Справа № 826/19216/15
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

17 листопада 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

при секретарі: Вітковській К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України про визнання незаконною та скасування податкової консультації та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної фіскальної служби України та просив визнати незаконною та скасувати індивідуальну податкову консультацію від 17.08.2015№7921/п/99-99-100-03-02-14 та зобов'язати відповідача надати нову податкову консультацію.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. На обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що відповідач не надав відповіді по суті поставлених перед ним в запиті питань, внаслідок чого індивідуальна податкова консультація є протиправною та підлягає скасуванню.

Сторони в судове засідання не з'явилися. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін. Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги і докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, в липні 2015 року позивач звернувся до відповідача із запитом, в якому, керуючись ст. 52 Податкового кодексу України, поставив наступні питання на вирішення суб'єкта владних повноважень:

1. Чиї такі «суб'єктивні бачення» (трактування) повинні враховуватись при застосуванні презумпції, вказаної в ст. 4 Податкового кодексу України?

2. Яким чином застосовувати презумпцію у ситуаціях, коли у відкритому доступі, в Інтернеті (чи друкованих виданнях, в тому числі «Податковому віснику») містяться різні за змістом роз'яснення, як самої ДФС, так і її територіальних органів - чи можна виходити з того, що (з урахуванням ст. 4 Податкового кодексу України) наявність таких різних роз'яснень дозволяє платнику податку застосовувати найбільш вигідний для нього підхід навіть тоді, коли ці множинні роз'яснення не адресовані йому персонально?

3. Чи можна використовувати рішення з Єдиного державного реєстру судових рішень як джерело для застосування презумпції, вказаної в ст. 4 Податкового кодексу України?

4. Чи зобов'язані податкові органи, приймаючи ті чи інші рішення в рамках Податкового кодексу України, обов'язково притримуватись висновків Верховного Суду України?

Запит вмотивований тим, що вирішення поставлених питань має для позивача дуже важливе значення.

За результатами розгляду вищеозначеного запиту Державною фіскальною службою України листом від 18.08.2015 №7921/п/99-99-10-03-02-14, роз'яснено позивачу суть поняття «презумпція правомірності» та зазначено, що судові рішення приймаються судами з огляду на конкретні обставини справи, мотивувальна частина кожного рішення повинна містити посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права і, у певних випадках, на норми Конституції України, на підставі яких визначено права і обов'язки сторін у спірних правовідносинах, на відповідні статті Кодексу адміністративного судочинства України, інші норми процесуального права, керуючись якими суд встановлює обставини справи, права й обов'язки сторін. Однак, самі лише посилання на рішення Верховного суду України та Європейського суду з прав людини не можуть вважатись належною юридичною кваліфікацією.

Не погодившись із наданою консультацією, вважаючи її протиправною та такою, що не відповідає нормам Податкового кодексу України, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що висновки, викладені в оскаржуваній податковій консультації, є обґрунтованими, не суперечать ані нормам Податкового кодексу України, ані правам та інтересам платника податків, з огляду на що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до пп. 14.1.172 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкова консультація - допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Згідно п. 52.1 ст. 52 ПК України за зверненням платників податків контролюючі органи надають безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію (п. 52.2 ст. 52 ПК України).

Тобто, індивідуальна податкова консультація є індивідуально-правовим актом уповноваженого контролюючого органу, який надається конкретному платнику податків виключно з питань застосування податкового законодавства.

При цьому, приписами пп. 52.4 та 52.5 ст. 52 ПК України передбачено, що консультації надаються контролюючими органами. Контролюючі органи мають право надавати консультації виключно з тих питань, що належать до їх повноважень.

Згідно зі статтею 53 ПК України встановлено, що не може бути притягнуто до відповідальності платника податків, який діяв відповідно до податкової консультації, наданої йому у письмовій або електронній формі, а також узагальнюючої податкової консультації, зокрема, на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація або узагальнююча податкова консультація була змінена або скасована.

Платник податків може оскаржити до суду як правовий акт індивідуальної дії податкову консультацію контролюючого органу, викладену в письмовій або електронній формі, яка, на думку такого платника податків, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору. Визнання судом такої податкової консультації недійсною є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач виконав вимоги статті 52 Податкового кодексу України та надав позивачу податкову консультацію, яка містить всю необхідну інформацію і надає відповідь на поставлені позивачем запитання.

Колегія суддів також зауважує, що у своєму запиті ОСОБА_3 ставить питання, не пов'язані з практичним застосуванням окремих положень норм податкового законодавства щодо адміністрування податків, зборів та інших загальнообов'язкових платежів, а з приводу здійснення владних управлінських повноважень відповідача.

При цьому, норма ст. 4 Податкового кодексу України підлягає застосуванню у певному, конкретно визначеному випадку, з урахування всіх обставин справи. Однак, позивач не навів жодних обставин конкретної ситуації, в якій вказана норма підлягала практичному застосуванню.

Враховуючи, що висновки, викладені в оскаржуваній податковій консультації, є обґрунтованими, не суперечать ані нормам Податкового кодексу України, ані правам та інтересам платника податків, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, з огляду на що підстави для її задоволення відсутні.

Допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не виявлено, а тому підстав для скасування оскаржуваної постанови суду немає.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 20 листопада 2015 року.

Головуючий суддя Желтобрюх І.Л.

Судді: Мамчур Я.С

Шостак О.О.