Справа № 813/8699/14
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року Справа № 876/4524/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участі секретаря - Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2015 року у справі за позовом першого заступника прокурора м.Львова до Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - ОСОБА_1, про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2014 року перший заступник прокурора м.Львова (далі - Прокурор) звернувся до суду із позовом до Львівської міської ради (далі - Міська рада) про визнання протиправною та скасування ухвали відповідача від 19.06.2014 №3516 «Про надання гр.ОСОБА_1 у суборенду земельної ділянки на АДРЕСА_1» (далі - Ухвала). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно погодив Об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Погулянка-6» (далі - ОСББ) передачу в суборенду третій особі земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, із ймовірною зміною цільового призначення земельної ділянки.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2015 року у справі №813/8699/14 позов задоволено повністю.

Постанову оскаржив ОСОБА_1, який в апеляційній скарзі просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою у позові відмовити повністю. Покликається на те, що приймаючи спірну Ухвалу Міська рада не змінювала цільового призначення орендованої ОСББ земельної ділянки. Договір суборенди між останнім та ОСОБА_1 не укладався.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, представників відповідача та третьої особи, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу належить задовольнити з таких міркувань.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що оскаржувана Ухвала суперечить вимогам чинного земельного законодавства: встановлена невідповідність умов договору суборенди земельної ділянки умовам договору оренди такої в частині цільового призначення земельної ділянки, яку погоджено передати в суборенду; в частині строків передачі земельної ділянки в суборенду з рахуванням строку основного договору оренди - 26.08.2010. В останньому договорі відсутні вказівки на те, орендована земельна ділянка може передаватися в суборенду. На пропонованій в суборенду земельній ділянці відсутні об'єкти нерухомого майна, для обслуговування яких вона надається. У своїй заяві ОСОБА_1 просив надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою для передачі земельної ділянки в суборенду для будівництва та обслуговування будинку.

Повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи і зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У п.4 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2012 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» цей суд роз'яснив, що за змістом ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з урахуванням юридичної сили правового акта в ієрархії національного законодавства, що регулює спірні правовідносини, подібні правовідносини (аналогія закону), або за відсутності такого закону - на підставі конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), принципів верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог ст.70 КАС щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними

Цим вимогам оскаржене судове рішення не відповідає.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Апеляційним судом, з врахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено, що відповідно до ухвали Міської ради від 08.07.2010 №3799 «Про користування ОСББ «Погулянка-6» земельною ділянкою на АДРЕСА_1», договором оренди землі від 26.08.2010 (далі - Договір), укладеним між Міською радою та ОСББ, останньому передано в оренду земельну ділянку, загальною площею 0,1563га, яка знаходиться в АДРЕСА_1, для обслуговування багатоквартирного житлового будинку, до 08.07.2020. Цільове призначення земельної ділянки землі житлової та громадської забудови, функціональне призначення - землі житлової забудови (а.с.47-50).

31.12.2013 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про надання йому дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою для передачі земельної ділянки у суборенду для будівництва та обслуговування житлового будинку за вказаною адресою (далі - Заява; а.с.9).

За результатами розгляду вказаної Заяви, з урахуванням заяви ОСББ про згоду на передачу земельної ділянки в суборенду від 21.11.2013 (далі - Заява-1), Ухвалою Міська рада погодила ОСББ передачу у суборенду до 08.07.2020 ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0882га на АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку за рахунок земель житлової та громадської забудови, за функцією використання - землі житлової забудови. Третій особі приписано забезпечити через спеціалізовану ліцензовану землевпорядну організацію виготовлення технічної документації на землекористування, укласти договір суборенди землі та зареєструвати його у встановленому порядку (а.с.13, 36, 41).

Однак, 23.06.2014, зваживши на зміст Заяви та Договору, вважаючи, що передача в суборенду земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку буде суперечити Договору та чинному законодавству, міський голова м.Львова на підставі ч.4 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон №280/97-ВР) своїми зауваженнями зупинив дію Ухвали та просив розглянути її повторно (а.с.42-43).

В подальшому вето міського голови м.Львова було подолано, що визнано сторонами.

Відповідний договір суборенди не укладений.

Згідно зі ст.13 Основного Закону земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельними кодексом України (далі - ЗК) та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Стаття 93 ЗК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) регулює питання права оренди земельної ділянки.

За частинами 1, 6 цієї статті право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця передаватись орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда).

Подібно, відповідно до змісту ст.1, частин 1-3 ст.8 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №161-XIV) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця. Умови договору суборенди земельної ділянки повинні обмежуватися умовами договору оренди земельної ділянки і не суперечити йому. Строк суборенди не може перевищувати строку, визначеного договором оренди землі.

Таким чином, орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це (право на суборенду) передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця.

Оскільки, відповідне право орендаря (ОСББ) на передачу орендованої земельної ділянки у суборенду не було передбачено Договором, то Міська рада Ухвалою надала свою письмову згоду на це, тобто погодила орендарю можливість передачі орендованої земельної ділянки у суборенду.

За Договором строк оренди визначений до 08.07.2020, а Ухвалою погоджено ОСББ право на суборенду до 08.07.2020, відтак строк суборенди визначений Ухвалою не перевищує строку, визначеного Договором, а повністю йому відповідає.

У відповідності до ст.18 ЗК до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об'єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Стаття 19 цього ж Кодексу визначає, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, зокрема, землі житлової та громадської забудови п.«б» ч.1.

В свою чергу ст.20 ЗК регулює питання встановлення та зміни цільового призначення земельних ділянок.

Передбачено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення (ч.1).

Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу (ч.2).

Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою (ч.5).

За змістом статей 38-39 ЗК до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Згідно з частинами 1-3 ст.42 цього ж Кодексу земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

За ст.25 Закону №280/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно з п.34 ч.1 ст.26 цього ж Закону виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

У відповідності до Договору цільове призначення орендованої земельної ділянки - землі житлової та громадської забудови, функціональне призначення - землі житлової забудови, що аналогічно відображено в Ухвалі.

В той же час, за змістом частин 1-2 ст.8 Закону №161-XIV дотримання правила щодо не зміни цільового призначення земельної ділянки при передачі такої у суборенду покладено саме на орендаря при укладенні договору суборенди.

Як встановлено вище, відповідний договір суборенди між ОСББ та ОСОБА_1 ще не укладений.

Щодо змісту Заяви, то приймаючи Ухвалу Міська рада правомірно врахувала зміст Заяви-1, та надала свою письмову згоду ОСББ на передачу орендованої земельної ділянки у суборенду ОСОБА_1, в чому фактично і був зацікавлений останній.

Та обставина, що на погодженій для передачі у суборенду земельній ділянці відсутні об'єкти нерухомого майна, які б належали ОСОБА_1, не може свідчити про протиправність Ухвали, позаяк за змістом наведеного законодавства це не є передумовою (перешкодою) для надання відповідного письмового погодження, як і для укладення договору суборенди.

Твердження суду першої інстанції щодо правового тлумачення наведених норм ЗК та Закону №161-XIV є надумані, свідчать про поверховий, вибірковий їх аналіз з метою обґрунтування своєї помилкової правої позиції, яка відповідає доводам Прокурора на обґрунтування позову.

Такі обставини є безсумнівною підставою для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позову з наведених вище підстав.

Згідно з пунктами 3, 4 ч.1 ст.202 КАС підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2015 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 23 листопада 2015 року.