Справа № 805/1553/15-а
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2015 р. Справа № 805/1553/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Волгіної Н.П., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Маріупольської міської ради до державного реєстратора Реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області ОСОБА_1, Реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, третя особа ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяження та визнання незаконними дій державного реєстратора, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Маріупольська міська рада, звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до державного реєстратора Реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області ОСОБА_1 (перший відповідач), Реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області (другий відповідач), третя особа ОСОБА_2, в якому просить суд:

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяження (з відкриттям розділу), індексний номер: 14361488 від 10 липня 2014 року;

- визнати незаконними дії державного реєстратора Реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області ОСОБА_1 щодо проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно (а.с. 4-7).

В обґрунтування позову вказане наступне.

17 липня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до позивача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: м. Маріуполь, пр. Леніна, 102. З доданих до клопотання документів вбачається, що йому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10 липня 2014 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10 липня 2014 року належить нежитлова будівля по вищевказаній адресі.

Підставою для видачі свідоцтва було заочне рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 3 червня 2014 року у справі № 264/2200/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, яким за ОСОБА_2 визнано право власності на торгівельні павільйони у м. Маріуполі за адресами: вул. Бахчіванджи, 17; пр. Будівельників, 47; пр. Леніна, 106; пр. Леніна, 102; пр. Металургів, 77; пр. Металургів, 104; пр. Металургів, 47; пр. Леніна, 80; бул. Шевченка, 258; вул. 50 років СРСР, 61.

На підставі вказаного рішення за третьою особою зареєстровано право власності на обєкти нерухомого майна, які розташовані на земельних ділянках, що належать територіальній громаді м. Маріуполя.

Враховуючи відсутність правовстановлюючих документів на земельні ділянки, ОСОБА_2 звернувся до позивача з клопотанням про надання у користування земельних ділянок за вищевказаними адресами.

На підставі заяви міської ради ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 12 серпня 2014 року у справі № 263/8126/14-ц скасовано заочне рішення цього ж суду від 3 червня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Згідно супровідного листа від 20 серпня 2014 року № 975 Маріупольська міська рада звернулась до реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції із заявою про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно торгівельний павільйон літ. А-1 по пр. Леніна, 102.

Листом від 5 вересня 2014 року (вих. № 3275/4.6-16) Реєстраційна служба відмовила у скасуванні державної реєстрації права власності, мотивуючи це відсутністю судового рішення про скасування рішення державного реєстратора.

ОСОБА_4 від 27 лютого 2015 року № 6/46-5191 ОСОБА_2 відмовлено у погодженні місця розташування земельної ділянки за адресою: м. Маріуполь, пр. Леніна, 102.

У якості правової підстави для звернення до суду із вказаним позовом в частині вимог про скасування рішення позивач посилалася на положення ст. 143 Конституції України, ст. ст. 10, 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, ч. 1 ст. 15, ст. 24 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, п.п. 28, 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, ч.ч. 1-2 ст. 376 Цивільного кодексу України, ч.ч. 1-2 ст. 83, ч. 2 ст. 116, ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України.

Позивач доводить, що ОСОБА_2 лише 18 липня 2014 року звернувся до Міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку за адресою: м. Маріуполь, пр. Леніна, 102; у власність чи користування ОСОБА_2 або ОСОБА_3 земельна ділянка не передавалась; торгівельний павільйон зведений самовільно.

З огляду на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя по справі № 264/2200/14ц задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором, право власності перейшло до ОСОБА_2

Втім реєстратором не досліджені документи на нерухоме майно в попереднього власника та про право останнього на користування земельної ділянки, що є порушенням ст.ст. 24, 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Враховуючи наведене, позивач просить суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

5 листопада 2015 від представника позивача на електрону адресу суду надійшли додаткові пояснення, за змістом аналогічні викладеному у позові (а.с. 145-146).

Крім цього, у зазначених вище поясненнях міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника Маріупольської міської ради (а.с. 146).

Перший відповідач, представник другого відповідача та третя особа до судового засідання не зявилися, про дату час та місце розгляду справи державний реєстратор Реєстраційної служби Маріупольського МУЮ ОСОБА_1, Реєстраційна служби Маріупольського МУЮ, ОСОБА_2, повідомлені судом належним чином. Причини неявки першого відповідача та представників другого відповідача та третьої особи суду не повідомлені.

21 липня 2015 року від відповідача на електронну адресу суду надійшли копії матеріалів (витяг) реєстраційної справи № 23 щодо обєкту нерухомого майна - торгівельного павільйону літ. А-1, що розташований за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, пр. Леніна, 102 (а.с. 73-81).

Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що перешкод для розгляду справи, передбачених ст. 128 КАС України не має (відсутня потреба заслуховування свідка чи експерта), перший відповідач, представник другого відповідача та третя особа до судового засідання не зявилися, копії матеріалів реєстраційної справи отримані судом, суд вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів.

Судом встановлено, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області перебувала цивільна справа № 263/2200/14-ц (провадження № 2/263/1448/2014) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики (а.с. 75-76).

3 червня 2014 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області у справі № 263/2200/14-ц постановлено заочне рішення, яким позов задоволено, а за ОСОБА_2 в рахунок погашення суми позики визнано право власності на низку торгівельних павільйонів, в тому числі на павільйон за адресою: м. Маріуполь, пр. Леніна, 102 (а.с. 75-76).

ОСОБА_4 мотивовано тим, що 1 грудня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 100 000,00 грн для будівництва торгівельних павільйонів за адресами: м. Маріуполь, пр. Металургів, буд. 47, літ. А-1, загальною площею 14,4 кв.м; м. Маріуполь, вул. 50 років СРСР, буд. 61, літ. А-1, загальною площею 15,8 кв.м; м. Маріуполь, пр. Леніна, буд. 106, літ. А-1, загальною площею 41,8 кв.м; м. Маріуполь, пр. Будівельників, буд. 125, літ. А-1, загальною площею 3,4 кв.м; м. Маріуполь, пр. Металургів, буд.77, літ. А-1, загальною площею 3,4 кв.м; м. Маріуполь, пр. Металургів, буд. 104, літ. А-1, загальною площею 3,4 кв.м; м. Маріуполь, вул. Бахчиванджи, буд. 17, літ. А-1, загальною площею 3,4 кв.м; м. Маріуполь, пр. Леніна, буд. 80, літ. А-1, загальною площею 3,4 кв.м; м. Маріуполь, пр. Леніна, буд. 102, літ. А-1, загальною площею 3,4 кв.м. Грошові кошти мали бути повернені до 1 грудня 2013 року. Договір позики передбачав передачу позикодавцю право власності на вищезгадані обєкти в рахунок погашення боргу. 3 квітня 2014 року був складений акт приймання-передачі, згідно з яким ОСОБА_3 передав збудовані ним вищевказані обєкти ОСОБА_5 в рахунок погашення боргу за договором позики від 1 грудня 2012 року.

З матеріалів реєстраційної справи № 23 (а.с. 73-81) вбачається, що 10 липня 2014 року ОСОБА_5 звернувся до Реєстраційної служби із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), в якій просив зареєструвати виникнення права приватної власності на торгівельний павільйон, що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Леніна, буд. 102, на його імя (а.с. 77, 81).

Відповідно до матеріалів зазначеної реєстраційної справи, заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, що подана ОСОБА_2, отримана держреєстратором ОСОБА_1 та зареєстрована у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 10 липня 2014 року 16:51:10 за реєстраційним номером 7341985 (а.с. 77). Разом із цією заявою було надане рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 3 червня 2014 року у справі № 263/2200/14-ц (а.с. 75-76).

В матеріалах реєстраційної справи № 23, витяг з якої надіслано на електронну пошту суду, наявні такі документи: заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності (а.с. 81), квитанція № ПН42 від 25 червня 2014 року про сплату державного мита за державну реєстрацію права власності на суму 119,00 грн (а.с. 80), квитанція № ПН57 від 25 червня 2014 року про оплату послуг-52 на суму 120,00 грн (а.с. 79), копія рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 3 червня 2014 року у справі № 263/2200/14-ц з відміткою про набрання ним законної сили 13 червня 2014 року (а.с. 75-76), Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 24096642 від 10 липня 2014 року (а.с. 78), Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 73-74).

Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з Реєстру прав власності на нерухоме майно свідчить, що до 10 липня 2014 року право власності на обєкт торгівельний павільйон, літ. А-1, розташований за адресою: м. Маріуполь, пр. Леніна, 102, зареєстроване не було (а.с. 78).

При цьому в наданих на електронну адресу копіях матеріалів реєстраційної справи № 23 документи, що підтверджують прийняття в експлуатацію цього обєкта, а також правовстановлюючі документи на земельну ділянку відсутні.

За результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятої 10 липня 2014 року 16:51:10, реєстраційний номер 7341985, яку подав ОСОБА_2 для проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна, розмір частки: 1/1, на торгівельний павільйон, що розташований за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, пр. Леніна, 102, та документів, поданих для проведення державної реєстрації прав, 10 липня 2014 року держреєстратор ОСОБА_1 прийняв рішення № 14361488 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та відкрив розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на цей обєкт нерухомого майна (а.с. 77).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 24097023, сформований 10 липня 2014 року, цього ж дня на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 14361488 від 10 липня 2014 року держреєстратор ОСОБА_1 вніс до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності: 6294087, форма власності: приватна, розмір частки: 1/1, власник: ОСОБА_2, яке виникло на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 3 червня 2014 року по справі № 263/2200/14-ц, на обєкт нерухомого майна: торгівельний павільйон, літ. А-1, загальною площею 3,4 кв.м., за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, пр. Леніна, 102, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна - 23 (а.с. 73-74).

В матеріалах справи наявний витяг з технічного паспорту на торгівельний павільйон, літ. А-1, загальною площею 3,4 кв.м., розташований за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, пр. Леніна, 102, виготовленого Товариством з обмеженою відповідальністю Обласне БТІ 15 травня 2014 року, копія якого надана суду позивачем (а.с. 11-12).

17 липня 2014 року ОСОБА_2 звернувся на імя міського голови з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди для обслуговування торгівельного павільйону, площею 0,00034 га, розташованого за адресою: м. Маріуполь, пр. Леніна, 102. Вказане клопотання зареєстроване Центром адміністративних послуг Діалог Маріупольської міської ради 18 липня 2014 року за номером 19-2253 (а.с. 15).

Відповідно до матеріалів справи, отримавши вказану заяву, Маріупольська міська рада звернулась із позовом до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду від 3 червня 2014 року по справі № 263/8126/14-ц (а.с. 82).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 серпня 2014 року по справі № 263/8126/14-ц (провадження № 2-п/263/64/2014) заява Маріупольської міської ради задоволена, а заочне рішення від 3 червня 2014 року по справі № 264/2200/14ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики скасовано (а.с. 14). Ухвала суду від 12 серпня 2014 року відповідно до відмітки, що міститься на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень (http://www.reyestr.court.gov.ua/), набрала законної сили 12 серпня 2014 року.

20 серпня 2014 року Маріупольська міська рада звернулася до Реєстраційної служби з листом № 977, в якому, посилаючись на скасування заочного рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 3 червня 2014 року № 263/2200/14-ц, а також на те, що державна реєстрація права власності проведена з порушенням вимог ст.ст. 328, 376 Цивільного кодексу України, п. 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, просила скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно торгівельний павільйон, літ. А-1, розташований за адресою: м. Маріуполь, пр. Леніна, 102. (а.с. 27, 28).

Вказаний лист отриманий Реєстраційною службою 21 серпня 2014 року та зареєстрований за вхідним № 147/4.6-16 (а.с. 27).

Листом від 5 вересня 2014 року № 3275/4.6.-16 Реєстраційна служба повідомила раду про відмову у скасуванні державної реєстрації права власності, посилаючись на ч. 2 ст. 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, п. 41 Порядку ведення державного реєстру речових прав на нерухоме майно, п. 2.6. Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 13).

27 лютого 2015 року ОСОБА_3 прийнято рішення № 6/46-5191 Про дозвіл розробки проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в Іллічівському, Орджонікідзевському, Приморському, Жовтневому районах міста громадянину ОСОБА_2С., підпунктом 2.3.6. пп. 2.3. п. 2 якого позивач відмовив ОСОБА_2 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (обслуговування тимчасових споруд торгівельного призначення торгівельних павільйонів) орієнованою площею 0,0055 га по пр. Леніна, 120 (а.с. 16-17).

Будучи не згодним із відмовою відповідача від 5 вересня 2014 року вих. № 3275/4.6.-16 про відмову у скасуванні державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на нерухоме майно торгівельний павільйон, літ. А-1, розташований за адресою: м. Маріуполь, пр. Леніна, 102, позивач звернувся до суду із даним позовом 17 квітня 2015 року (а.с. 20).

Суд зазначає, що відповідно до матеріалів справи про державну реєстрацію права власності на торгівельний павільйон, що знаходиться за адресою: м. Маріуполь, пр. Леніна, 120 на імя ОСОБА_2, позивачу стало відомо у липні 2014 року, про відмову Реєстраційної служби у скасуванні державної реєстрації права власності у вересні 2014 року. На той час питання щодо надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на якій знаходиться торгівельний павільйон, перебувало на розгляді у ОСОБА_3.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 липня 2015 року адміністративний позов Маріупольської міської ради до державного реєстратора Реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області ОСОБА_1, Реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, третя особа ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяження та визнання незаконними дій державного реєстратора - залишено без розгляду (а.с. 87-89).

