Справа № 639/6895/15-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 р.Справа № 639/6895/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Жигилія С.П. , Дюкарєвої С.В.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.,

позивача - ОСОБА_1, першого відповідача - Гончарової Ю.О., другого відповідача - Гончарової І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.10.2015р. по справі № 639/6895/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту - ГУПФУ в Харківській області, перший відповідач), Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Харкова (далі по тексту - УПФУ в Жовтневому районі м. Харкова, другий відповідач), в якому просила суд визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Харкова щодо обмеження перерахунку пенсії позивача у розмірі 85% місячного заробітку; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Харкова провести позивачеві перерахунок пенсії з 01.04.2015 року по теперішній час у відповідності до довідки від 21.08.2012 року № 18-637 про заробітну плату, виходячи з розрахунку 87% від середнього заробітку, та здійснити відповідні виплати.

Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.10.2015 року по справі № 639/6895/15 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Управління Пенсійного фонду України в Жовтневого районі м.Харкова про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.10.2015 року по справі № 639/6895/15 та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Вважає, що оскільки пенсія позивачеві була призначена з 05.09.2002 року на підставі Закону України «Про прокуратуру», до спірних відносин не може бути застосована нова редакція цього Закону від 01.04.2015 року, якою передбачено зменшення розміру пенсії до 85% для працюючих осіб, що одночасно отримують пенсію за цим Законом. Крім того, вважає, що відповідачами протиправно утримується з пенсії позивача податок з доходів фізичних осіб у розмірі 15%, оскільки позивач займається адвокатською діяльністю та відповідно, є самозайнятою особою, у зв'язку з чим сплачує єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 34,7% винагороди та 15% податку з доходів фізичних осіб. З огляду на викладене, вважає, що в даному випадку має місце подвійне оподаткування, що є неприпустимим.

Позивач в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених в останній, просив суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Відповідачі в надісланих до суду письмових запереченнях та їх представники у судовому засіданні просили суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін. З посиланням на ч.15 ст.50-1 Закону України „Про прокуратуру" в редакції, чинній з 01.04.2015 року, зазначили, що виплата позивачеві, як працюючому пенсіонеру, пенсії у розмірі 85% раніше призначеного розміру є правомірною. Пояснили, що оподаткування пенсії позивача в частині, що перевищує 3 розміри мінімальної заробітної плати, податком з доходів фізичних осіб передбачено підпунктом 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України в редакції Закону № 71-VIII від 28.12.2014 року, який набрав чинності з 01.01.2015 року. Стверджують, що вказані норми ПК України застосовуються до сум пенсій з моменту набрання чинності законом № 71-VIII від 28.12.2014 року, тобто починаючи з 01.04.2015 року, а тому судження позивача, що вищезазначені норми не поширюються на осіб, яким вже призначені пенсії за вислугу років, є помилковим. Крім того, з вказівкою на п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» N 213-VІІІ від 02.03.2015 р. наполягали, що порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів незалежно від часу призначення пенсії. Враховуючи викладене, вважають правомірним розрахунок пенсії позивачеві та не вбачають підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Крім того, перший відповідач у своїх письмових запереченнях та його представник у судовому засіданні зазначили, що здійснення призначення (перерахунку) та виплати пенсії, призначеної за нормами Закону України «Про прокуратуру», не належить до компетенції ГУПФУ в Харківській області, та є виключною компетенцією територіального управління Фонду, в якому пенсіонер перебуває на обліку. Отже, жодних дій щодо обмеження перерахунку пенсії ОСОБА_1 першим відповідачем не вчинялось.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представників відповідачів, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова з вересня 2002 р. та отримує пенсію за вислугу років, призначеної за нормами ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Постановою Вищого адміністративного суду України від 10.09.2014 р. задоволено позов ОСОБА_1, визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Харкова щодо обмеження під час перерахунку ОСОБА_1 розміру пенсії за вислугу років та зобов'язано відповідача перерахувати ОСОБА_1 пенсію з 01.07.2012 р. відповідно до довідки прокуратури Харківської області від 21.08.2012 р. про заробітну плату старшого прокурора відділу станом на 14.06.2012 р., виходячи з розрахунку 87 відсотків від середнього заробітку та здійснити відповідні виплати.

Після проведеного перерахунку загальний розмір пенсії ОСОБА_1 становить 4982 грн. 38 коп.

Посилаючись на те, що розмір пенсії безпідставно зменшився до 85%, з яких утримується податок у розмірі 15% та військовий збір - 1,5%, ОСОБА_1 звернулась на урядову лінію Пенсійного фонду України.

За результатами звернення позивачеві 15.04.2015 р. надійшла відповідь із Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, якою повідомлено, що оскільки позивачка займається адвокатською діяльністю, то відповідно до ч.15 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній з 01.04.2015 р., пенсія починаючи з вказаної дати виплачується у розмірі 85% призначеного розміру.

