Справа № 2а-2601/11/2670
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2011-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 березня 2011 року 13:45 № 2а-2601/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: Головуючого - судді Дегтярьової О.В., при секретарі судового засідання Безсчасній Я.С., за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 (довіреність від 01.11.2010р. № 17964/07), розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1
до Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва
про скасування рішення від 10 лютого 2011 року № 495, -
В С Т А Н О В И В:

21 лютого 2011 року Фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва про скасування рішення від 10 лютого 2011 року № 495.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що застосування до нього фінансових санкцій спірним рішенням є таким, що суперечить вимогам законодавства, а тому спірне рішення підлягає скасуванню.

Відповідач проти позову заперечував, подав письмові заперечення. В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що фінансові санкції спірним рішенням до позивача застосовані законно, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У судових засіданнях позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судових засіданнях заперечував проти позову та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа підприємець згідно Свідоцтва про державну реєстрацію фізичною особи підприємця (серія В01 № 613088) (дата проведення державної реєстрації 26 січня 2001 року, номер запису про включення відомостей про фізичну особу підприємця до ЄДР 2 004170).

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 перебував на спрощеній системі оподаткування та був платником єдиного податку згідно свідоцтв про сплату єдиного податку від 01 січня 2005 року (ОСОБА_3 В № 528444) від 06 грудня 2006 року (ОСОБА_3 Д № 253427), від 01 квітня 2007 року (ОСОБА_3 І № 284955), від 01 січня 2008 року (ОСОБА_3 Е № 556762), від 01 січня 2009 року (ОСОБА_3 Є № 349829) в 2004 2009 роках, працю найманих працівників в своїй діяльності не використовував, що не заперечувалось відповідачем.

Згідно повідомлення органу Пенсійного фонду позивач був зареєстрований як платник страхових внесків 31 січня 2001 року та перебував на обліку як платник страхових в Управлінні Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва з цього часу.

Відповідно до акта Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва від 10 лютого 2011 року № 495 встановлено неподання Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 звітності за 2004 2009 роки (до 01 квітня 2005 року, до 01 квітня 2006 року, до 01 квітня 2007 року, до 01 квітня 2008 року, до 01 квітня 2009 року - шість випадків).

10 лютого 2011 року Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва прийняло рішення № 495 про застосування фінансових санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності до органів Пенсійного фонду України, яким на підставі п. 5 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»за неподання звітів за 2004 2009 роки до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 застосувало фінансові санкції в розмірі 1 020, 00 грн. (6 х 170, 00 грн.).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»від 09 липня 2003 року № 1058-IV (в редакції на момент спірних правовідносин) (далі ОСОБА_4 - № 1058-IV), який є спеціальним в сфері відносин, що виникають між субєктами системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування, страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону сплачують страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Згідно з п. 5 ст. 14 Закону - № 1058-IV до страхувальників відносяться, зокрема застраховані особи, зазначені в п. 3 ст. 11 цього Закону, тобто фізичні особи - субєкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

В силу п. 4, п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону - № 1058-IV страхувальник зобовязаний подавати звітність територіальним органам Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом; нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Відповідно до положень підпункту 4 п. 8 Розділу ХV «Прикінцеві положення»Закону - № 1058-IV фізичні особи - субєкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, придбання спеціального торгового патенту), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 2.1.3 п. 2.1 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року за № 64/8663, (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Інструкція), яка розроблена відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»та Закону України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування»і визначає процедуру реєстрації та обліку платників внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування (страхові внески), обчислення і сплати страхових внесків та інших платежів до бюджету Пенсійного фонду України підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності і господарювання та фізичними особами, нарахування і сплати фінансових санкцій та пені, подання страхувальниками звітності управлінням Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах (органи Пенсійного фонду України), до страхувальників відносяться фізичні особи - субєкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок).

В силу підпункту 5.3.1 п. 5.3 Інструкції визначення сум страхових внесків категорією платників, передбаченою, зокрема підпунктом 2.1.3 п. 2.1 цієї ж Інструкції (фізичні особи - субєкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок)), здійснюється на підставі:

- даних у річних розрахунках;

- даних у розрахунку авансових сум страхових внесків;

- даних річних розрахунків про нараховані та сплачені суми фіксованого розміру страхових внесків, отриманих від фізичних осіб - субєктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування своїх доходів;

- отриманих від податкових органів відомостей про результати перевірок діяльності таких осіб, що призвели до збільшення або зменшення розмірів страхових внесків.

Абзацом третім п. 11.12 Інструкції передбачено, що платники, зазначені в підпункті 2.1.3 пункту 2.1 цієї Інструкції, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), подають до органу Пенсійного фонду до 1 квітня, наступного за звітним роком річний звіт про нараховані та сплачені суми фіксованого розміру страхових внесків за формою згідно з додатком 26 цієї Інструкції.

Абзацом другим п. 4.3 Інструкції передбачено, що фізичні особи - субєкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески у фіксованому розмірі, установленому відповідно до законодавства України.

