Справа № 826/8481/15
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 листопада 2015 року № 826/8481/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Огурцова О.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ондулін будівельні матеріали"
до Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ондулін будівельні матеріали" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 18.12.2014 № , № та № .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.

Податкові зобов'язання позивачу нараховані за результатами документальної планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011 по 31.12.2013. Підставою нарахування податкових зобов'язань став висновок податкового органу про те, що договори, укладені між позивачем та контрагентами ПП «Трансвелл» та ТОВ «АТР» були укладені без мети настання правових наслідків.

Позивач, не погоджуючись з таким висновком податкового органу зазначає, що у період, який перевірявся, дійсно мав господарські правовідносини з ПП «Трансвелл» та ТОВ «АТР» за договорами, які мали реальний характер, а документи бухгалтерського та податкового обліків за цими операціями були оформлені у відповідності до вимог податкового законодавства.

Представники позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Підчас судового розгляду справи, суд,

В С Т А Н О В И В:

В період з 20.10.2014 по 07.11.2014 Державною податковою інспекцією у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві була проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "Ондулін будівельні матеріали" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011 по 31.12.2013.

За результатами перевірки складено акт від 14.11.2014 № 6749/26-56-22-01-03/24588148, яким встановлені наступні порушення:

- пункт 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 745 713,00 грн. та завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування на 3 968 243,00 грн.;

- пункти 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 201 192,00 грн. та завищено від'ємне значення в розмірі 18 997,00 грн.

На підставі акта перевірки від 14.11.2014 № 6749/26-56-22-01-03/24588148 відповідачем прийняті податкові повідомлення - рішення від 18.12.2014:

- № , яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 3 968 243,00 грн.;

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 301 787,00 грн., у тому числі за основним платежем - 201 192, 00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 100 596,00 грн.;

- № , яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість розмірі 18 997,00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ондулін будівельні матеріали", не погоджуючись з податковими повідомленнями - рішеннями від 18.12.2014 № , № та № , вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернулось з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суть офіційного з'ясування всіх обставин у справі визначена в частинах четвертій та п'ятій статті 11 цього Кодексу, якими встановлено, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Принцип офіційного з'ясування всіх обставин справи зобов'язує суд встановити обставини справи для забезпечення прийняття правосудного рішення, в тому числі незалежно від посилань чи доводів сторін.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу. Витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ.

В пункті 150.1 статті 150 Податкового кодексу України зазначено, якщо результатом розрахунку об'єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками податкового року є від'ємне значення, то сума такого від'ємного значення підлягає включенню до витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням зазначеного від'ємного значення попереднього року у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, встановлено, що не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9).

Відповідно до статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів (супутніх послуг) на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорт); вивезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту або реекспорту (далі - експорт); з метою оподаткування цим податком до експорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг), які перебувають у вільному обігу на території України, до митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України; з метою оподаткування цим податком до імпорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг) з-під митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України, для їх подальшого вільного обігу на території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Отже, об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші операції платника податків, які відповідно до статті 185 Податкового кодексу України визначені як об'єкт оподаткування.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції, якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами податкового кодексу України.

Пунктом 198.1 Податкового кодексу України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно із пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

В пункті 200.3 статті 200 Податкового кодексу України зазначено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг, які відображені в податкових накладних, із метою їх використання в господарській діяльності.

Господарські операції для визначення податкового кредиту для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність таких операцій.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Аналогічна позиція викладена в листі Вищого адміністративного суду України №742/11/13-11 від 02.06.2011.

Зазначеним листом Вищого адміністративного суду України також визначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, при визначенні права платника податків на формування податкового кредиту та валових витрат судом має бути перевірено чи мали операції між платником податків та його контрагентами реальний товарний характер, можливість здійснення таких операцій з урахуванням оперативності проведення операцій та віддаленості контрагентів один від одного, подальше використання позивачем придбаної у зазначених контрагентів продукції та отриманих послуг, при цьому, суд має виходив з того, що наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до закону необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою для відшкодування податку на додану вартість в подальшому, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, наприклад, у випадку, коли не проводилися самі операції.

З матеріалів справи вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ондулін будівельні матеріали" (клієнт) та приватним підприємством «Трансвелл» в особі директора Степанова Ігоря Андрійовича (експедитор) було укладено договір про надання транспортно-експедиційних послуг від 19.10.2012 № 07.

Згідно з умовами цього договору, експедитор бере на себе зобов'язання за плату і за рахунок клієнта надати транспортно-експедиційне обслуговування, відповідно до узгоджених сторонами заявок, які є невід'ємною частиною цього договору.

