Справа № 826/4519/14
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" листопада 2015 р. м. Київ К/800/63757/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівГоляшкіна О. В.,
Черпіцької Л. Т.,
секретаря судового засідання Кальненко О. І.,

за участю: представника відповідача - Київської міської ради - Тхорика С. М.,

представника відповідача - Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - Якимець О. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Київської міської ради, Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_6 звернулась з позовом до Київської міської ради, Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому просила скасувати рішення відповідача від 02 жовтня 2013 року № 82/9670 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_6 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у АДРЕСА_1; зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву (клопотання) позивача про передачу безоплатно у власність земельної ділянки, площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), розташованої у АДРЕСА_1.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2014 року, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів, відповідач - Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся з касаційною скаргою, в якій просив їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Заперечень не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідачів, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судами встановлено, що позивач звернулась до Київської міської ради із письмовою заявою від 29 березня 2012 року про передачу їй безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки). Орієнтовна площа 0,10 га, бажане місце розташування: АДРЕСА_1. До вказаної заяви позивачем додано графічні матеріали (викопіювання в масштабі 1:2000 з чергового кадастрового плану із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки та зазначенням орієнтовних меж земельної ділянки), а також копії паспорта громадянина України та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.

03 травня 2012 року позивач отримала лист Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - ГУЗР) № 03-480/11587, яким повідомлено, що зазначена у графічних матеріалах земельна ділянка відноситься до резервних територій мікрорайону Чапаєвка Голосіївського району міста Києва. Опрацювання питання про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у мікрорайоні Чапаєвка можливо тільки після затвердження списків мешканців мікрорайону, що потребують виділення земельних ділянок із резервних земель мікрорайону Чапаєвка.

Після чого позивач у червні 2012 року звернулась до суду із позовом про визнання незаконною бездіяльності Київради та ГУЗР та зобов'язання їх вчинити певні дії.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 липня 2012 року у справі № 2а-7762/12/2670, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2013 року, позов ОСОБА_6 до Київради та ГУЗР задоволено частково: зобов'язано ГУЗР підготувати проект рішення Київради за заявою (клопотанням) ОСОБА_6 про передачу безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), площею 0,10 га, в Голосіївському районі АДРЕСА_1, від 31 березня 2012 року та передати його на розгляд Київради; зобов'язано Київраду розглянути у встановленому законодавством порядку питання щодо надання дозволу ОСОБА_6 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), площею 0,10 га, в Голосіївському районі АДРЕСА_1.

02 жовтня 2013 року Київрадою прийнято рішення № 82/9670 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_6 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у АДРЕСА_1» (далі - оскаржуване рішення), яким ОСОБА_6 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки земельна ділянка відноситься до території, яка резервується для створення зеленої зони. Крім того, введено мораторій строком на п'ять років на зміну цільового призначення земельних ділянок зелених зон і зелених насаджень.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач заявила цей позов.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у матеріалах справи міститься доказ, - лист Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 24 січня 2012 року № 7, який свідчить про протиправність прийнятого відповідачем рішення.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає висновки судів передчасними.

Статтею 159 КАС України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Вказану норму слід розуміти так, що судове рішення є законним, якщо воно ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права, порушення яких є підставою для скасування чи зміни судового рішення судом вищої інстанції. Це випливає з конституційного принципу законності (пункт 1 частини третьої статті 129 Конституції України, стаття 9 КАС України). При цьому законність необхідно трактувати не суто формально - як дотримання вимог закону, а у ширшому значенні - у світлі верховенства права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог статті 70 КАС України щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними.

Таким чином обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.

Це означає, що судове рішення має міститись пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.

Таких висновків необхідно дотримуватися судам під час ухвалення рішень.

Згідно із ст. 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення, або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо), та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Для встановлення обставин, зазначених у частині першій цієї статті, у судовому засіданні заслуховуються пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, досліджуються письмові та речові докази, у тому числі носії інформації із записаною на них інформацією, висновки експертів.

Між тим, як вбачається зі змісту судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій розглянули справу з порушенням цих норм, оскільки ними надано перевагу листу Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 24 січня 2012 року № 7, без пояснень (мотивів) чому суд не врахував рішення Київської міської ради від 19 липня 2005 року № 826/3381 «Про затвердження Програми розвитку зеленої зони м. Києва до 2010 року та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста», яке подовжено до 2015 року. Тоді як відповідач посилався на це рішення, стверджував, що територія, яку зазначила в заяві позивач, відноситься до території, яка резервується для створення зеленої зони.

Відсутність в судових рішеннях аргументів, за якими суд відхиляє обставину, на які посилається сторона як на обґрунтування своїх вимог чи заперечень, свідчить, що суд не почув сторону, чим порушив норми процесуального закону.

Окрім цього, суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що суди не дослідили та не дали оцінки обставинам, які поклали в основу своїх рішень, - рішенню Київради від 20 грудня 2007 року № 1463/4296 про затвердження детального плану території мікрорайону Чапаєвка, про яке згадується в листі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 24 січня 2012 року № 7.

Також, судами залишено поза увагою рішення Київської міської ради від 19 липня 2005 року № 826/3381 «Про затвердження Програми розвитку зеленої зони м. Києва до 2010 року та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста».

Оскільки під час вирішення справи по суті судами першої та апеляційної інстанцій допущені порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, то скаргу відповідача слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: