Справа № 810/3629/15
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2015 року 810/3629/15

Колегія суддів Київського окружного адміністративного суду у складі: головуючого судді - Виноградова О.І., суддів - Василенко Г.Ю., Лиска І.Г. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Будівництво та реконструкція" до Броварської об"єднаної державної податкової інспецікції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, Державної фіскальної служби України про визнання дій протиправними, скасування рішень та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

17 серпня 2015 р. до Київського окружного адміністративного суду звернулося товариство з обмеженою відповідальністю "Будівництво та реконструкція" (далі - позивач) з позовом до Броварської об"єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - відповідач 1) про визнання дій протиправними, скасування рішень та зобов'язання вчинити дії (а.с. 3-9).

25 серпня 2015 р. позивачем було подано заяву про зміну позовних вимог, в якій він просить, зокрема, про:

- визнання протиправними дій відповідача 1 щодо розірвання договору про визнання електронних документів від 19 лютого 2015 р. № 190220151;

- зобовязання відповідача 1 виконувати умови договору про визнання електронних документів від 19 лютого 2015 р. № 190220151 до моменту його припинення;

- зобовязання відповідача 1 приймати засобами електронного звязку та визнавати податкові документи від позивача;

- визнання протиправним та скасування рішення відповідача 1 від 6 серпня 2015 р. № 140 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість;

- зобовязання Державну фіскальну службу України вчинити дії щодо внесення до Реєстру платників податку на додану вартість запису про відміну анулювання реєстрації платника податку на додану вартість позивача з 6 серпня 2015 р. (а.с. 114-115).

3 вересня 2015 р. ухвалою Київського окружного адміністративного суду залучено в якості другого відповідача - Державну фіскальну службу України (далі - відповідач 2) (а.с. 150).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було протиправно в односторонньому порядку розірвано договір про визнання електронних документів укладений з позивачем, а також протиправно анульовано реєстрацію позивача як платника податку на додану вартість. Стверджує, що відповідач не мав належних правових підстав для вчинення зазначених дій.

Відповідачі 1, 2 позов не визнали, подали до суду письмові заперечення, в яких у задоволенні позову просили відмовити посилаючись на те, що договір про визнання електронних документів було розірвано правомірно у зв'язку з відсутністю позивача за юридичною адресою. Вважають, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню (а.с. 152-153, 207-208).

Представниками сторін було подано суду клопотання, у яких вони просили розглянути справу без участі їх представників, у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, клопотання сторін, суд не знаходить перешкод для розгляду справи та вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, без участі повноважних представників сторін відповідно до приписів ч. 4 ст. 122 КАС України за наявними в ній матеріалами.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, встановив таке.

21 квітня 2006 р. позивач зареєстрований як юридична особа, що підтверджується копіями виписки та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (а.с. 10-11, 20-25).

19 лютого 2015 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір про визнання електронних документів № 190220151 (далі договір № 190220151) (а.с. 26-28).

У цей же день зазначений договір було прийнято відповідачем, що підтверджується квитанцією № 2 (а.с. 13).

28 липня 2015 р. відповідачем 1 було прийнято рішення № 10850/10-10-06-11-22 про розірвання договору № 190220151 в односторонньому порядку (а.с. 17-18).

6 серпня 2015 р. відповідачем 1 було прийнято рішення № 140 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість позивача (а.с. 15-16).

У зв'язку з тим, що позивач вважає такі дії відповідача 1 протиправним, ним було подано даний адміністративний позов до суду.

Спірні правовідносини врегульовані Податковим кодексом України від 2 грудня 2010 р. № 2756-VI (далі ПК України), Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 р. № 851ІV (далі - Закон України № 851ІV), Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» від 15 травня 2003 р. № 755ІV.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1 Закону України № 755ІV місцезнаходження юридичної особи - адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені (далі - виконавчий орган).

Як убачається з ч. 1 ст. 18 Закону України № 755ІV, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Відповідно до вимог ст. 14 Закону України № 851ІV електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства України або на підставі договорів, що визначають взаємовідносини суб'єктів електронного документообігу.