Не погодившись із розміром пенсії, що нараховувався та виплачувався позивачеві з 01.04.2015 року, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом про визнання неправомірними дії відповідачів щодо обмеження перерахунку пенсії позивача у розмірі 85% місячного заробітку, зобов'язання УПФУ в Жовтневому районі м.Харкова провести позивачеві перерахунок пенсії з 01.04.2015 року по теперішній час у відповідності до довідки від 21.08.2012 року № 18-637 про заробітну плату, виходячи з розрахунку 87% від середнього заробітку, та здійснити відповідні виплати.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що УПФУ в Жовтневому районі м.Харкова при виплаті пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2015 р. діяло в межах своєї компетенції, відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва №2050 від 13.02.2013 р., ОСОБА_1 є адвокатом.

Як зазначено в апеляційній скарзі, позивач надає правову допомогу у Харківському регіональному центрі безоплатної правової допомоги, за що отримує винагороду, з якої сплачує 15% податку та 34,7% єдиного соціального внеску.

При цьому, позивачеві було призначено пенсію на підставі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ.

Колегія суддів зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, який набрав чинності з 01.04.2015 року (далі по тексту - Закон № 213-VІІІ), було внесено зміни до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Так, відповідно до ч.15 ст.50-1 цього Закону тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року:

особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії / щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів", пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується;

у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на інших посадах/роботах пенсії, призначені відповідно до цієї статті, розмір яких перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

З 1 січня 2016 року пенсія, призначена особам відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів", виплачується в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Таким чином, з 01.04.2015р. по 31.12.2015р. у разі роботи особи, якій призначено пенсію на підставі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», на інших посадах/роботах, крім тих, що передбачені законами України «Про прокуратуру», "Про статус народного депутата України", «Про державну службу", «Про судоустрій і статус суддів», пенсія, розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Законом України "Про Державний бюджет на 2015 рік" установлено у 2015 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2015 року - 949 гривень, з 1 вересня - 1074 гривні.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що пенсія позивача після проведеного перерахунку на підставі постанови Вищого адміністративного суду України від 10.09.2014 р. становить 4982 грн. 38 коп.

Таким чином, беручи до уваги, що пенсія позивача станом на 01.04.2015 року перевищувала 1423,50 грн. (150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність), пенсія ОСОБА_1 виплачується Управлінням Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова з 01.04.2015 року в розмірі 85% раніше призначеного розміру цілком обґрунтовано.

З приводу посилань позивача на те, що позивач є самозайнятою особою - адвокатом, що, на думку позивача, виключає виплату їй пенсії у неповному розмірі як працюючій особі, колегія суддів зазначає наступне.

За визначенням пп. 14.1.226. п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

У свою чергу, незалежною професійною діяльністю є участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Положеннями ч. 1 ст. 4 Закону України "Про зайнятість населення" визначено, що до зайнятого населення належать, зокрема, особи, які забезпечують себе роботою самостійно.

Відповідно до абзацу другого пункту 65.1 статті 65 Податкового кодексу України, фізичні особи, умовою ведення незалежної професійної діяльності яких згідно із законом є державна реєстрація такої діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання свідоцтва про реєстрацію чи іншого документа (дозволу, сертифіката тощо), що підтверджує право фізичної особи на ведення незалежної професійної діяльності, протягом 10 календарних днів після такої реєстрації зобов'язані стати на облік в органі державної податкової служби за місцем свого постійного проживання.

Облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи тощо.

Облік самозайнятих осіб здійснюється за допомогою додаткових записів про державну реєстрацію або припинення фізичними особами підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності тощо. Записи до Державного реєстру вносяться відповідно до Порядку обліку платників податків.

Отже, самозайняті особи, зокрема, особи, що здійснюють незалежну професійну діяльність, вважаються працюючими до дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення незалежної професійної діяльності.

Таким чином, у разі якщо фізична особа, яка провадить незалежну професійну (у тому числі й адвокатську) діяльність не припинила свою діяльність відповідно до норм законодавства, ця особа вважається такою, яка працює.

При цьому, для встановлення розміру пенсії (100% або 85% від раніше призначеного) визначальним є не наявність доходу, а відповідна державна реєстрація самозайнятої особи.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю № 2050, виданого Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Харківської області 30.07.1993 року, є адвокатом, членом Харківської обласної колегії адвокатів та займається адвокатською діяльністю.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що посилання позивача на те, що він є самозайнятою особою, не виключає його з категорії працюючих та не спростовує правомірності дій УПФУ в Жовтневому районі м. Харкова щодо нарахування позивачеві пенсії з 01 квітня 2015р. в розмірі 85%, передбаченому для працюючих осіб.

З приводу посилань позивача на те, що відповідач, застосувавши положення Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ в редакції зі змінами, внесеними Законом № 213-VІІІ від 02.03.2015 року, звужує права позивача щодо отримання пенсії у належному розмірі, колегія суддів зазначає наступне.

Закони є актами єдиного органу законодавчої влади - Верховної Ради України.

