Справа № 812/1460/15
Суддя: Васильєва Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2015-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ковальова Т.І.
Суддя-доповідач - Васильєва І.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року справа №812/1460/15

Приміщення суду за адресою: м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Васильєвої І.А., Казначеєва Е.Г. , Жаботинської С.В.

За участі секретаря судового засідання: Святодух О.Б.

За участі позивача ОСОБА_4 (особисто)

Представник відповідача в судове засідання не прибув, належним чином повідомлений про розгляд справи

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 р. у справі № 812/1460/15 (головуючий І інстанції Ковальова Т.І.) за позовом ОСОБА_4 до управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про визнання незаконним та скасування наказу №41 о/с від 31 липня 2014 року, поновлення на службі,-

ВСТАНОВИВ:

11 вересня 2015 року позивач звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Управління державної служби охорони при ГУМВС України в Луганській області в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ відповідача № 41 о/с від 31.07.2014 року про його звільнення, зобов'язати відповідача поновити його на службі у званні старшого прапорщика міліції, помічника чергового чергової частини УДСО при ГУМВС України у Луганській області з 31.07.2014 року (а.с. 2-5).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року адміністративний позов задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ № 41 о/с від 31.07.2014 року в частині звільнення ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ, поновлено ОСОБА_4 на посаді помічника чергового управління державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області (а.с. 114-117).

Управління Державної служби охорони при ГУМВС України у Луганській області з постановою суду першої інстанції не погодилося подало апеляційну скаргу в якій посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просили постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в повному обсязі (а.с. 122-127).

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано, що матеріали справи не містять доказів отримання позивачем витягу із наказу про звільнення саме 09.09.2015 року, крім того, судом не надано оцінки рапорту старшого інспектора з о/д ВКЗ УДСО від 29.07.2014 року та начальника ВОАЮЗ та ЗГ при ГУМВС України у Луганській області, оскільки у вказаних рапортах чітко зазначено про оповіщення атестованого складу УДСО, зокрема працівників ВОАЮЗ та ЗГ в якому працював позивач про передислокацію. Крім того, в доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що резолютивна частина постанови не відповідає прохальній частині позовної заяви, оскільки не було заявлено вимог про скасування спірного наказу «в частині звільнення ОСОБА_4». Апелянт посилається також на те, що суд не прийняв до уваги п.3 заперечень проти адміністративного позову від 29.09.2015 року відповідно до яких йдеться про невідповідність позивача вимогам ст. 1 Закону України «Про міліцію» та ст. 7 Дисциплінарного статуту, адже працівники органів внутрішніх справ носять особливий статус та на них покладені обов'язки, дотримання яких є обов'язковими. Крім того, доводи апеляційної скарги стосуються того, що суд першої інстанції не надав жодної правової оцінки службовій характеристиці від 07.11.2014 року, копія якої додана позивачем до матеріалів справи та з якої вбачається, що позивач вже в листопаді 2014 року знав про своє звільнення, тому пропустив строк для звернення до суду, отже суд безпідставно не прийняв до уваги заяву відповідача про застосування строків позовної давності.

В судове засідання представник відповідача не прибув, належним чином повідомлений про розгляд справи (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи).

Позивач в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Відповідно до вимог ст. 195 ч.1 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Дослідивши письмові матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

З 14.03.1997 позивач працював в органах внутрішніх справ, займав посаду помічника чергового чергової частини управління державної служби охорони при ГУ МВС України у Луганській області (а.с. 6,9).

Наказом управління державної служби охорони ГУМВСУ від 31.07.2014 № 41 о/с ОСОБА_4 та ряд інших співробітників було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з ОВС за п. 63 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі - наказ 41о/с) (а.с. 6, 103-104).

Підставою для прийняття наказу 41 о/с від 31.07.2014 року став висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками підрозділів УДСО при ГУМВС України у Луганській області від 30.07.2014 року (а.с. 88-102), складений на підставі проведеного службового розслідування призначеного наказом Управління державної служби охорони при ГУМВС України у Луганській області від 30.07.2014 року № 1 (а.с. 78).

Як встановлено судом першої так і апеляційної інстанції з матеріалів справи 21.07.2014 після обстрілу приміщення УДСО в м. Луганськ керівництвом УДСО при ГУМВС України у Луганській області було прийнято рішення про передислокацію УДСО до міста Сєвєродонецьк за місцем дислокації Сєвєродонецького міського відділу УДСО для реєстрації та подальшого проходження служби та роботи. Вимагалось атестованому та вільнонайманому складу в термін до 31.07.2014 року прибути до Сєвєродонецького міського відділу УДСО для реєстрації та подальшого проходження служби та роботи, у випадку неприбуття буде розглянуто питання щодо звільнення з органів внутрішніх справ за невихід на службу та прогули (а.с. 51). Актом від 30.07.2014 року складеним комісією у складі начальника ВКЗ Управління Бондарець В.П., начальника ВОАЮЗ та ЗГ Управління майора міліції Гусак Р.В., начальника відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку - головного бухгалтера управління Вакунової О.О. засвідчено неприбуття за тимчасовим місцем дислокації в м. Сєвєродонецьк та невихід на службу співробітників в тому числі прапорщика міліції ОСОБА_4 (а.с. 80-87). З наявного в матеріалах справи рапорту складеного 29.07.2014 року ст. інспектором Базікало М.О. слід, що 29.07.2014 року весь атестований склад та вільнонайманий склад управління ДСО (в тому числі ВКЗ УДСО) сповіщено про необхідність прибути до м. Сєвєродонецьк для подальшого проходження служби та здійснення службової діяльності в термін до 31.07.2014 року, за допомогою телефонного зв'язку (а.с. 49). Отже в провину позивачу ставиться неприбуття в зазначений термін для подальшого проходження служби в м. Сєвєродонецьк, що на думку відповідача є порушенням дисципліни та тягнення звільнення з органів внутришніх справ.

Задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи спірний наказ, суд першої інстанції зробив висновок про те, що відповідачем не була доведена до позивача інформація про необхідність проходження служби за новим місцем дислокації з певної дати, крім того, відповідач не повідомляв позивача про проведення службового розслідування та його висновки, письмові пояснення від ОСОБА_4 не витребовувались, що є порушенням порядку проведення службового розслідування.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, враховуючи фактичні обставини справи, а саме, проведення з 07 квітня 2014 року по теперішній час на території Донецької і Луганської областей антитерористичної операції, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України "Про міліцію " № 565-ХІІ від 20.12.1990, Положенням про проходження служби рядовим і начальницькім складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991 (далі - Положення № 114), Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV.

Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України передбачено, що службова дисципліна це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, передбачено, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до статі 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна в ОВС базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу серед інших дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників.

Згідно статті 14 Дисциплінарного статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

Наказом міністра внутрішніх справ від 12.03.2013 № 230 затверджена Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України (далі - Інструкція № 230).

Пунктом 6.2.2. Інструкції № 230 визначені обов'язки виконавця (голови, членів комісії) згідно із якими уповноважені особи Відповідача зобов'язані у тому числі:

- дотримуватися вимог законодавства при проведенні службового розслідування, уживати необхідних заходів щодо недопущення порушення прав та законних інтересів учасників службового розслідування, виявляти та досліджувати причини і умови, що сприяли скоєному дисциплінарному проступку, готувати пропозиції щодо їх усунення,

- у разі відмови опитуваної особи надати пояснення в обов'язковому порядку документально засвідчити таку відмову складанням акту.

Акт засвідчується підписами не менше двох осіб, одна з яких обов'язково повинна бути виконавцем. Акт у триденний строк з моменту складання в установленому порядку реєструється в канцелярії (секретаріаті) за місцем проходження служби виконавця, а в разі неможливості - в органі (підрозділі) внутрішніх справ, працівник якого допустив порушення, після чого вказаний акт приєднується до матеріалів службового розслідування.

У разі відмови особи надати пояснення на підставі статті 63 Конституції України цей факт документується за допомогою проставляння нею підпису на бланку пояснення, без складання акту.

Факт відмови від надання пояснень відображається у висновку, що складається за результатами проведеного службового розслідування.

Отже як встановлено судом апеляційної інстанції, матеріалами адміністративної справи та матеріалами службового розслідування не підтверджується повідомлення позивача з боку відповідача про проведення службового розслідування та його висновки, письмові пояснення від ОСОБА_4 не витребовувались (а.с.79).Висновок службового розслідування не містить інформації про складання акту відмови від підпису, неможливості повідомлення тощо. Крім того, відповідачем не надано як суду першої так і апеляційної інстанції належного та допустимого доказу, щодо доведення змісту наказу про звільнення під підпис ОСОБА_4 в порушення вимог дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 6.3. Інструкції № 230 позивач має право отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування, брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування, висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування.

Згідно із підпунктами 6.3.5., 6.3.6 пункту 6.3 Інструкції № 230 позивач має право за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України, оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України.

Частина 2 підпункту 6.3.6 пункту 6.3 Інструкції № 230 забороняє затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акту про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення. В порушення зазначеної норми, висновок службового розслідування затверджено 31 липня 2014 року (а.с. 88).

З урахуванням системного аналізу наведених правових норм, враховуючи фактичні обставини справи, зокрема проведення АТО на території Донецької та Луганської областей, наявність реальної загрози життю та здоров'ю як позивача, так і членам його родини, порушення процедури проведення службового розслідування, в частині позбавлення позивача права надати пояснення щодо неможливості вчасно прибути до місця дислокації, доводить до висновку про те, що відповідачем безпідставно зроблено висновок про порушення позивачем дисципліни без поважних на то причин, з урахуванням чого, колегія суддів вважає, що у даному випадку членами комісії порушені вимоги Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України в частині повного, всебічного і об'єктивного дослідження обставин події.

Крім того, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що порушення процедури проведення службового розслідування впливає на його об'єктивність.

Щодо доводів апелянта про порушення позивачем строку звернення до суду, то судова колегія їх не приймає, оскільки з наявного в матеріалах справи письмового доказу вбачається про ознайомлення позивача та отримання копії спірного наказу тільки 09.09.2015 року (а.с. 6), ніяких інших належних та допустимих доказів відповідачем в протилежність зазначеного не надано як суду першої так і апеляційної інстанції.

При цьому судова колегія не приймає до уваги посилання апелянта на обізнаність позивача про його звільнення ще 07.11.2014 року під час отримання ним службової характеристики, оскільки відповідачем не надано доказів ознайомлення позивача, разом з наведеною службовою характеристикою - зі спірним наказом 41 о/с від 31.07.2014 року.

На підставі викладеного, судова колегія робить висновок, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до вимог ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 р. у справі № 812/1460/15 залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 р. у справі № 812/1460/15 залишити без змін.

Повний текст виготовлено 25 листопада 2015 року.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя Васильєва І.А.

Судді Казначеєв Е.Г.

Жаботинська С.В.