Згідно з вимогами п. 45.2 ст. 45 ПК України податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Як убачається з п. 42.4 ст. 42 ПК України, з платниками податків, які подають звітність в електронній формі, листування з контролюючими органами може здійснюватися засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням вимог закону щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Відповідно до вимог п. 49.1. ст. 49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Згідно з вимогами п. 49.2. ст. 49 ПК України платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Як убачається з п. 49.3. ст. 49 ПК України, податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів:

а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;

б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;

в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до вимог п. 49.8. ст. 49 ПК України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Згідно з вимогами п. 49.9. ст 49 ПК України за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

Як убачається з п. 49.10. ст. 49 ПК України, відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється.

Відповідно до вимог п. 49.12. ст. 49 ПК України у разі отримання відмови контролюючого органу у прийнятті податкової декларації платник податків має право: подати податкову декларацію та сплатити штраф у разі порушення строку її подання; оскаржити рішення контролюючого органу у порядку, передбаченому ст. 56 цього Кодексу.

Згідно з вимогами п. 49.13. ст. 49 ПК України у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

Як убачається з вимог п. 184.1 ст. 184 ПК України, реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається у разі якщо:

а) будь-яка особа, зареєстрована як платник податку протягом попередніх 12 місяців, подала заяву про анулювання реєстрації, якщо загальна вартість оподатковуваних товарів/послуг, що надаються такою особою, за останні 12 календарних місяців була меншою від суми, визначеної статтею 181 цього Кодексу, за умови сплати суми податкових зобов'язань у випадках, визначених цим розділом;

б) будь-яка особа, зареєстрована як платник податку, прийняла рішення про припинення та затвердила ліквідаційний баланс, передавальний акт або розподільчий баланс відповідно до законодавства за умови сплати суми податкових зобов'язань із податку у випадках, визначених цим розділом;

в) будь-яка особа, зареєстрована як платник податку, реєструється як платник єдиного податку, умова сплати якого не передбачає сплати податку на додану вартість;

г) особа, зареєстрована як платник податку, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту;

ґ) установчі документи будь-якої особи, зареєстрованої як платник податку, визнані рішенням суду недійсними;

д) господарським судом винесено ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута;

е) платник податку ліквідується за рішенням суду (фізична особа позбувається статусу суб'єкта господарювання) або особу звільнено від сплати податку чи її податкову реєстрацію анульовано (скасовано, визнано недійсною) за рішенням суду;

є) фізична особа, зареєстрована як платник податку, померла, її оголошено померлою, визнано недієздатною або безвісно відсутньою, обмежено її цивільну дієздатність;

ж) в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців наявний запис про відсутність юридичної особи або фізичної особи за її місцезнаходженням (місцем проживання) або запис про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу;

з) припинено дію договору про спільну діяльність, договору управління майном, угоди про розподіл продукції (для платників податку, зазначених у підпунктах 4, 5 і 8 пункту 180.1 статті 180 цього Кодексу) або закінчився строк, на який утворено особу, зареєстровану як платник податку.

и) виключено.

Згідно з вимогами п. 184.2 ст. 184 ПК України анулювання реєстрації на підставі, визначеній у п.п. "а" п. 184.1 цієї статті, здійснюється за заявою платника податку, а на підставах, визначених у п.п. "б" - "з" п. 184.1 цієї статті, може здійснюватися за заявою платника податку або за самостійним рішенням відповідного контролюючого органу.

Відповідно до вимог п. 184.5 ст. 184 ПК України з моменту анулювання реєстрації особи як платника податку така особа позбавляється права на віднесення сум податку до податкового кредиту, виписку податкових накладних.

Як убачається з п. 184.10 ст. 184 ПК України, про анулювання реєстрації платника податку контролюючий орган зобов'язаний письмово повідомити особу протягом трьох робочих днів після дня анулювання такої реєстрації.

Наявні матеріали справи свідчать про таке.