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 6 жовтня 2015 року ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 21 липня 2015 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції при вирішенні питання щодо пропуску позивачем строку звернення до суду із даним адміністративним позовом передчасно дійшов висновку про те, що факт відмови 27 лютого 2015 року позивачем ОСОБА_6 ОСОБА_2 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі по пр. Металургів, 77, не може свідчити про поважність причин пропуску строку звернення до суду із позовом (а.с. 139-140).

Відповідно ч.ч. 2 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими для виконання на всій території України.

Враховуючі наведене вище, суд приймає до уваги висновок апеляційної інстанції щодо поважності причин пропуску позивача строку звернення до суду із даним адміністративним позовом з тих підстав, що рішення про відмову ОСОБА_2 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: м. Маріуполь, пр. Леніна, 120, прийнято Маріупольською міською радою у лютому 2015 року.

Приймаючи рішення по суті справи суд керується наступним.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-ІV від 1 липня 2004 року (далі Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Закон № 1952-ІV), Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 року (далі Порядок № 868).

Статтею 2 Закону № 1952-ІV встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону № 1952-ІV, абз. 1 п. 4 Порядку № 868, якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію обєкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий обєкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Частиною 2 ст. 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил (ч. 1 ст. 376 ЦК України).

За правилами ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно з вимогами п. 10 Порядку прийнятті в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, який на час виникнення спірних правовідносин діяв у редакції від 31 грудня 2013 року, у разі коли на самочинно збудоване нерухоме майно визнано право власності за рішенням суду, воно приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком.

Пунктами 1-2, 9 ч. 2 ст. 9 Закону № 1952-ІV встановлено, що державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; 9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень встановлено, зокрема, ст. 15 Закону № 1952-ІV, відповідно до якої державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації права та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених ст. 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до ч. 3 ст.1 5 Закону № 1952-ІV у випадках, передбачених законодавством України, державна реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації обєкта нерухомого майна, права стосовно якого підлягають державній реєстрації.

Згідно абз. 2 ч. 2 цієї ж статті перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до п. 2 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру прав проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний субєкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Згідно п. 3 цього Порядку рішення щодо державної реєстрації прав приймає державний реєстратор прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 8 Порядку № 868 для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеної у п. 1-1 цього Порядку, заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мінюст.

Згідно абз. 1 п. 10 Порядку № 868 заявник під час подання заяви особисто предявляє органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеної у п. 1-1 цього Порядку, документ, що посвідчує його особу.

Відповідно до абз. 1 п. 13 Порядку № 868 заявник подає разом із заявою органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у п. 1-1 цього Порядку, необхідні для державної реєстрації прав документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату адміністративного збору.

Підстави для проведення державної реєстрації прав визначені ст. 19 Закону № 1952-ІV.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону № 1952-ІV та пп. 1 п. 38 Порядку № 868 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, зокрема є рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно абз. 1 п. 36 Порядку № 868 для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Спірне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10 липня 2014 року № 14359986 прийнято на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 3 червня 2014 року по справі № 263/2200/14-ц.

Як було зазначено вище, однією з засад державної реєстрації є гарантована державою достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно (ч. 2 ст. 3 Закону № 1952-ІV).

Зважаючи на те, що судове рішення, яким за ОСОБА_2 визнано право власності на торгівельний павільйон, літ. А-1, розташований за адресою: м. Маріуполь, пр. Леніна, 102, скасовано в судовому порядку, суд дійшов висновку, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 14361488 від 10 липня 2014 року також підлягає скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_3 в цій частині - задоволенню.

Крім цього суд зазначає, що до 10 липня 2014 року право власності на торгівельний павільйон, літ. А-1, який знаходиться за адресою: м. Маріуполь, пр. Леніна, 102, не було зареєстровано ні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, ні в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, тобто державна реєстрація права власності щодо цього майна проводилась вперше.

При цьому, відповідно до абз. 4 п. 1 Порядку № 868 завершений будівництвом обєкт нерухомого майна, державна реєстрація права власності на який проводиться вперше, в розумінні цього Порядку є новозбудованим обєктом.