В розділі 5 договору зазначено, що клієнт зобов'язаний сповістити експедитора про необхідність перевезення/страхування вантажів не пізніше, ніж до 12:00 години дня за день до перевезення товару. Заявка повинна бути повністю заповнена, за підписом і печаткою/офіційним штампом клієнта. Заявка приймається до виконання після підтвердження її підписом і печаткою/офіційним штампом експедитора.

Згідно розділу 3.2 договору, клієнт зобов'язаний надавати експедитору у заявці у письмовому вигляді всю необхідну інформацію про характер, властивості вантажу, специфіку перевезення та зберігання з іншими вантажами, котрі можуть передбачати особливі умови його зберігання або транспортування.

Відповідно до розділу 3.1 договору, експедитор зобов'язаний надати клієнту підтвердження заявки із зазначенням державного номеру автотранспортного засобу та паспортних даних водія не пізніше, ніж до 12:00 години в день перевезення вантажу та вчасно подавати транспортні засоби у строки зазначені в заявках клієнта.

Згідно розділу 4 договору, платежі та взаємні розрахунки за виконання доручення клієнта виконуються відповідно до виставленого експедитором рахунку шляхом банківського переказування коштів у національній грошовій одиниці України з поточного рахунку клієнта на поточний рахунок експедитора.

На підтвердження виконання умов даного договору позивачем надано: акти надання послуг (транспортні послуги), товарно - транспортні накладні разом із доказами використання отриманих послуг у власній господарській діяльності (договори поставки товарів та первинна документація щодо таких договорів), податкові накладні (т. 2 - 11).

Водночас, суд встановив, що позивач не надав заявки позивача про необхідність перевезення/страхування вантажів та їх підтвердження експедитором (ПП «Трансвелл»).

Відтак, в матеріалах справи відсутні узгоджені сторонами заявки, які згідно умов договору про надання транспортно-експедиційних послуг від 19.10.2012 № 07 є його невід'ємними частинами та повинні містити інформацію про вантаж, транспортний засіб та водія.

Також, суд встановив, що позивач не надав рахунки експедитора про оплату послуг перевезення вантажу та копії платіжних документів або банківських виписок, які б засвідчували факт виконання позивачем зобов'язань по оплаті вартості послуг за вищезазначеним договором шляхом перерахування безготівкових грошових коштів.

Крім того, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ондулін Б.М." (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТР» (виконавець) було укладено договір від 06.02.2012 № 06022, згідно якого виконавець бере на себе зобов'язання по розробці ескізу, оформленню з матеріалів виконавця і монтажу/демонтажу виставкового стенду розміром 49 кв.м.

Відповідно до пункту 3.1.1 договору, замовник зобов'язується надати виконавцю інформацію і матеріали, зокрема елементи фірмового стилю, а також еталони їх виконання, необхідні для розробки ескізу і оформлення виставкового стенду.

Згідно із пунктом 2.1.3 договору, виконавець зобов'язується розробити та представити для затвердження замовнику ескіз виставкового стенду перед його оформленням.

Відповідно до пункту 3.1.2 договору, замовник зобов'язується затвердити наданий виконавцем ескіз виставкового стенду.

Згідно із пунктом 2.1.7 договору, монтаж і демонтаж виставкового стенду здійснюється виконавцем на виставці InterbudExpo 2012, яка відбудеться з 27.03.2012 по 30.03.2012 у виставковому комплексі «КиївЕкспоПлаза» за адресою: м. Київ, вул. Салютна, 2Б.

Оплата робіт здійснюється шляхом переказу замовником грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця (п. 4.2 договору).

На підтвердження виконання умов даного договору позивачем надано: додаток № 1 (вартість робіт 1 200,00 грн.), додаток № 2 (узгодження остаточного проекту виставкового стенду), додаток № 3 (елементи оформлення стенду, послуги: реставрація логотипу, монтаж-демонтаж стенду, доставка матеріалів, інструменту, елементів), видаткову накладну від 30.03.2012 № АТ-0000095, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.03.2012 № АТ-0000053, податкову накладну від 13.02.2012 № 29, від 20.03.2012 № 42, від 30.03.2012 № 88.

Водночас, суд встановив, що за умовами договору ТОВ «АТР» зобов'язувалось розробити та представити для затвердження замовнику ескіз виставкового стенду, однак на момент укладання договору від 06.02.2012 № 06022 у позивач вже був наявний остаточний проект виставкового стенду.

Крім того, позивач не надав доказів, що ТОВ "Ондулін Б.М." було учасником на виставці InterbudExpo 2012, яка відбувалась з 27.03.2012 по 30.03.2012 у виставковому комплексі «КиївЕкспоПлаза» за адресою: м. Київ, вул. Салютна, 2Б, як і не надав доказів розміщення виставкового стенду за даним договором на виставці InterbudExpo 2012 (наприклад, фото виставки).