Щодо позовних вимог, зазначених в п. 1 прохальної частини заяви про зміну позовних вимог, а саме про визнання протиправними дій відповідача 1 щодо розірвання в односторонньому порядку договору № 190220151 про визнання електронних документів слід зазначити наступне.

Як вже зазначалося, 19 лютого 2015 р. між позивачем і відповідачем будо укладено договір № 190220151 (а.с. 26-28).

Відповідно до п. 1 названого договору його предметом було визнання податкових документів (податкової звітності, реєстрів отриманих та виданих податкових накладних з податку на додану вартість та інших звітних податкових документів), поданих платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органу ДПС засобами телекомунікаційного звязку або на електронних носіях, як оригіналу.

Згідно з п. 6 названого договору орган ДПС мав право розірвати договір в односторонньому порядку у випадку ненадання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни платником місця реєстрації.

3 березня 2015 р. відповідачем 1 на адресу позивача було направлено запит про надання пояснення № 3466/10/10-06-15-01-16/1138 (далі запит № 3466/10/10-06-15-01-16/1138), у якому відповідач просив надати письмові пояснення та їх документальне підтвердження стосовно реальності та повноти відображення в податковому обліку операцій по взаємовідносинах з контрагентами ТОВ «ТМК-БЛОК», ТОВ «БУДЕВОЛЮЦІЯ», ТОВ «АРКАДА-БУДІВНИЦТВО», ТОВ «АРКАДА» (а.с.209-211).

Згідно даного запиту позивачу для подачі витребуваних документів було встановлено строк протягом 10-ти робочих днів з дня надходження запиту (а.с. 211).

Згідно з вимогами абз. 2 п. 73.3 ст. 73 ПК України запит підписується керівником (заступником керівника) контролюючого органу і повинен містити: 1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; 2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; 3) печатку контролюючого органу.

Відповідно до вимог п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Наведене свідчить, що у письмовому запиті відповідача обовязково повинні бути зазначені порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства.

Проте, як убачається з тексту запиту № 3466/10/10-06-15-01-16/1138 в ньому не зазначено жодних порушень позивача, які стали підставою для його складання.

Згідно з вимогами абз. 5 п. 73.3 ст. 73 ПК України, у разі коли запит складено з порушенням вимог, викладених в абзацах першому та другому цього пункту, платник податків звільняється від обов'язку надавати відповідь на такий запит.

Наведене свідчить, що у даному конкретному випадку запит відповідача № 3466/10/10-06-15-01-16/1138 не породжував для позивача обовязку надання витребуваних в ньому документів.

За таких обставин 18 березня 2014 р. позивачем до відповідача було надіслано лист № 26/03, в якому зазначено про відмову (звільнення його від обовязку) відповідати на запит № 3466/10/10-06-15-01-16/1138.

17 липня 2015 р. відповідачем 1 було прийнято наказ № 327 про проведення документальної позапланової перевірки позивача (а.с. 157).

20 липня 2015 р. на підставі п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, ст. 82 ПК України (не надання пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу) та наказу № 327 відповідачем 1 видано направлення на перевірку № 226, 227 (а.с. 158-159).

За наведених обставин та враховуючи, що запит відповідача 1 № 3466/10/10-06-15-01-16/1138 не породжував для позивача обовязку надання витребуваних в ньому документів, суд вважає, що жодних правових підстав для проведення перевірки позивача у відповідача 1 не було.

20 липня 2015 р. відповідачем 1 складено акт про відсутність посадових осіб позивача (код ЄДРПОУ 3428/4364) за місцезнаходженням, а саме за адресою: 07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Будьонного, буд. 14б (а.с. 160).

У цей же день відповідачем 1 на адресу оперативного управління Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київської області було направлено запит на встановлення місцезнаходження позивача № 20/22-01 (а.с. 163).

У даному запиті, у розділі мета або причина проведення заходів щодо встановлення місцезнаходження субєкта господарування, зазначено, що підставою для проведення таких заходів, нібито є проведення документальної позапланової виїзної позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з контрагентами ТОВ «ТМК-БЛОК», ТОВ «БУДЕВОЛЮЦІЯ», ТОВ «АРКАДА-БУДІВНИЦТВО», ТОВ «АРКАДА» за грудень 2014 р.

Наведене свідчить, що у відповідача не було жодних правових підстав для виготовлення 20 липня 2015 р. та направлення на адресу оперативного управління Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київської області запиту на встановлення місцезнаходження позивача № 20/22-01.

27 липня 2015 р. за результатами перевірки оперативним управлінням Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київської області було видано довідку про встановлення місцезнаходження (місця проживання) платника податків № 576, у п. 3 якої було зазначено, що місцезнаходження позивача не встановлено (а.с. 165).

27 липня 2015 р. відповідачем було виготовлено повідомлення про відсутність позивача за місцем знаходженням № 273 (а.с. 168).

У подальшому - 27 липня 2015 р., на підставі п. 4 ч. 6 договору № 190220151, відповідачем в односторонньому порядку було розірвано договір № 190220151 через зміну платником місця реєстрації та припинено прийом електроних документів позивача (а.с. 171-172).

Проте, оскільки, у відповідача не було жодних правових підстав для встановлення місцязнаходження позивача, то складання повідомлення про відсутність позивача за місцезнаходження також було вчинено за відсутності законних підстав.

Крім того, відсутність позивача за місцезнаходженням спростовується наявним в матеріалах справи витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (а.с. 20-25).

Зокрема, як убачається з пункту "місцезнаходження юридичної особи" цього витягу, місцезнаходженням позивача станом на 13 серпня 2015 р. було: 07400, Київська область, м. Бровари, вул. Будьонного, буд. 14Б (та сама адреса, що зазначена в договорі № 190220151) (а.с. 28).

Зазначена у витязі інформація підтверджена державним реєстратором реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області ОСОБА_1 (а.с. 25).

Наведене свідчить, що місцезнаходження позивача не змінювалось, а отже, жодних правових підстав для розірвання договору № 190220151 у відповідача не було.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог, зазначених в п. 4 прохальної частини заяви про зміну позовних вимог, а саме, про визнання протиправним та скасування рішення відповідача 1 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 6 серпня 2015 р. № 140, слід зазначити наступне.

11 травня 2007 р. позивач зареєстрований як платник податку на додану вартість за індивідуальним податковим номером 82, що підтверджується свідоцтвом № 100268840 (а.с. 19).

6 серпня 2015 р. відповідачем 1 прийнято рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість позивача № 140 (а.с. 15).

Підставою для такого анулювання зазначено те, що позивач подає податкові декларації з податку на додану вартість, які свідчать про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобовязання чи податкового кредиту у таких деклараціях (податкових розрахунках) протягом 12 послідовних податкових місяців.

Крім того в рішенні зазначено, що дану інформацію підтверджено довідкою про подання платником ПДВ декларації з податку на додану вартість за 12 послідовних місяців, які свідчать про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобовязання чи податкового кредиту у таких деклараціях (податкових розрахунках) протягом 12 послідовних податкових місяців.; податковою інформацією від 5 серпня 2015 р. № 2445/10-06-32-02 за період з 1 липня 2014 р. по 30 червня 2015 р. (а.с. 15).

Проте, зазначені довідка та податкова інформація відповідачем 1 до суду подано не було.

Крім того, наявні матеріали справи свідчать, що позивачем до відповідача 1 за період з липня 2014 р. по червень 2015 р. було подано декларації з податку на додану вартість, які свідчать про наявність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобовязання чи податкового кредиту, а саме:

- 7 липня 2015 р. було подано декларацію за червень 2015 р. разом з розшифровкою податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (д5) (а.с. 35-40);

- 19 червня 2015 р. за травень 2015 р. разом з розшифровкою податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (д5) (а.с. 41-47);

- 18 травня 2015 р. за квітень 2015 р. разом з розшифровкою податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (д5) (а.с. 49-54);

