Справа № 808/4357/13-а
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2015 року м. Київ К/800/42148/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Вербицької О.В., Цвіркуна Ю.І.,

при секретарі: Загородньому А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Хортицькому районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 29 травня 2013 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2014 року

у справі №808/4357/13а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТК Спутник» (надалі - ТОВ «ОТК Спутник»)

до Державної податкової інспекції у Хортицькому районі м. Запоріжжя Запорізької області Державної податкової служби (надалі - ДПІ у Хортицькому районі м. Запоріжжя)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

Позивач звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, поставлено питання про протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у Хортицькому районі м. Запоріжжя від 31.10.2008 №/0, від 09.01.2009р. №/1, від 19.03.2009р. №/2 та від 26.05.2009р. №/3.

Справа судами розглядалась неодноразово.

За наслідками останнього перегляду, постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 29.05.2013р., залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2014р., позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, вказуючи на порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій ставить питання про скасування оскаржуваних судових рішень та прийняття нового, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В письмових запереченнях на касаційну скаргу ТОВ «ОТК Спутник» зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставинам справи судами надано правильно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими. Отже, позивач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, контролюючим органом ДПІ у Хортицькому районі проведено планову документальну перевірку дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.10.2005р. по 30.06.2008р.

За результатами проведеної перевірки складено акт №519-23-19279080 від 17.10.2008р., в якому, на думку податкового органу, встановлено порушення п.1.32 ст.1, п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5, п.п.5.2.10, п.5.2 ст.5, п.п.8.7.1 п.8.7 ст.8 Закону Украйни «Про оподаткування прибутку підприємств», внаслідок чого підприємством занижено податок на прибуток, який підлягає сплаті до бюджету у розмірі 758934,90грн.

На підставі акта перевірки та за результатами адміністративного оскарження відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 25.05.2009р. №/3.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якими погодилась колегія апеляційного суду, цілком правильно та обґрунтовано виходив з наступного.

У відповідності до п.1.32 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» господарською діяльністю визнається будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь особи в організації діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Згідно п.5.2 ст.5 зазначеного Закону валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до п.п.5.2.1. п. 5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до складу валових витрат, серед іншого, включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

У підпункті 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вбачається з акту перевірки, податковий орган за наслідками її проведення дійшов висновку, що до складу валових витрат зайво включені витрати на транспортно-експедиційні послуги на загальну суму 2957544 грн.

Вказані витрати понесені як оплата за договорами транспортного експедирування, укладеними з приватними підприємцями ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

Позивачем на підтвердження віднесення даних витрат до валових надано накладні на поставлений або відвантажений товар, договори транспортного експедирування, акти виконаних робіт, реєстри накладних на поставлений або відвантажений товар.

Акти виконаних робіт, складені на виконання договорів транспортного експедирування містять усі необхідні реквізити та складені безпосередньо після надання послуг.

За приписами п.12 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.03.1999р. №87 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), звітними періодами є місяць, квартал, рік.

Саме в межах місячного звітного періоду підписувались акти виконаних робіт.

Поряд з цим слід зазначити, що ні Закон України «Про оподаткування прибутку підприємств», ні правила ведення податкового обліку, до яких належать Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, не передбачають вичерпного переліку документів, що підтверджують зв'язок понесених витрат платника податку з господарською діяльністю, а лише вказують на необхідність мати первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

За змістом договорів транспортного експедирування, укладених між позивачем та зазначеними вище суб'єктами підприємницької діяльності, виконавці прийняли на себе зобов'язання по наданню транспортно-експедиційних послуг у місцевому та міжнародному сполученні по території України. Вид, найменування, пункт призначення вантажу зазначається у супровідних документах, оформлених із дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до п.11.1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, які затверджені наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997р., зареєстровані в Міністерстві юстиції України від 20.02.1998р. за № 128/2568 основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля.

Разом з тим, позивачу надавалися не послуги транспортного перевезення вантажу, а послуги транспортного експедирування відповідно до Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність».

Відповідно до ст. 9 вказаного Закону факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях проходження вантажу від пункту його відправки до пункту його призначення.

Тобто, товарно-транспортна накладна є первинною транспортною документацією, що фіксує сам факт перевезення вантажу, а не надання експедиторських послуг. Якщо експедиторська компанія не є одночасно і безпосереднім перевізником даного вантажу, фігурувати в товарно-транспортній накладній вона не може, адже підписання товарно-транспортної накладної експедитором не передбачено чинним законодавством. Відповідно до спільного наказу Міністерства транспорту України та Міністерства статистики України «Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля» від 29.12.1995р. №488/346 подорожній лист вантажного автомобіля (ф. №2), товарно-транспортна накладна (ф. №1-ТН), подорожній лист автомобіля у міжнародному сполученні (ф.№1 - міжнародна) та талон замовника (ф. №1-ТЗ) є первинними документами саме для обліку роботи вантажного автомобіля і підтвердженням витрат, пов'язаних з перевезенням.

Договір перевезення вантажу з приватними підприємцями не укладався, а тому у них відсутнє право підписувати будь-які документи на перевезення вантажів. Оскільки позивач здійснював перевезення вантажів власним транспортом товарно-транспортні накладні містять підписи уповноважених осіб позивача та його печатки.

Відповідно до п.19 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Затрати» встановлено, що витрати на збут (які вважають частиною валових витрат підприємства) включають витрати на транспортно-експедиційні послуги, пов'язані із транспортуванням продукції (товарів).

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 22.06.2009 № 10/254д/09, із посиланням на норму п.29.13. Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, встановлено, що оскільки ТОВ «ОТК Спутник» доставляв швидкопсувний вантаж (молочну продукцію), то в накладних на перевезення такого вантажу іншого підпису, як водія-експедитора позивача бути не може. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України ПП ОСОБА_5 належним чином виконав умови договору, виконання яких підтверджується підписаними актами виконаних робіт та перерахуванням позивачем на поточний рахунок належних йому грошових сум, у зв'язку з чим, зобов'язання ОСОБА_5 по наданню послуг вважаються припиненими виконанням, проведеним належним чином, відповідно до ст. 599 ЦК України. Таким чином, договір транспортного експедирування, укладений між ОСОБА_5 та позивачем визнаний дійсним та виконаним.

Отже, посилання відповідача на нікчемність таких договорів, або на ті обставини, що зазначені договори не відносяться до господарської діяльності підприємства є необґрунтованими.

Крім того, факт надання експедиторських послуг перевірявся при розслідуванні кримінальної справи порушеної за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.212 КК України, відносно директора ТОВ «ОТК Спутник» . Підставою порушення кримінальної справи був безпосередньо акт перевірки за висновками якого були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Зазначена кримінальна справа була закрита за відсутністю складу злочину, оскільки було встановлено факт надання експедиторських послуг фізичним особам-підприємцям.

Крім того, судами встановлено, що під час надання експедиційних послуг та за їх наслідками позивачем не здійснювалось списання витрат на рахунок № 947 «нестача та витрати від псування цінностей», з подальшим віднесенням на балансовий рахунок № 791 «Фінансові результати основної діяльності». Таке списання відбувалось на складі позивача за наслідками спливу строку придатності харчової продукції, тому покладення відповідальності на експедиторів за пошкодження або псування таких товарів не могло відбутися у зв'язку із відсутністю провини останніх.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій цілком обґрунтовано не погодились з висновком податкового органу про неправомірність включення до валових витрат витрати на транспортно-експедиційні послуги

Судами також встановлено, позивачем в березні 2006р. було здійснено устрій прилеглого тротуару біля об'єкта основних засобів першої групи - основні фонди (інв. № 334) - магазин по вул.Хортицьке шосе,12, що належить позивачу на праві приватної власності. Роботи з устрою прилеглого тротуару здійснювались ФОП ОСОБА_6

За наслідками виконання підрядних робіт 31.03.2006р. між позивачем та ФОП ОСОБА_6 був складений акт №1 приймання виконаних підрядних робіт (типова форма №КБ-2В). Згідно відомостей цього акту загальна вартість виконаних робіт становить 33565грн.

Наказом ТОВ «ОТК Спутник» від 31.03.2006р. № 78/1 витрати на устрій тротуару, прилеглого до магазину по АДРЕСА_1, були визнані здійсненими для отримання попередньо визначеної суми наступної економічної вигоди від використання об'єктів основних засобів по АДРЕСА_1 (інв. № 334) та включено до складу витрат звітного періоду.

