Справа № 2а-1013/2011
Суддя: Борняк Р. О.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Перемишлянський районний суд Львівської області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2015 м.Перемишляни

Суддя Перемишлянського районного суду Борняк Р.О.

Розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Перемишлянському районі Львівської області про стягнення недоплаченої щомісячної державної допомоги «Дітям війни», -

В С Т А Н О В И В:

01.07.2011 р. позивач звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Перемишлянах Львівської області, в якому просить визнати дії відповідача щодо недоплати сум щомісячної державної соціальної допомоги з 14 грудня 2010 року по момент винесення судового рішення протиправними та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату підвищення до пенсії у відповідності до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, визначеної відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування»

Позивач у судове засідання не прибула, однак у поданій позовній заяві просила розглядати справу у її відсутності, а тому суд вважає за можливе розглядати дану справу на підставі наявних доказів.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився та не направив на адресу суду заперечення на позов. Враховуючи вищенаведене суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів.

Розглянувши матеріали справи в порядку ст. 183-2 КАС України без проведення судового засідання, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Позивач мотивує вимоги тим, що вона є «Дитиною війни» та відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Посилаючись на те, що розмір виплаченого їй підвищення до пенсії не відповідає розміру, встановленому цим законом, позивач просить зобов'язати відповідача здійснити відповідні перерахунки та виплати.

Судом встановлено, що позивачу надано статус дитина війни відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Законом України «Про соціальний захист дітей війни» встановлено правовий статус дітей війни, визначено основи їх соціального захисту та гарантовано їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Статтею 1 цього Закону визначено, що дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення Другої світової війни (2 вересня 1945 року) було менше 18 років. Позивач народилася 15.05.1942 року, є дитиною війни.

Статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Розмір підвищення, який щомісячно сплачується дітям війни згідно зі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», розраховується на підставі мінімальної пенсії за віком, розмір якої визначений ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Частиною 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Зазначена норма Закону введена в дію згідно із Законом України від 25.03.2005 р. № 2505-IУ. Але, приймаючи до уваги те, що відповідно до ч. 4 ст. 8 КАС України забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини та відповідно до частин 1,2 статті 8 КАС України при вирішенні справи має застосовуватись принцип верховенства права, відповідно до якого, зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, суд вважає, що правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на отримання підвищення пенсії грунтуються на принципі юридичної визначеності.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що згідно з Законом України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни виплачується підвищення саме до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, суд приходить до висновку, що саме відповідач мав здійснювати позивачу виплату підвищення пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Суд також вважає, що державний орган не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати доплат до пенсій. Така відсутність коштів не може бути визнана як виключна обставина, та це є порушенням пункту 1 статті 6 статті 13 Європейської Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованої Законом України від 11.09.1997 року про що, також зазначено в Рішенні Європейського суду з прав людини Справа «Жовнір проти України» від 29.06.2004 року.

Статтею 70 Закону України «Про державний бюджет на 2010 рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2010 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно дія цієї норми не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України «Про соціальний захист дітей війни» залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

На підставі викладеного, встановлено, що бездіяльність відповідача щодо не нарахування щомісячної державної соціальної допомоги у розмірах, визначених Законом України «Про соціальний захист дітей війни» не може бути визнана такою, що вчинена на підставі, у межах повноважень, безсторонньо (неупереджено) та добросовісно.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Захист прав, свобод та інтересів осіб є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Оскільки стосовно не нарахованих пенсій ніякими нормативно-правовими актами, крім КАС України, не визначено строк звернення до суду, то під час вирішення спорів, які виникають із вказаних правовідносин слід застосувати шестимісячний строк звернення до суду.

Позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки звернувся з позовом лише 01.07.2011р. Посилання позивача на те, що йому стало відомо про факт порушення його прав лише після висвітлення зазначених подій у пресі є необґрунтованим, оскільки рішенням Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 09.07.2007р. було опубліковане у «Віснику Конституційного Суду України» на «Офіційному віснику України» 27.07.2007р.

Позивачем не надано доказів того, що ним був пропущений строк для звернення до суду з поважних причин. Тому, з огляду на наведене, в задоволенні вимог в частині виплат з 14.12. 2010 р. по 01.01.2011 р. слід відмовити.

За таких обставин суд приходить до переконання про підставність позовних вимог позивача щодо нарахування та виплати підвищення до пенсії як дитині війни , починаючи з 01 січня 2011 р. у розмірі, встановленому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»,з врахуванням раніше проведених виплат. В решті позовних вимог слід відмовити.

Оскільки функції з призначення, нарахування та виплати пенсії позивача здійснює Пенсійний фонд України в особі управління Пенсійного фонду України у Перемишлянському районі Львівської області, відповідний обов»язок слід покласти на відповідача у справі.

Керуючись ст.ст. 19, 22 Конституції України, Законами України «Про соціальний захист дітей війни» та "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Рішеннями Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 року та № 10-рп від 22.05.2008 року, ст.ст. ст.ст.2,11,71, 99, 100, 158-163, 183-2,185-186,254 КАС України,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у Перемишлянському районі Львівської області щодо недоплати з 01 січня 2011 року ОСОБА_2 сум щомісячної державної соціальної допомоги до пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України України «Про соціальний захист дітей війни».

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Перемишлянському районі Львівської області нарахувати та виплатити підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком на користь ОСОБА_2 за період з 01 січня 2011 року по момент винесення постанови із врахуванням ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Перемишлянський районний суд.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточна.

У випадку оскарження постанови в апеляційному порядку, постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Суддя: Борняк Роман Орестович