Справа № 826/22846/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2015-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 листопада 2015 року № 826/22846/15

Окружний адміністративний суд м. Києва, у складі: судді Добрянської Я.І., розглянув відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 КАС України в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ «УКООПСПІЛКА» Кашути Д.Є.

про визнання протиправним та скасування рішення,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ «УКООПСПІЛКА» Кашути Д.Є., в якій просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача в частині включення позивача до переліку вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 ч. 4 ст. 26 Закону про систему гарантування вкладів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.10.2015 р. відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні на 29.10.2015 р.

У судовому засіданні 29.10.2015 р. позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд позов задовольнити.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позиція позивача полягає у тому, що при застосуванні відповідачем норми п. 4 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не було взято до уваги, що після рішення Ради банку про обрання позивача до складу членів правління банку, юридичне оформлення трудових відносин стосовно призначення позивача на посаду члена Правління Банку вчинено не здійснено. Тому, за переконанням позивача, фактично його не було призначено на посаду члена Правління банку, а відтак рішення відповідача щодо включення ОСОБА_1 до переліку осіб, на яких не поширюються гарантії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за п. 4 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є протиправним.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з"явився, про причини неявки суд не повідомив.

При цьому Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ «УКООПСПІЛКА» Кашутою Д.Є. до суду скеровано письмові заперечення, в яких серед іншого зазначено про те, що з дня звільнення (припинення повноважень) ОСОБА_1 з посади (зі складу) члена Правління Банку і до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення АБ «УКООПСПІЛКА» до категорії неплатоспроможних не минув один рік, а тому кошти, які знаходяться на його рахунку в АБ «УКООПСПІЛКА» не гарантуються Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, у зв»язку із чим Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ УКООПСПІЛКА» не вправі включити ОСОБА_1 до загального реєстру/переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в АБ «УКООПСПІЛКА» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

В силу ч. 1 ст. 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Беручи до уваги наведені обставини, згідно з ч. 6 ст. 128 КАС України суд ухвалив розгляд даної адміністративної справи продовжити в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також з'ясувавши позицію судів вищих інстанцій з приводу вирішення аналогічних спірних правовідносин, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (10.10.1962 р.н.) працював у ПАТ «Акціонерний банк «УКООПСПІЛКА» (далі - Банк) з 1998 року, що вбачається з наданих до суду копій сторінок трудової книжки позивача. Разом з тим, як зазначено у позові та не ставилось під сумнів відповідачем, у 2013-2015 роках позивач працював на посадах начальника відділу по роботі з проблемною заборгованістю та начальника сектору статистичної звітності цього ж банку.

Заробітна плата у зазначений період перераховувалась банком на картковий рахунок позивача НОМЕР_1 (далі - рахунок), відкритий в банку, між тим, інших надходжень, як пояснено позивачем та не ставилось під сумнів відповідачем, на цей рахунок не здійснювалось.

Як стверджує позивач, починаючи з липня 2014 р., він не мав можливості отримувати в повному обсязі щомісячно нараховану йому заробітну плату, внаслідок чого на даному рахунку утворився залишок в сумі 23594,57 грн.

Водночас 22.01.2015 р. постановою Правління Національного банку України №39 прийнято рішення «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укоопспілка» до категорії неплатоспроможних.

На підставі вищевказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 22.01.2015р. прийнято рішення № 12 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АБ «Укоопспілка», згідно якого з 23.01.2015р. розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 23.01.2015 р. по 22.04.2015 р. включно та призначено Кашуту Дмитра Євгеновича уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АБ «Укоопспілка».

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 22.04.2015 р. №264 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укоопспілка» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 83 від 23.04.2015 р. «Про початок процедури ліквідації АБ «Укоопспілка», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації АБ «Укоопспілка», та наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.04.2015 р. №136 призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ «Укоопспілка» Кашуту Дмитра Євгеновича строком на 1 рік з 23.04.2015 р. до 22.04.2016 р. включно.

У зв'язку з оголошенням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб про початок з 10.04.2015 р. виплати коштів вкладникам Банку за договорами банківського рахунку (поточні та карткові рахунки) через установи ПАТ «Банк Михайлівський», позивач звернувся до вказаного банку з метою призначення йому дати отримання коштів, розміщених на рахунку у ПАТ «АТ «Укоопспілка», разом з тим позивач дізнався про те, що у переліку вкладників, переданому до Фонду гарантування уповноваженою особою інформація про вклади позивача відсутня.

Разом з тим, листом від 10.06.2015 р. № 1014 Уповноваженою особою повідомлено позивача про те, що згідно п. 4 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд не відшкодовує кошти, розміщені на вклад у банку особою, яка була членом спостережної (наглядової) ради, правління (ради директорів), ревізійної комісії банку, якщо з дня її звільнення з посади до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік.

Як вказано у даному листі, згідно рішення Спостережної ради АБ «Укоопспілка» від 04.03.2014р. повноваження позивача як члена правління ПАТ «АБ «Укоопспілка» були припиненими 04.03.2014 р., а позивача було виключено зі складу членів правління банку. А тому, як йдеться у листі, враховуючи те, що з дня звільнення позивача з посади члена правління банку і до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення АБ «Укоопспілка» до категорії неплатоспроможних не минув один рік, то кошти, які знаходяться на рахунку позивача в АБ «Укоопспілка» не гарантуються Фондом, а тому Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ «Укоопспілка» не вправі включати позивача до загального реєстру/переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в АБ «Укоопспілка» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Попри це, листом від 25.06.2015 р. №02-036-20673/15 Фондом гарантування вкладів фізичних осіб повідомлено позивачу також про те, що в Переліку вкладників інформація про його вклади у АБ «Укоопспілка» відсутня, а уповноваженою особою листом від 27.04.2015 р. №819/1 надано інформацію щодо осіб, на яких не поширюються гарантії Фонду та кошти за вкладами яких не відшкодовуються, відповідно до пунктів 4, 5, 6, 7, 8 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у якій зазначено ОСОБА_1 членом Правління АБ «Укоопспілка».

Враховуючи зазначені вище обставини, вважаючи рішення відповідача щодо включення позивача до переліку осіб, на яких не поширюються гарантії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та кошти за вкладами яких не підлягають відшкодовуванню цим Фондом, ОСОБА_1 звернувся за захистом своїх порушених прав та інтересів у судовому порядку до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012р. №4452-VI з наступними змінами та доповненнями у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №4452).

Відповідно до частини 1 статті 1 цього Закону ним встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

При цьому згідно пункту 3 частини 1 статті 2 Закону №4452 вкладом в розумінні цього Закону є кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Положеннями статті 3 Закону №4452 закріплено, що Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії, що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Згідно частини 1 статті 4 цього Закону, основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює, зокрема, заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до положень статті 20 Закону №4452 Закону Фонд є єдиним розпорядником коштів, акумульованих у процесі його діяльності.

Кошти Фонду не включаються до Державного бюджету України, не підлягають вилученню і можуть використовуватися Фондом виключно для: 1) виплати гарантованої суми відшкодування вкладникам коштів за вкладами відповідно до цього Закону; 2) покриття витрат, пов'язаних з виконанням покладених на Фонд функцій та повноважень, зокрема, пов'язаних з процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, у межах кошторису витрат Фонду, затвердженого адміністративною радою Фонду, у тому числі витрат Фонду, передбачених пунктом 17 частини п'ятої статті 12 цього Закону; 3) забезпечення поточної діяльності Фонду, утримання його апарату, розвитку його матеріально-технічної бази в межах кошторису витрат, затвердженого адміністративною радою Фонду; 4) надання фінансової підтримки приймаючому банку; 5) надання позик працівникам Фонду в межах кошторису витрат, затвердженого адміністративною радою Фонду, та у порядку, передбаченому нормативно-правовими актами Фонду; 6) надання цільової позики для авансування виплат вкладникам банку відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону протягом дії тимчасової адміністрації.

Згідно вимог статті 26 Закону №4452 Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку. Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом (ч. 1).

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч. 2).

Фонд гарантує відшкодування коштів за вкладом, який вкладник має в банку, що в подальшому реорганізувався шляхом перетворення, на тих самих умовах, що і до реорганізації (ч. 3).

Як визначено ч. 4 ст. 26 Закону №4452 (в редакції, чинній на мамент оформлення спірного рішення), Фонд не відшкодовує кошти:

1) передані банку в довірче управління;

2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень;

3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника;

4) розміщені на вклад у банку особою, яка була членом спостережної (наглядової) ради, правління (ради директорів), ревізійної комісії банку, якщо з дня її звільнення з посади до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік;

5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, юридичний радник, суб'єкт оціночної діяльності, якщо ці послуги мали безпосередній вплив на виникнення ознак неплатоспроможності банку і якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік;

6) розміщені на вклад власником істотної участі банку;

7) розміщені на вклад особою, яка на індивідуальній основі отримує від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або має інші фінансові привілеї від банку;

8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань;

9) за вкладами у філіях іноземних банків;

10) за вкладами у банківських металах.

Згідно до ч. 6 вказаної статті Фонд завершує виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами в день внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи.

Як встановлено судом згідно рішення Спостережної ради ПАТ «АБ «Укоопспілка» (Протокол №8 від 16.09.2013р.) ОСОБА_1, начальника відділу по роботі з проблемною заборгованістю (введено) призначено до складу Правління ПАТ «Акціонерний банк «Укоопспілка». При цьому у тексті даного протоколу зазначено про необхідність Правлінню банку подати відповідний пакет документів до Національного банку України для погодження призначення ОСОБА_1 до складу Правління банку, в той же час ОСОБА_1 - приступити до виконання повноважень члена правління банку після погодження його кандидатури Національним банком України.

Відповідно до протоколу від 04.03.2014 р. №7 Спостережної ради ПАТ «АБ «Укоопспілка», копія якого наявна у справі, 04.03.2014 р. ОСОБА_1, начальника відділу по роботі з проблемною заборгованістю, виведено зі складу членів Правління банку (припинено повноваження).