Операція з устрою тротуару, прилеглого до будівлі магазину по АДРЕСА_1, була віднесена позивачем у податковій звітності до рядку 04.10 декларації за 1 квартал 2006 року, що на думку відповідача є порушенням вимог пп.5.2.10 п. 5.2 ст. 5, пп.8.7.1 п. 8.7 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Згідно із пп. 5.2.10 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до складу валових витрат (крім іншого) включаються суми витрат, пов'язаних з поліпшенням основних фондів у межах, встановлених підпунктом 8.7.1 цього Закону, та суми перевищення балансової вартості основних фондів та нематеріальних активів над вартістю їх продажу, визначені у порядку, встановленому статтею 8 цього Закону.

Згідно із пп.8.7.1 п.8.7 ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» платники податку мають право протягом звітного періоду віднести до валових витрат будь-які витрати, пов'язані з поліпшенням основних фондів, що підлягають амортизації, у тому числі витрати на поліпшення орендованих основних фондів, у сумі, що не перевищує 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних фондів станом на початок такого звітного періоду.

Пункт 8.7 ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначає види поліпшення основних фондів, а саме: поточний і капітальний ремонт, реконструкція, модернізація, технічне переозброєння та інші види поліпшення основних фондів.

Згідно даних додатку К 1/1 до декларації з податку на прибуток позивача за 1 квартал 2006 року сукупної балансової вартості всіх груп основних фондів на початок 1 кварталу 2006 року становила 2914657 грн., 10 відсотків від цієї суми становить - 291465,70 грн.

Отже, вартість витрат позивача на устрій тротуару, прилеглого до будівлі магазину по вул. Хортицьке шосе, 12, не перевищує 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних фондів станом на початок 1 кварталу 2006 року.

Пунктом 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Мінфіну України від 27.04.2000р. № 92 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), було визначено, що основні засоби - матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік).

Облік основних засобів в розрізі груп, визначених п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», здійснюється з використанням Державного класифікатора України «Класифікація основних фондів» (ДК 013-97), затвердженого наказом Держстандарту України від 19.08.1997р. №507. Зазначеним класифікатором дороги, вулиці, автостради віднесені до групи «Будівлі, споруди, їх структурні компоненти та передавальні пристрої».

Тому тротуар для цілей бухгалтерського обліку відноситься до групи основних засобів «Будівлі, споруди та передавальні пристрої» та, відповідно до інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Мінфіну України від 30.11.1999р. № 291, відображається на субрахунку 103 «Будинки та споруди».

Згідно з пп.8.2.1 п.8.2 ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» під терміном «основні фонди» слід розуміти матеріальні цінності, що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку протягом періоду, який перевищує 365 календарних днів з дати введення в експлуатацію таких матеріальних цінностей, та вартість яких перевищує 1000 гривень і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом.

Підпункт 8.2.2 пункту 8.2 статті 8 цього є Закону відносить до основних фондів 1 групи будівлі, споруди, їх структурні компоненти та передавальні пристрої, в тому числі жилі будинки та їх частини (квартири і місця загального користування), вартість капітального поліпшення землі.

Посилання відповідача на наявність акту виконаних робіт за типовою формою №КБ-2В, як на підставу того, що устрій тротуару є будівельно-монтажними роботами, а тому є спорудженням основного засобу, є безпідставним, оскільки п. 2 наказу Держкомстату України та Держбуду України від 21.06.2002р. № 237/5 (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) типова форма № КБ-2в була поширена на будівельні підприємства та будівельні структурні підрозділи підприємств усіх видів економічної діяльності незалежно від форм власності, що виконують будівельні та монтажні роботи, роботи з капітального та поточного ремонту будівель і споруд та інші підрядні роботи із залученням бюджетних коштів або коштів підприємств, установ та організацій державної форми власності.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про правомірне включення позивачем в І кварталі 2006р. до складу валових витрат витрати на устрій тротуару, прилеглого до будівлі магазину по вул.Хортицькій,12.

Отже, оцінюючи зібрані у справі докази судова колегія касаційної інстанції погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності у справі належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Доводи касаційної скарги не спростовують зазначених висновків суду.

За таких обставин, судами першої та апеляційної інстанцій, виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі не вбачається.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Хортицькому районі м.Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 29 травня 2013 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий: ___________________ Н.Є. Маринчак

Судді: ___________________ О.В. Вербицька

___________________ Ю.І. Цвіркун