу на службу та ігнорування вимог керівництва щодо належного виконання службових обов'язків.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2015 року в задоволенні позову було відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що в судовому засіданні встановлено правомірність дій відповідача на момент притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби, оскільки з 1 по 8 жовтня 2014 року він неналежним чином виконував свої службові обов'язки тобто був відсутній по місцю служби..

З вищевказаною постановою не погодився апелянт ОСОБА_1., який звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.09.2015 року та винести нову постанову, якою повністю задовільнити його позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при винесенні оскаржуваної постанови судом неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Апелянт посилається на те, що в судовому засіданні позовні вимоги були доведені повністю та настоює на задоволення позову в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши та дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи з наступних міркувань

Згідно ч.1.ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно ч.1 ст.138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 проходив службу в батальйоні патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ - 1» ГУМВС України у Луганській області з 25.08.2014 року.

Згідно наказу по особовому складу № 323 о/с від 13.10.2014 року рядового міліціонера ОСОБА_1 міліціонера взводу № 1 роти № 2 БПСМОП «Луганськ - 1» ГУМВС у Луганській області звільнено зі служби за п.63 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Як підстава звільнення послужило грубе порушення службової дисципліни з боку ОСОБА_1, а саме ст.7 Дисциплінарного Статуту вимог наказу МВС № 155 від 22.02.2012 року «Про затвердження правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України», що виразилось у невиході на службу під час проведення АТО, ігнорування вимог керівництва щодо належного виконання службових обов'язків.

ОСОБА_1 був звільнений за відсутність по місцю служби з 1.10.2014 року по 13.10.2014 року і дана обставина підтверджується актом від 13.10.2014 року,, рапортом та поданням ТВО командира батальйону ПСМОП «Луганськ-1» О.О. Куцепаленко, матеріалами службового розслідування висновок по якому затверджено 08.10.2014 року та на думку колегії суддів дані обставини підставно враховані судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови та належними доказами позивачем не спростовані.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з врахуванням вимог діючого законодавства, обставин справи прийшов до вірного висновку, що наказ № 323 о/с від 13.10.2014 року, що винесений за результатами проведеної службової перевірки винесений правомірно і службові особи відповідача при винесенні оскаржуваного наказу діяли правомірно в межах своєї компетенції, а тому суд першої інстанції підставно відмовив в задоволенні позову та скасуванні цього наказу.

У відповідності до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2015 року прийнята з додержанням норм матеріального і процесуального права при правильно встановлених обставинах справи, доводи апеляційної скарги висовків суду першої інстанції не спростовують, а тому оскаржувану постанову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. ст. 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2015 року у справі № 820/18761/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.М. Каралюс

суддя З.М.Матковська

суддя В.С.Затолочний