Справа № 824/2349/15-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2015-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

16 листопада 2015 р. м. Чернівці Справа № 824/2349/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Левицького В.К.

за участю секретаря судового засідання Жураковської Ю.М.

сторін:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідач - не зявився,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Чернівецької обласної ради

про визнання протиправним та скасування рішення.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Чернівецької обласної ради №68-11/2000 від 06.06.2000 р.

В обґрунтування позову позивачка зазначала, що 06.06.2000 р. Чернівецькою обласною радою було прийняте оскаржуване рішення №68-11/2000, яким припинено користування землями лісового фонду правонаступникам реформованих колективних та іншим недержавним сільськогосподарським підприємствам, а також надано у постійне користування землі лісового фонду агропромислового комплексу загальною площею 66,7 тис. га спеціалізованим лісогосподарським підприємствам для ведення лісового господарства.

Вважає, що вказане рішення є незаконним, оскільки прийнято всупереч діючому законодавству.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали в повному обсязі та просили суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання призначене на 16.11.2015 р. не зявився, явку представників не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляду справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи приписи ст. 128 КАС України, суд вважає, що неприбуття відповідача належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин не є перешкодою для розгляду справи.

Вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що даний позов поданий з пропущенням встановленого строку звернення до адміністративного суду без поважних причин, а тому його належить залишити без розгляду виходячи з такого.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (абз. 1 ч. 2 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України)).

Частина 1 ст. 99 КАС України встановлює загальне правило відповідно до якого, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За загальним правилом, перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на звернення до адміністративного суду, тобто коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Правовий припис в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, який встановлений законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом.

Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, що розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків необхідне для досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс та інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Встановлення таких строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій, передбачених КАС України не зловживаючи ними.

Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала (ч. 1 ст. 100 КАС України).

Пунктом 9 ч. 1 ст. 155 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Таким чином, умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск та відсутність поважних причин його пропуску.

Поважними причинами пропущення строку, на думку суду, є причини, які не залежать від волі позивача та унеможливлюють (ускладнюють) можливість його звернення до суду з адміністративним позовом у визначений законом строк, зокрема, тривале перебування особи за кордоном; захворювання, що не давало можливості звернення з позовом та призначити представника; інші причини, які не залежали від волі позивача.

Як видно з матеріалів справи, позивачка просить визнати протиправним та скасувати рішення прийняте на пленарному засіданні ХІ сесії Чернівецької обласної ради XXIII скликання від 06.06.2000 р. № 68-11/2000 Про впорядкування користування землями лісового фонду системи агропромислового комплексу області.

Надаючи правову оцінку обставинам цієї адміністративної справи, суд зазначає, що система та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правовий статус і відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування, визначаються Законом України Про місцеве самоврядування в Україні від 21.05.1997 р. № 280/97-ВР (далі Закон № 280/97-ВР, в редакції чинній на час розгляду справи в суді).

Відповідно до ст. 10 вказаного Закону обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону № 280/97-ВР органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Частиною 1 ст. 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Питання, що відносяться до виключної компетенції обласної ради вирішуються на їх пленарних засіданнях (ст. 43 Закону № 280/97-ВР).

На основі вказаного положення Конституції України, в Законі визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти (ч.1 ст. 59 Закону № 280/97-ВР).

До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

З аналізу положень зазначеного закону вбачається, що органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з прохальної частини адміністративного позову та зазначалося вище, позивачкою оскаржується рішення Чернівецької обласної ради прийняте 06.06.2000 р. на пленарному засіданні ХІ сесії XXIII скликання № 68-11/2000 Про впорядкування користування землями лісового фонду системи агропромислового комплексу області.

Частиною 2 ст. 100 КАС України передбачено, що позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Якщо в ході судового розгляду справи суд встановить, що провадження у справі відкрито за позовною заявою, поданою з пропущенням установленого законом строку звернення до адміністративного суду, або викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, позовна заява залишається без розгляду (ч. 3 ст. 162 КАС України).

Із змісту даних норм слідує, що суд самостійно повинен перевірити чи пропущено позивачем встановлений строк звернення до суду, якщо так, то чи є в матеріалах адміністративного позову докази поважності причин його пропуску. Саме такий висновок, повинен міститися в мотивувальній частині ухвали суду про відкриття провадження, чи рішення по суті спору.

Перевіряючи поважність причин пропуску строку звернення з адміністративним позовом, суд повинен встановити обставини, які стосуються дотримання строку звернення до суду, до яких зокрема слід віднести: початок перебігу строку, момент завершення строку, та наявність (відсутність) обставин які б свідчили про поважність причин пропуску звернення до суду та добросовісність заявника. Під останнім слід розуміти обставини, які свідчать про умисне ігнорування особою яка звертається до суду правил щодо строків такого звернення в т. ч. і звернення із значним пропуском строку, звернення до суду з пропуском строку з метою отримання незаконної вигоди, уникнення відповідальності, тощо.

В судовому засіданні позивачка просила суд вважати 29.09.2015 р. датою, коли вона дізналася про факт порушення її інтересів, оскільки саме в цей день Чернівецькою обласною радою прийнято рішення №151-34/15 "Про створення обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства Буковиналіс". Вважає, що рішення впливає на чинні правовідносини в сфері лісокористування області, у тому числі щодо встановлення правовідносин у сфері користування майном спеціальних лісогосподарських підприємств. Зазначала, що її як кандидата в депутати Чернівецької обласної ради дана ситуація змусила досконально вивчити питання правового регулювання користування землями, якими користуються дані підприємства, що призвело до знаходження рішення Чернівецької обласної ради №68-11/2000 від 06.06.2000 р.

При цьому, в судовому засіданні позивачка не заперечувала, що оскаржуване рішення №68-11/2000 від 06.06.2000 р. офіційно оприлюднено та розміщено на сайті Чернівецької обласної ради, доступ до якого є вільним. За наведених обставин, доводи позивачки щодо початку перебігу строку звернення до суду з 29.09.2015 р., суд вважає необґрунтованими, оскільки зазначена обставина не є поважною чи істотною перешкодою для своєчасного звернення до суду.

З даним позовом позивачка звернулася до суду 16.10.2015 р. через 15 р. після прийняття оскаржуваного рішення, тобто з пропуском встановленого законодавством строку для його подання без поважних причин. Клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку позивачкою не заявлено. Жодних доказів на підтвердження наявності поважних причин пропущення строку на звернення до суду, позивачкою суду не надано.

Враховуючи ті обставини, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем 06.06.2000 р., а з позовом позивачка звернувся до суду лише в жовтні 2015 року, тобто з пропущення установленого ст. 99 КАС України процесуального строку без поважних причин, суд приходить до висновку про наявність підстав для залишення адміністративного позову без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 99, 100, 155, 160, 162 та 165 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Чернівецької обласної ради про визнання протиправним та скасування рішення залишити без розгляду.

Згідно ст. 254 КАС України ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

У відповідності до ст. ст. 185, 186 КАС України ухвала може бути оскаржена повністю або частково в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на ухвалу подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 23 листопада 2015 р.

Суддя В.К. Левицький