Конституція не встановлює пріоритету в застосуванні того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Чинним законодавством України не врегульовано питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Разом з тим, Конституційний Суд України в п.3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 по справі за № 4-зп (справа про набуття чинності Конституцією України) зазначив: "Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше".

Таким чином, виходячи з системного аналізу Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення», Рішення Конституційного Суду України від 03.10.1997 по справі за № 4-зп, колегія суддів дійшла висновку, що під час нарахування позивачеві пенсії з 01.04.2015 року підлягали застосуванню норми ч.15 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції зі змінами, внесеними Законом № 213-VІІ, які є чинними і не були визнані неконституційними.

Крім того, колегія суддів зазначає, що 17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового.

Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

В рішенні від 03 червня 2014 року (Заява N 43331/12, справа "Валентина Ніканорівна Великода проти України") Суд зауважив на змінюваності законодавства про соціальне забезпечення, а також наголосив на тому, що положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, запроваджувати чи ні будь-які форми системи соціального забезпечення… та не гарантує як таке право на будь-які соціальні виплати у певному розмірі.

Суд також зазначив, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансовими труднощами, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, які є предметом спору, та економічною політикою. Суд не вважає, що таке зменшення є непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що застосування до спірних відносин положень ч.15 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ в редакції зі змінами, внесеними Законом № 213-VІІІ від 02.03.2015 року в даному випадку не може вважатися звуженням прав позивача та не є підставою для визнання дій УПФУ в Жовтневому районі м. Харкова неправомірними.

Щодо доводів позивача про безпідставне утримання з пенсії податку з доходів фізичних осіб, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Разом з тим, відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Як встановлено пунктом 38.1 ст.388 Податкового кодексу України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку (п.38.2 ст.38 ПК України).

За визначенням підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

У відповідності до п. 162.1 ст.162 Податкового кодексу України платниками податку є: 162.1.1. фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; 162.1.2. фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; 162.1.3. податковий агент.

Згідно з пп.163.1.1 п.163.1 ст.163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Пунктом 164.1 статті 164 ПК України визначено, що базою оподаткування податком з доходів фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

З прийняттям Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 року №77-VII (далі по тексту - Закон № 77-VII) відбулися зміни в Податковому кодексі України, які стосуються оподаткування пенсійних виплат.

Так, відповідно до пп.164.2.19 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України (в редакції п. 35 Закону № 77-VII) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Таким чином, органи Пенсійного фонду, в даному випадку, у відповідності до пп. 14.1.180 ст. 14, ст.168 та п. 16-1 розділу 10 Перехідних положень Податкового кодексу України, при виплаті пенсій діють як податкові агенти, обов'язком яких є, зокрема, утримання та перерахування до бюджету сум податку з доходів фізичних осіб.

Пунктом 167.1 статті 167 ПК України встановлено, що ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті мінімальна заробітна плата).

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2015 рік" встановлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1218 грн., а тому у відповідності до вищевикладених положень ПК України та Закону № 71-VІІ базою оподаткування у 2015 році є суми пенсій або щомісячного довічного грошового утримання у частині, що перевищує 3654 грн. на місяць (1218,00 грн. х 3).

Оскільки пенсія позивача становить більше, ніж 3 розміри мінімальної заробітної плати, частина розміру пенсії позивача, що перевищує 3654 грн., підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб.

Доводи позивача про подвійне оподаткування доходу позивача, з посиланням на те, що нею сплачується податок з доходів фізичних осіб як з доходу позивача від зайняття адвокатською діяльністю, так і з пенсії, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки кожен з цих джерел прибутку - як дохід від зайняття незалежною професійною діяльністю, так і пенсія - у розумінні п.164.2 ст.164 ПК України є самостійними видами доходу.

При цьому, згідно з п.164.3 ст.164 ПК України, при визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і негрошовій формах.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що УПФУ в Жовтневому районі м. Харкова при виплаті позивачеві пенсії на рівні 85% раніше призначеного розміру з 01.04.2015 року та при утриманні сум податку з доходів фізичних осіб з пенсії позивача в частині, що перевищує 3 мінімальних заробітних плати, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України та Законом України «Про прокуратуру», а відтак, відсутні підстави для визнання його дій протиправними у спірних відносинах та для зобов'язання провести позивачеві перерахунок пенсії з 01.04.2015 року по теперішній час у відповідності до довідки від 21.08.2012 року № 18-637 про заробітну плату, виходячи з розрахунку 87% від середнього заробітку, та здійснити відповідні виплати.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Головним управлінням Пенсійного фонду України пенсія позивачеві не нараховується і не виплачується, а відтак, відсутній факт порушення ним прав позивача, за захистом яких ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

Отже, позовні вимоги про визнання неправомірними дій ГУПФУ в Харківській області щодо обмеження перерахунку пенсії позивача у розмірі 85% місячного заробітку, не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.10.2015р. по справі № 639/6895/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Перцова Т.С.
Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П. Дюкарєва С.В.
Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 24.11.2015 р.