Також, в матеріалах справи відсутні докази оплати позивачем робіт, наданих «АТР».

Суд звертає увагу, що за відсутності факту придбання послуг (робіт), відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість та до складу валових витрат податку на прибуток, навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

З аналізу наданих позивачем документів щодо взаємовідносин із ПП «Трансвелл» та ТОВ «АТР» не можливо встановити реальність виконання господарських операцій, оскільки позивачем не надано суду документального підтвердження тих обставин та відносин, які супроводжують фактичне виконання такого роду операцій та у сукупності підтверджують їх реальне виконання, а тому і не доведено, що обумовлені правочинами послуги, роботи були надані саме цими контрагентами.

Таким чином, позивачем не спростовано належними доказами доводи податкового органу щодо відсутності фактичного здійснення вказаних господарських операцій.

Крім того, в акті перевірки зазначено, що в ході проведення перевірки встановлено, що підприємством 16.02.2014 року подано до ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві уточнюючі декларації з податку на прибуток підприємства за 2011 рік 2011, в яких було відображено у рядку 06.5 «Від'ємне значення об'єкту оподаткування попереднього звітного періоду» від'ємне значення, що виникло за 2007-2008, за 9 місяців 2009 року в розмірі 11134357,0 грн.

Відповідач посилається на акт перевірки від 30.03.2010 № 155/1-23-, згідно якого встановлено завищення підприємством від'ємного значення об'єкту оподаткування з податку на прибуток в розмірі 9217498,0 грн. та винесено податкове повідомлення - рішення № /0 від 12.04.2010, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 6237947,60 грн.

Крім того, в акті перевірки відповідач зазначає наступне: «Як вбачається з наданих до перевірки документів, а саме: відповідно до матеріалів щодо оскарження податкового повідомлення - рішення №/0 від 12.04.2010 р. підприємством не було оскаржено від'ємне значення об'єкту оподаткування з податку на прибуток, що були зменшені за результатами перевірки проведеної ДПІ у Голосіївському р-ні ГУ Міндоходів у м.Києві.».

Постановою Вищого адміністративного суду України від 16.08.2011 № К/9991/26329/11 скасовано податкове повідомлення - рішення № /0 від 12.04.2010 та зазначено, що «колегія суддів, прийшла до висновку, що валові витрати позивача, які дорівнюють балансовій вартості іноземної валюти, придбаної ним для здійснення розрахунків згідно договорів купівлі-продажу, визначаються на рівні суми гривні, сплаченої ним у зв'язку з фактичною купівлею іноземної валюти на момент такої купівлі, а не на момент митного оформлення товарів.».

В подальшому податковим органом було проведено документальну планову перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2009 по 31.03.2011, за результатами якої складено акт та винесено податкове повідомлення - рішення № від 21.07.2011, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкту оподаткування на 2561806,0 грн. та з яким позивач частково погодився (на суму 720000,00 грн.), а в решті суми (2561806 грн.) було скасовано судом (постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.07.2012 № 2а-7827/12/267, залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.08.2013).

Зокрема, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.07.2012 № 2а-7827/12/267, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.08.2013, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення № від 21.07.2011 в частині зменшення суми від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток у розмірі 2 561 806 грн.

Крім того, в постанові Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.07.2012 № 2а-7827/12/267 зазначено, що «З аналізу матеріалів справи та норм закону, суд приходить до висновку, що Позивачем правомірно не відкориговані валові витрати в сумі 20192649 грн., які було зменшено за результатами попереднього періоду (Акт перевірки № 155/1-23-30-24588148 від 30 березня 2010 року), оскільки податкове повідомлення-рішення №/0 від 12 квітня 2010 року скасоване Постановою ВАСУ №К/9991/26329/11, а отже Відповідачем безпідставно знято зі складу валових витрат суму в розмірі 1 906 519 грн. за І квартал 2011 р.».

Отже, вищенаведеними судовими рішеннями встановлений факт, що позивачем правомірно не відкориговані валові витрати в сумі 20192649 грн., які було зменшено за результатами попереднього періоду (Акт перевірки № 155/1-23-30-24588148 від 30 березня 2010 року), а також безпідставного зняття відповідачем сум валових витрат позивача.

Згідно із частиною другою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, висновки відповідача щодо завищення підприємством від'ємного значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток є безпідставними, а податкове повідомлення-рішення від 18.12.2014 № підлягає скасуванню.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин першої та другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням наведеного, керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві від 18.12.2014 № .

3. В решті позовних вимог - відмовити.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі апеляційного оскарження постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Огурцов