Справа № 826/23060/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 листопада 2015 року № 826/23060/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Келеберда В. І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Київської міської митниці ДФС України
до Головного управління юстиції в місті Києві
про визнання дій протиправними, скасування постанови від 23.09.2015

Обставини справи:

Київська міська митниця ДФС (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління юстиції у м. Києві з вимогами про скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу від 23.09.2015 року та про стягнення з боржника виконавчого збору від 23.09.2015 року в рамках виконавчого провадження 44852749.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що відповідачем в порушення вимог Закону України "Про виконавче провадження" винесено оскаржувані постанови, оскільки позивачем фактично виконано рішення суду про що державний виконавець був повідомлений належним чином, а тому підстави для винесення оскаржуваних рішень були відсутні.

Відповідач явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про місце, дату та час судового розгляду справи, письмових заперечень суду не надав. На виконання вимог Ухвали суду від 27.10.2015 року відповідачем направлено копії матеріалів виконавчого провадження № 44852749.

В судовому засіданні з урахуванням положень ч. 6 ст. 128 судом ухвалено про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.07.2013 року у справі № 826/7625/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» до Київської регіональної митниці та Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про визнання протиправною бездіяльність щодо неподання висновку про повернення надміру сплаченого податку на додану вартість та стягнення коштів, залишеною без змін Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2015 позовні вимоги задоволено частково. Зокрема, визнано протиправною бездіяльність щодо неподання висновку про повернення надміру сплаченого податку на додану вартість зобов'язано Київську міжрегіональну митницю Міндоходів розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» від 01.03.2013 року 96/03 за процедурою, встановленою законодавством.

07.10.2014 року Головою комісії з реорганізації Київської міжрегіональної митниці Міндоходів на адресу ТОВ «Аскоп-Україна» скеровано відповідь за наслідками розгляду заяви » від 01.03.2013 року 96/03.

При цьому, Постановою Головного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження від 29.09.2014 року № 44852749 з примусового виконання виконавчого листа № 826/7625/13-а, виданого 21.05.2014 року Окружним адміністративним судом міста Києва.

Листом від 09.10.2014 року № 11285/1/26-70-52-05 позивач проінформував старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Махову Д. А. про розгляд заяви ТОВ «Аскоп-Україна» від 01.03.2013 року № 96/03.

15.07.2015 року відповідачем винесено вимогу № 244/4, якою зобов'язано позивача виконати рішення суду, а саме: розглянути заяву ТОВ «Аскоп-Україна» від 01.03.2013 № 96/03, за процедурою встановленою законодавством.

Листом від 29.07.2015 № 2951/9/26-70-25-01-06 Київською міською митницею ДФС надано відповідь на вищевказану вимогу державного виконавця.

03.09.2015 року відповідачем повторно винесено вимогу № 244/4, якою зобов'язано позивача виконати рішення суду, а саме: розглянути заяву ТОВ «Аскоп-Україна» від 01.03.2013 № 96/03, за процедурою встановленою законодавством.

Листом від 14.09.2015 року № 3575/9/26-70-25-01-06 від 14.09.2015 року позивачем надано відповідь на вимогу державного виконавця від 03.09.2015 року.

23.09.2015 року 03.09.2015 року відповідачем повторно винесено вимогу № 244/4, якою зобов'язано позивача виконати рішення суду, а саме: розглянути заяву ТОВ «Аскоп-Україна» від 01.03.2013 № 96/03, за процедурою встановленою законодавством.

Також 23.09.2015 року старшим державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду в сумі 680 грн.

23.09.2015 року старшим державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 1360,00 грн.

Позивач вважає протиправними та просить скасувати оскаржувані постанови про накладення штрафу та стягнення виконавчого збору, у зв'язку із фактичним виконанням судового рішення, а тому звернувся до суду за захистом порушених прав та інтересів.

Вирішуючи адміністративну справу по суті, суд, керуючись Конституцією України, Законом України "Про виконавче провадження", частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, виходить з того, що оскільки позивачем як спосіб захисту порушеного права обрано оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, Окружний адміністративний суд міста Києва досліджуючи надані сторонами докази повинен встановити відповідність оскаржуваного рішення чинному законодавству та законність процедури його прийняття.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 N 606-XIV (далі - Закон N 606-XIV).

Статтею 1 зазначеного Закону N 606-XIV передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 статті 25 Закону N 606-XIV передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Виконання рішень за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення здійснюється відповідно до статті 75 Закону N 606-XIV.

Частиною другою статті 75 Закону N 606-XIV у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Згідно з частиною першою статті 89 вказаного Закону N 606-XIV у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Відповідно до частини 2 статті 89 Закону N 606-XIV у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає штраф на боржника у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Аналіз викладеного свідчить, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише при умові, що судове рішення не виконано без поважних причин, тобто коли боржник мав реальну можливість виконати судове рішення, проте не зробив цього.

Також за правилами частини 1 статті 28 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на фактичне виконання Постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.07.2013 року у справі № 826/7625/13-а шляхом розгляду зави ТОВ «Аскоп-Україна» від 01.03.2013 року № 96/03.

Зазначені обставини виконання судового рішення як підстави скасування постанов державного виконавця про накладення штрафу та стягнення з боржника виконавчого збору суд вважає обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

В матеріалах справи наявні копії відповіді від 07.10.2014 року наданої Головою комісії з реорганізації Київської міжрегіональної митниці Міндоходів за наслідками розгляду заяви ТОВ «Аскоп-Україна» від 01.03.2013 року 96/03 про що двічі було повідомлено відповідача та підтверджуються копіями витягів з реєстру поштових відправлень за 30.07.2015 та 16.09.2015 року та з ПІК «Канцелярія».

За правилами частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 зазначеної статті Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем с свою чергу не заперечувався факт обізнаності виконання рішення суду за наслідками розгляду заяви ТОВ «Аскоп-Україна». При цьому суд наголошує, що у разі наявності розбіжностей стосовно виконання позивачем судового рішення, відповідач не був позбавлений права звернення до суду із заявою про роз'яснення судового рішення.

Частиною 1 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

А тому, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується виконання судового рішення та відповідачем не спростовуються зазначені обставини, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваних постанов та наявність підстав для їх скасування.

Отже, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити адміністративний позов повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця про накладення штрафу від 23.09.2015 року та про стягнення з боржника виконавчого збору від 23.09.2015 року ВП 44852749.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.185-187 КАС України.

Суддя В. І. Келеберда