Таким чином, в силу вимог ч. 2 ст. 5 Закону № 1952-ІV, абз. 1 п. 4 Порядку № 868 державна реєстрація права власності на торгівельний павільйон, літ. А-1, за адресою: м. Маріуполь, пр. Леніна, 102, могла бути проведена тільки після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Той факт, що право власності ОСОБА_2 на це майно було визнано за рішенням суду, не спростовує висновку суду про те, що державна реєстрація права власності могла бути проведена тільки після прийняття в експлуатацію цього обєкта. Такий висновок суду ґрунтується на приписах ч. 2 ст. 331 ЦК України, ч. 2 ст. 5 Закону № 1952-ІV, абз. 1 п. 4 Порядку № 868, а також п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів.

В матеріалах реєстраційної справи № 23 документи, що підтверджують прийняття в експлуатацію торгівельного павільйону, літ. А-1, розташованого за адресою: м. Маріуполь, пр. Леніна, 102, відсутні.

Таким чином, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 14361488 від 10 липня 2014 року прийнято всупереч вимогам ч.2 ст.331 ЦК України, ч. 2 ст. 5 Закону № 1952-ІV, абз. 1 п. 4 Порядку № 868, що також є підставою для його скасування.

Разом із цим суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено під час розгляду справи, позивач 10 липня 2014 року подав до Реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції усі документи, передбачені п.п. 37-38 Порядку № 868. Станом на час подання зазначених документів надана держреєстратору копія рішення у справі № 263/2200/14ц мала відмітку про набрання рішенням законної сили 13 червня 2014 року (а.с. 76).

Згідно п. 15 зазначеного Порядку під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обовязкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) повязує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Відповідно до п. 20 Порядку № 868 за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.

Згідно ст. 20 Закону № 1952-ІV та п.п. 21-23 Порядку № 868 на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав щодо обєкта нерухомого майна, право власності на який заявлене вперше, державний реєстратор відкриває відповідний розділ у Державному реєстрі прав, присвоює реєстраційний номер такому обєкту та формує реєстраційну справу відповідно до законодавства. Державний реєстратор на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав вносить записи до Державного реєстру прав. Орган державної реєстрації прав, нотаріус у строк, що не перевищує трьох робочих днів з моменту перенесення записів із спеціального розділу Державного реєстру прав, надсилає повідомлення про перенесення записів органові державної реєстрації прав, нотаріусові, яким проведено відповідну державну реєстрацію прав у спеціальному розділі. Датою і часом державної реєстрації речових прав вважаються дата і час реєстрації заяви в базі даних про реєстрацію заяв і запитів.

Відповідно до абз. 1 п. 26 Порядку № 868 у разі коли заявник виявив бажання отримати витяг за результатами державної реєстрації в паперовому вигляді та зазначив про це в заяві, орган державної реєстрації прав, нотаріус не пізніше наступного робочого дня з моменту прийняття рішення про державну реєстрацію прав видає особисто заявникові або надсилає поштою з описом вкладення витяг з Державного реєстру прав, свідоцтво (в разі його формування) та документи, що подавалися заявником для проведення державної реєстрації прав, з використанням одного із способів, зазначених у заяві.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 липня 2014 року ОСОБА_4 державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області ОСОБА_1 № 14361488 від 10 липня 2014 року проведено державну реєстрацію права власності на торгівельний павільйон літ. А-1, що розташований за адресою у м. Маріуполі, пр. Леніна, 120, відкритий розділ у Державному реєстрі прав, присвоєний реєстраційний номер обєкту нерухомого майна 23 та внесений відповідний запис у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно за індексним номером 24097023 (а.с. 73-74, 77).

Враховуючи наведене вище, беручи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що Рішення держаного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області ОСОБА_1 № 14361488 від 10 липня 2014 року, яким проведено державну реєстрацію права власності на торгівельний павільйон літ. А-1, що розташований за адресою: м. Маріуполь, пр. Леніна, 120 за ОСОБА_2, прийнято з дотриманням встановлених чинним законодавством норм, а відповідно, позовні вимоги в частині визнання незаконними дії державного реєстратора Реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області ОСОБА_1 щодо проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 7-11, 69-72, 86, 158-163, 167, 185, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Маріупольської міської ради до Державного реєстратора Реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області ОСОБА_1, Реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, третя особа ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяження та визнання незаконними дій державного реєстратора задовольнити частково.

Скасувати Рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяження (з відкриттям розділу), індексний номер: 14361488 від 10 липня 2014 року, яким проведено державну реєстрацію права власності на торгівельний павільйон літ. А-1, що розташований за адресою: Донецька область, м. Маріуполі, пр. Леніна, 120, за ОСОБА_2.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Волгіна Н.П.