Справа № 826/12295/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2015-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 року м. Київ № 826/12295/15

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі колегії суддів під головуванням судді Добрянської Я.І., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12

до відповідача Генеральної прокуратури України

треті особи - Міністерство екології та природних ресурсів України,

Державне агентство водних ресурсів України,

Державна інспекція сільського господарства України,

Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 звернулися в Окружний адміністративний суд міста Києва з позовною заявою до відповідача Генеральної прокуратури України, треті особи - Міністерство екології та природних ресурсів України, Державне агентство водних ресурсів України, Державна інспекція сільського господарства України, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, в якій просили визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду їх скарги від 30.09.2014 р., зобов»язати відповідача вжити передбачені законом заходи реагування по притягненню до відповідальності осіб органів державної влади, контролю та надзору щодо надання недостовірної інформації про категорію земель (паїв, фермерських, ОСГ), розташованих за межами населених пунктів в законодавчо встановлених межах прибережних захисних смуг на відстані не менш двох кілометрів від урізу води лиманів та Чорного моря.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.06.2015 р. у справі відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивачами зазначено про неодноразові їх звернення на адресу відповідача та третіх осіб за отриманням публічної інформації та роз»ясненнями про правомірність розташування земель сільськогосподарського призначення (паїв, фермерських, ОСГ) в межах прибережних захисних смуг уздовж лиманів та Чорного моря, а також про вжиті заходи реагування, однак, як йдеться у позовній заяві, конкретної відповіді не отримали, в тому числі і на скарг від 30.09.2014 р., копія якої надана до суду.

Під час судового засідання 08.10.2015 р. представник позивачів заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник Генеральної прокуратури України проти задоволення позову заперечив, зазначивши, що на момент надходження вказаної скарги громадян рішення прокурором Миколаївської області за їх попередніми зверненнями з цих питань не приймалось, а відтак, відповідачем супровідним листом від 06.10.2014 р. №28/2-р-14 скаргу позивачів направлено до прокуратури Миколаївської області для організації перевірки, про що повідомлено заявників.

Представники третіх сторін до судового засідання не з»явились, повноважних представників не скерували, письмових пояснень з приводу позовних вимог до суду не надали.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

В силу ч. 1 ст. 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також з'ясувавши позицію судів вищих інстанцій з приводу вирішення аналогічних спірних правовідносин, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.09.2014 р. у приймальні громадян Генеральної прокуратури України зареєстровано скаргу вх. №53 мешканців Очаківського району Миколаївської області за підписом позивачів, в якій серед іншого йшлося про те, що Дніпровська екологічна прокуратура намагається відібрати у скаржників землю сільськогосподарського призначення (паї та ОСГ) та повернути її до земель водного фонду в цивільних інтересах невстановлених осіб без будь-яких пояснень правопорушення з боку позивачів. Зазначені дії, на переконання позивачів, є протиправними, з огляду на що у скарзі від 30.09.2014 р. вони просили прийняти заяву до правопорушення, внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати досудове розслідування, визнати позивачів потерпілими, вручити пам»ятку про процесуальні права і обов»язки потерпілих, надати можливість дати додаткові свідчення, повідомити письмово у встановленому законом порядку і строки про початок кримінального провадження та закінчення досудового розслідування.

Водночас інформацію та відповідь за даною скаргою позивачі просили надати поштою за адресою: 57545, АДРЕСА_1, на ім»я ОСОБА_8.

Разом з тим, стверджуючи про ненадання Генеральною прокуратурою України відповіді за скаргою від 30.09.2014 р., позивачі за захистом порушених прав та інтересів звернулися до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та норми чинного законодавства з приводу даного спору, а також заслухавши пояснення представників сторін та оглянувши позицію судів вищих інстанцій з приводу аналогічних спорів, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до положень ст. 3 цього Закону під зверненнями громадян розуміються викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Водночас скаргою є звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Згідно із ст. 5 цього Закону звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Статтею 7 Закону передбачено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Між тим, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Відповідно до положень ст. 16 Закону скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Скарги Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, інвалідів Великої Вітчизняної війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, установ, організацій і підприємств особисто.

До скарги додаються наявні у громадянина рішення або копії рішень, які приймалися за його зверненням раніше, а також інші документи, необхідні для розгляду скарги, які після її розгляду повертаються громадянину.

Разом з тим, згідно з положеннями ст. 20 зазначеного Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

На обгрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Статтею 12 Закону України від 05.11.1991 р. №1789-XII «Про прокуратуру» (в редакції, чинній станом на подання спірної скарги) (далі - Закон №1789) передбачено, що прокурор розглядає заяви і скарги про порушення прав громадян та юридичних осіб, крім скарг, розгляд яких віднесено до компетенції суду.

Прокурор здійснює нагляд за додержанням вимог законодавства щодо порядку розгляду скарг всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами. Прокурор проводить особистий прийом громадян. Прийняте прокурором рішення може бути оскаржено вищестоящому прокурору або до суду.

Після прийняття рішення по скарзі Генеральним прокурором України провадження по таких скаргах в органах прокуратури припиняється.

Систему органів прокуратури відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону №1789 становлять: Генеральна прокуратура України, прокуратури Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя (на правах обласних), міські, районні, міжрайонні, районні в містах, а також військові прокуратури. У разі необхідності Генеральний прокурор України може створювати спеціалізовані прокуратури на правах обласних, міських, районних та міжрайонних прокуратур.