Разом з тим листом від 20.09.2013 р. №1179/1/10 (вх. від 24.09.2013 р.) на виконання п. 3.8 глави 3 розділу ІІІ Положення про порядок реєстрації та ліцензування банків, відкриття відокремлених підрозділів, що затверджене постановою Правління Національного банку України від 08.09.2011 р. №306 (із змінами і доповненнями) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Положення №306), направлено для погодження призначення членами Правління ПАТ «АТ «Укоопспілка» (Протокол Спостережної ради №8 від 16.09.2013 р.) документи, що містять відомості про професійну придатність та ділову репутацію серед інших ОСОБА_1, начальника відділу по роботі з проблемною заборгованістю, для погодження призначення членом Правління ПАТ «АБ «Укоопспілка».

Так, відповідно до п. 4.6 Положення №306 Національний банк визначає ділову репутацію кандидатів на посади голови, його заступників і членів наглядової (спостережної) ради банку, представників юридичної особи - члена наглядової (спостережної) ради, професійну придатність та ділову репутацію заступників голови та членів правління (ради директорів), заступників головного бухгалтера в місячний строк на підставі поданих документів, передбачених пунктами 3.7, 3.8 глави 3 розділу III цього Положення.

Якщо протягом місяця Національний банк не дійшов обґрунтованого висновку про невідповідність кандидата вимогам статті 42 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та цього Положення, то його кандидатура є погодженою.

Відтак, посилаючись на відсутність протягом місячного строку з дня подання вказаних документів листів Національного банку України про невідповідність кандидата ОСОБА_1 вимогам ст. 42 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Уповноважена особа стверджує, що кандидатура позивача вважається погодженою, а позивач - таким, що призначений до складу Правління ПАТ «Акціонерний банк «Укоопспілка».

Разом з тим, із зазначеними твердженнями відповідача суд погодитись не може та вважає їх помилковими, виходячи із наступного.

Юридичні підстави виникнення трудових правовідносин визначаються формами реалізації громадянами права на працю і формами залучення громадян до праці. Для того щоб між конкретними суб'єктами виникли трудові правовідносини, повинні відбуватися такі правомірні волевиявлення людей, які мали саме намір викликати передбачені законом наслідки.

Відповідно до ст. 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю.

Частина 2 ст. 3 КЗпП України передбачає можливість установлення особливостей праці, тобто особливостей правового регулювання певних трудових відносин, надаючи окремим підприємствам, установам, організаціям право регулювати трудові відносини їхніми статутами, положеннями.

Надавши це право, КЗпП України у статті 9 закріплює норму, якою забороняє підприємству, установі, організації уводити до своїх внутрішніх нормативних актів умови, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством про працю.

А зокрема, даною статтею визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Аналогічні гарантії передбачені у ст. 22 Закону України від 24.03.1995 р. №108/95-ВР «Про оплату праці».

Попри це, у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 39 Закону України «Про банки та банківську діяльність» призначення та звільнення членів правління (ради директорів) банку належить до функцій Спостережної ради банку.

Разом з тим, суд зауважує, що основною, переважною підставою виникнення трудових правовідносин є трудовий договір, конкретний зміст якого встановлюється вільним волевиявленням і угодою між сторонами.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

В той же час, як вбачається зі змісту абз. 3 ч. 1 ст. 61 Закону України від 17.09.2008 р. №514-VI «Про акціонерні товариства» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) необхідною умовою для визначення повноважень голови та/або члена виконавчого органу (в тому числі колегіального, яким є правління) акціонерного товариства, окрім їх закріплення законом, статутом товариства, є також контракт, укладеним з головою та/або членом виконавчого органу.

Однак під час судового розгляду справи відповідачем не доведено, а судом не встановлено факту укладення між позивачем в якості члена Правління ПАТ «Акціонерний банк «Укоопспілка» та банком визначеного абз. 3 ч. 1 ст. 61 закону №514 контракту.

Більше того, як вбачається із запису №29 на сторінках 44-45 трудової книжки позивача (БТ-І №6584576), копії яких надано до суду, останньою займаною ним посадою у ПАТ «АТ «Укоопспілка» є посада начальника відділу по роботі з проблемною заборгованістю (наказ від 10.12.2012 р. №4611), при цьому будь - які інші записи після даного у трудовій книжці відсутні, адже сторінки 46-47, як встановлено судом, є незаповненими.

Таким чином, за результатами розгляду даної адміністративної справи судом встановлено наявність між позивачем та ПАТ «Акціонерний банк «Укоопспілка» трудових правовідносин, які регулюються нормами трудового й спеціального законодавства, однак дані правовідносини, як вбачається, ніяким чином не пов»язані із перебуванням ОСОБА_1 у складі членів Правління ПАТ «Акціонерний банк «Укоопспілка», а відтак, застосування Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ «УКООПСПІЛКА» Кашутою Д.Є. до відповідача норми п. 4 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є протиправним.

Враховуючи наведене у сукупності, а також виходячи з наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до вимог ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Також згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ «УКООПСПІЛКА» Кашути Дмитра Євгеновича, оформлене листом від 10.06.2015 р. №1014, щодо включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

3. Присудити на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 487 гривень 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська

Дата складання та підписання в повному обсязі постанови - 24.11.2015 р.