Підпунктом 5.3.4 п. 5.3 Інструкції встановлено, що страхові внески платниками, визначеними підпунктом 2.1.3 пункту 2.1 цієї Інструкції, які обрали особливий спосіб оподаткування, сплачуються ними за себе та членів своїх сімей, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності (підпункт 2.1.4 пункту 2.1 цієї Інструкції), до 20 числа поточного місяця за попередній у фіксованому розмірі.

Фіксований розмір страхових внесків, зокрема в 2004 2009 роках, в законодавстві не був встановлений, і сплаті фізичними особами субєктами підприємницької діяльності, які перебували на спрощеній системі оподаткування та не використовували працю найманих працівників, підлягав єдиний податок, в складі якого в силу абзацу другого ч. 7 ст. 2 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва»від 03 липня 1998 року № 727/98 в розмірі 42 відсотка сплачувався збір на обовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, який в силу ст. 1 Закону № 1058-IV відноситься до страхових внесків.

З огляду на те, що фіксований розмір страхових внесків в період з 2004 по 2009 рік спеціально в законодавстві встановлений не був, як це було передбачено в підпункті 4 п. 8, підпункті 7 п. 15 Розділу ХV «Прикінцеві положення»Закону - № 1058-IV, фізичні особи-субєкти підприємницької діяльності, які перебували на спрощеній системі оподаткування та не використовували працю найманих працівників, до яких відноситься і позивач, не мали обовязку подавати до органів Пенсійного фонду річний розрахунок про нараховані та сплачені суми фіксованого розміру страхових внесків, отриманих від фізичних осіб - субєктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування своїх доходів, до 1 квітня, наступного за звітним роком.

При цьому судом враховується те, що такого обовязку у субєктів підприємницької діяльності, які перебували на спрощеній системі оподаткування та не використовували працю найманих працівників, не виникло і у звязку з прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови від 14 квітня 2009 року № 366 «Про сплату внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування фізичними особами субєктами підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування»з огляду на наступне.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 вересня 2009 року у адміністративній справі № 2а-4456/09/2670 за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, Уманської міжрегіональної Спілки приватних власників і приватних підприємців, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, Черкаської міської профспілкової організації Черкаської обласної профспілки «Солідарність», ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22 та інших до КМ України, треті особи: Пенсійний фонд України, ОСОБА_23, - про визнання незаконною та скасування Постанови Кабінету Міністрів України від 14 квітня 2009 року № 366 «Про сплату внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування фізичними особами субєктами підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування»з моменту її прийняття.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2010 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 вересня 2009 року у справі № 2а-4456/09/2670 залишено без змін, тобто постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 вересня 2009 року в силу положень ч. 3, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набрала законної сили.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 жовтня 2010 року зазначені судові рішення були залишені без змін.

Крім того, оскаржувана по справі Постанова КМ України від 14 квітня 2009 року № 366 «Про сплату внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування фізичними особами субєктами підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування»втратила чинність згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 24 березня 2010 року № 278 «Про внесення змін, скасування та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів», яка набрала чинності 26 березня 2010 року.

При цьому суд виходить також з того, що спірним рішення до позивача були застосовані фінансові санкції згідно з п. 5 ч. 9 ст. 106 Закону - № 1058-IV, відповідно до якого виконавчі органи Пенсійного фонду застосовують до страхувальників за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою або подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку та іншої звітності, передбаченої законодавством, до територіальних органів Пенсійного фонду накладається штраф у розмірі 10 відсотків суми страхових внесків, які були сплачені або підлягали сплаті за відповідний звітний період, за кожний повний або неповний місяць затримки подання відомостей, звітності, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а в разі повторного протягом року такого порушення фінансові санкції у розмірі 20 відсотків зазначених сум та не менше 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз зазначеної норми свідчить, що відповідальність, передбачена цією нормою, застосовується до страхувальника, зокрема за неподання розрахунку за базовий звітний період, що дорівнює календарному місяцю, в якому мають бути визначені самостійно обчислені суми страхових внесків.

Відповідач не посилався на те, що позивачем не нараховувались та не сплачувались страхові внески.

Зазначені вимоги щодо подання розрахунку за базовий звітний період, що дорівнює календарному місяцю, в якому мають бути визначені самостійно обчислені суми страхових внесків, на позивача в період 2004 2009 роках не поширювались, оскільки він був платником єдиного податку, в складі якого ним сплачувались страхові внески, а тому застосування спірним рішення до позивача фінансових санкцій є протиправним.

Частиною першою ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, яка розкриває принцип законності, передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про неправомірність оскаржуваного рішення і обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує всі здійснені та документально підтверджені позивачем судові витрати у розмірі 3, 40 грн. з Державного бюджету України.

Керуючись ст. 2, ст. 9, ст. ст. 69 - 71, ст. 94, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва про застосування фінансових санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності до органів Пенсійного фонду України від 10 лютого 2011 року № 495.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (01015, м. Київ, вул. Тиха, 9, ідентифікаційний код НОМЕР_1) 3 (три) грн. 40 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими в ст. ст. 185 187 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя ОСОБА_24
Дата виготовлення та підписання повного тексту постанови 01 квітня 2011 року.