Разом з тим, порядок розгляду і вирішення звернень громадян, службових та інших осіб, запитів і звернень народних депутатів України, депутатів місцевих рад, а також прийому громадян, службових та інших осіб у Генеральній прокуратурі України, прокуратурах Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, спеціалізованих прокуратурах (на правах обласних), міських, районних, міжрайонних і прирівняних до них прокуратурах встановлюється Інструкцією про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України, затвердженою наказом Генерального прокурора України від 21.06.2011 р. №9гн (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Інструкція №9гн).

Так, згідно до п. 1.4 названої Інструкції скаргою є звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, інших осіб, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, службових осіб.

Водночас перевірки за заявами та скаргами фізичних і юридичних осіб, зверненнями та запитами депутатів усіх рівнів, крім заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення, проводяться лише у разі їх попереднього розгляду компетентними органами виконавчої влади, державного нагляду (контролю), органами місцевого самоврядування, посадовими чи службовими особами відповідного рівня або неприйняття ними рішень з цих питань у встановлені строки.

Заяви та скарги, звернення і запити депутатів усіх рівнів, які надійшли до органів прокуратури без долучення до них копій відповідей органів державного нагляду (контролю), уповноважених на їх розгляд, надсилаються за належністю підрозділами з розгляду звернень та прийому громадян.

У разі неприйняття органами державного нагляду (контролю) рішень з цих питань у встановлені строки, організація розгляду звернень забезпечується відповідними галузевими підрозділами, міськими, районними, міжрайонними та прирівняними до них прокурорами з обов'язковим наданням оцінки законності діяльності уповноважених органів (п. 2.4 Інструкції №9гн).

Як передбачено п. 3.2 цієї Інструкції, за кожним зверненням в прокуратурах усіх рівнів може бути виконана одна з таких дій: прийнято до розгляду; передано на вирішення до підпорядкованої прокуратури; направлено до іншого відомства; приєднано до скарги, що раніше надійшла, або до матеріалів кримінальної справи.

Звернення громадян, службових та інших осіб у 5-денний строк направляються за належністю з одночасним повідомленням про це заявників оперативними працівниками управління розгляду звернень та прийому громадян Генеральної прокуратури України, галузевих відділів обласних і прирівняних до них прокуратур, міськими, районними, міжрайонними прокурорами та їх заступниками (п. 3.3).

Як повідомлено представником відповідача та не спростовано представником позивачів, на момент звернення позивачів зі скаргою від 30.09.2014 р. прокурором Миколаївської області як вищестоящим прокурором за попередніми зверненнями позивачів не приймалось, з огляду на що супровідним листом від 06.10.2014 р. №28/2-р-14 скаргу позивачів надіслано для розгляду на адресу Прокуратури Миколаївської області, про що повідомлено ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1

Водночас, на підтвердження фактичного відправлення на адресу визначеної позивачами уповноваженої особи листа від 06.10.2014 р. №28/2-р-14 Генеральною прокуратурою України надано до суду копії таких документів, як: відомості до реєстру від 08.10.2014 р. №С1084 на просту письмову кореспонденцію, оплачену з використанням відбитків державного знака маркувальної машини від поштового відділення №10, фіскального чеку від 08.10.2014 р. №7108, а також списку згрупованих рекомендаційних відправлень, що пересилаються в межах України, до якого в якості адресата включено ОСОБА_8, тобто особу, на ім»я якої просили направити відповідь на скаргу від 30.09.2014 р. позивачі. Між тим, як вбачається, лист від 06.10.2014 р. №28/2-р-14 направлено відповідачем в межах визначеного ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» строку.

Попри це, Прокуратурою Миколаївської області листом від 17.10.2014 р. №17/1/1-р-14 колективне звернення мешканців Очаківського району для перевірки та прийняття рішення направлено на адресу Очаківському міжрайонному прокурору. В той же час Очаківським міжрайонним прокурором Рибачуку О.В. листом №(25-24)2402вх.14 повідомлено адресата про розгляд спірного звернення, оцінку змісту якого суд не надає, адже дане питання не входить до предмету розгляду цієї адміністративної справи.

А відтак, беручи до уваги встановлені обставини і наведені мотиви, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Генеральної прокуратури України щодо розгляду скарги від 30.09.2014 р.

Що ж до позовної вимоги про зобов»язання відповідача вжити передбачених законом заходів реагування по притягненню до відповідальності осіб органів державної влади, контролю та надзору щодо надання недостовірної інформації про категорію земель (паїв, фермерських, ОСГ), розташованих за межами населених пунктів в законодавчо встановлених межах прибережних захисних смуг на відстані не менш двох кілометрів від урізу води лиманів та Чорного моря, то, на переконання суду, зазначені дії належать до дискреційних повноважень Генеральної прокуратури України.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №11(80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

При цьому, як зазначено Вищим адміністративним судом України у постанові від 21.10.2010 р. №П-278/10, з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Тобто, завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог законодавства, адже в протилежному випадку порушеним був би принцип розподілу влади, яким в свою чергу заперечується надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Таким чином, враховуючи наведене, а також виходячи із наявних у справі наданих сторонами доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в решті позовних вимог також.

Відповідно до вимог ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Також згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищенаведене в сукупності та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська

Дата складання та підписання в повному обсязі постанови - 2 5.11.2015 р.