- 14 квітня 2015 р. за березень 2015 р. разом з розшифровкою податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (д5) (а.с. 56-61);

- 18 березня 2015 р. за лютий 2015 р. разом з розшифровкою податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (д5) (а.с. 63-68);

- 13 лютого 2015 р. за січень 2015 р. разом з розшифровкою податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (д5) (а.с. 70-75);

- 20 січня 2015 р. за грудень 2014 р. разом з розшифровкою податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (д5) (а.с. 77-84);

- 22 грудня 2014 р. за листопад 2014 р. разом з розшифровкою податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (д5) (а.с. 86-90);

- 20 листопада 2014 р. за жовтень 2014 р. разом з розшифровкою податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (д5) (а.с. 92-96);

- 15 жовтня 2014 р. за вересень 2014 р. разом з розшифровкою податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (д5) (а.с. 98-103);

- 18 вересня 2014 р. за серпень 2014 р. разом з розшифровкою податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (д5) (а.с. 105-109);

- 8 серпня 2014 р. за липень 2014 р. разом з розшифровкою податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (д5) (а.с. 111-116).

Зазначені декларації без зауважень було прийнято відповідачем, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 34, 41, 48, 55, 62, 69, 76, 85, 91, 97, 104, 110).

Наведене свідчить, що декларації позивача з податку на додану вартість за 12 послідовних місяців, свідчать про наявність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобовязання чи податкового кредиту.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а рішення відповідача 1 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 6 серпня 2015 р. № 140 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог, зазначених в п. 2, 3, 5 прохальної частини заяви про зміну позовних вимог, слід зазначити наступне.

Адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача. Це означає, що захист прав, свобод та інтересів осіб є наступним і як передумову цього передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання. Воно не може обмежувати волю субєкта владних повноважень в майбутньому, оскільки обставини, за яких це волевиявлення може бути здійснено та підстави для його здійснення, ще не настали.

Таким чином, прийняття судом рішення щодо захисту прав та інтересів осіб на майбутнє, лише виходячи з презумпції порушення їх в майбутньому, є безпідставним.

Суд вважає, що задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права, свободи чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин. Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушено відповідачем саме в спірних публічно-правових відносинах.

Крім того, згідно змісту Рекомендації №R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючий рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність критеріям, що закріплені в частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Зміст адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Таким чином, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Враховуючи, що зазначені позовні вимоги звернено на майбутнє та є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, в цій частині адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як убачається з ч. 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім розгляду справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкту владних повноважень.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суб'єкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Проте, відповідачем цього зроблено не було. Зокрема, не було надано суду належних доказів, які б свідчили про правомірність вчинених ним дій, які оскаржуються в межах даної адміністративної справи, зокрема в частині позовних вимог про визнання протиправними дій щодо розірвання в односторонньому порядку договору № 190220151 про визнання електронних документів та про визнання протиправним та скасування рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 6 серпня 2015 р. № 140.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача 1 щодо розірвання в односторонньому порядку договору № 190220151 про визнання електронних документів та визнання протиправним та скасування рішення відповідача 1 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 6 серпня 2015 р. № 140.

Водночас, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню позовні вимоги викладені в п. 2, 3, 5 прохальної частини заяви про зміну позовних вимог (а.с. 124-125), оскільки вони спрямовані на майбутнє та є втручанням у дискреційні повноваження відповідачів 1, 2.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст. ст. 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Броварської об"єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області щодо розірвання в односторонньому порядку договору укладеного з товариством з обмеженою відповідальністю "Будівництво та реконструкція" про визнання електронних документів від 19 лютого 2015 р. № 190220151.

Визнати протиправним та скасувати рішення Броварської об"єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про анулювання реєстрації товариства з обмеженою відповідальністю "Будівництво та реконструкція" як платника податку на додану вартість від 6 серпня 2015 р. № 140.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Виноградова О.І.

Судді: Василенко Г.Ю.

ОСОБА_2