Справа № П/811/1557/14
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.11.2015 м. Київ К/800/33644/15

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя-доповідач Кочан В.М., судді Пасічник С.С., Швець В.В., розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Сільскогосподарського приватного підприємства агрофірма "Пурпурівська" на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.07.2014р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2015р. у справі за позовом Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Сільскогосподарського приватного підприємства агрофірма "Пурпурівська" про стягнення адміністративно-господарської санкції та пені,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2014 року Кіровоградське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду з позовом до Сільскогосподарського приватного підприємства агрофірма "Пурпурівська" з вимогами про стягнення адміністративно-господарської санкції та пені.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.07.2014р. позовні вимоги задоволено. Стягнено з сільськогосподарського приватного підприємства агрофірма "Пурпурівська" на користь Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції та пеню у загальній сумі 58272,42 грн.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2015р. апеляційну скаргу Сільскогосподарського приватного підприємства агрофірма "Пурпурівська" залишено без задоволення, постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.07.2014р. у справі № П/811/1557/14 залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що протягом 2013 року відповідачем не подавалося до центру зайнятості звіти про наявність вакансій та не звітувало про можливість працевлаштування осіб, яким встановлено інвалідність, чим порушено приписи ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

У касаційній скарзі Сільскогосподарське приватне підприємство агрофірма "Пурпурівська" просить скасувати судові рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Справа вирішується в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами відповідно до ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки відсутні клопотання осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Сільскогосподарське приватне підприємство агрофірма "Пурпурівська" згідно з вимогами ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" є працедавцем, який зобов'язаний виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2013 рік за формою №10-ПІ кількість робочих місць на Сільскогосподарському приватному підприємстві агрофірма "Пурпурівська", призначених для забезпечення працевлаштування інвалідів відповідно 4% нормативу, який визначений ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі - Закон), протягом 2013 року становила 2 одиниці.

Упродовж 2013 року до Сільскогосподарського приватного підприємства агрофірма "Пурпурівська" не працевлаштовувалися інваліди.

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, за порушення нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідачу нараховано адміністративно-господарські санкції в розмірі 57 683,88 грн.

Судами встановлено з відповіді Новомиргородського районного центру зайнятості №04-39/349/05 від 25.06.2014р., а відповідачем не спростовано, що протягом 2013 року Підприємство не подавало до центру зайнятості звіти про наявність вакансій, та не звітувало про можливість працевлаштування осіб, яким встановлено інвалідність.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Цією нормою визначено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування здійснюється двома шляхами: безпосереднє звернення інваліда до підприємства або звернення інваліда до державної служби зайнятості (з подальшим його направленням на підприємство, на якому є відповідні вакансії).

Стаття 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" не встановлює правил, за якими підприємство зобов'язане самостійно здійснювати пошук інвалідів для їх працевлаштування на своєму підприємстві. Разом з тим, ч. 3 ст. 18 вказаного Закону чітко визначені обов'язки підприємства, що використовує найману працю: виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів; надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для працевлаштування інвалідів; звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Порядок подання звітності про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів, а також форми цієї звітності відповідній державній службі зайнятості затверджені наказом Міністерства праці та соціальної політики від 19.12.2005р. №420 "Про затвердження форм звітності та інструкцій щодо їх заповнення", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 21.12.2005р. за № 1534/11814 (чинний до 12.06.2013р.), відповідно до якого про наявність вакансій підприємство подає звіт за формою №3-ПН. Вказаний наказ діяв у період спірних правовідносин у 2013 році.

У графі 15 цього Звіту наводяться дані про можливість працевлаштування на вільне робоче місце (вакантну посаду) особи, що належить до окремої категорії громадян, які потребують соціального захисту і не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці, у рахунок річної броні, установленої місцевими державними адміністраціями, виконавчими органами відповідних рад за поданням центрів зайнятості, відповідно до ст. 5 Закону України "Про зайнятість населення", із змінами та доповненнями, а також інвалідів, пенсіонерів, студентів та інших.

Згідно з Порядком подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013р. № 316 (який змінив порядок подання звітності у період спірних правовідносин після 12.06.2013р.), форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

З аналізу вищенаведених норм можна дійти висновку про наявність у роботодавця обов'язку виділяти та створювати робочі місця для інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, а також обов'язку щодо повідомлення підприємствами, установами та організаціями уповноважених органів про наявність вакансій (форма 3-ПН), за наслідками розгляду яких компетентні органи направляють на підприємство інвалідів для працевлаштування.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, згідно листа Новомиргородського районного центру зайнятості №04-39/349/05 від 25.06.2014р. відповідачем протягом 2013 року звіти за формою 3-ПН із заповненням відповідних пунктів та граф не надавались.

Встановивши фактичні обставини справи та аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованих висновків, що неналежне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, а саме, неподання звітів за формою № 3-ПН про наявність вакансій для інвалідів державній службі зайнятості за спірний період є порушенням вищезгаданих норм матеріального права та підставою для застосування адміністративно-господарських санкцій.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Суди першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно встановили обставини справи, дали їм належну юридичну оцінку, правильно застосували норми матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Сільскогосподарського приватного підприємства агрофірма "Пурпурівська" залишити без задоволення, а постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.07.2014р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2015р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановлених статтями 237-244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя - доповідач В.М. Кочан

судді С.С. Пасічник

В.В. Швець