Справа № 810/3626/15
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2015 року 810/3626/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Панченко Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - відповідач), у якому, з урахуванням уточненої позовної заяви від 17.09.2015 (а.с. 37-39), просить суд визнати незаконним та скасувати наказ Головного територіального управління у Київській області від 10.07.2015 №84/6.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуваним наказом до ОСОБА_1 було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за неналежне виконання своїх обов'язків, що виразилось у порушенні вимог Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчих дій, спрямованих на арешт майна у виконавчому провадженні №47381255.

Позивач стверджує, що жодних порушень вимог закону при здійсненні арешту майна боржника у зазначеному виконавчому провадженні ним не вчинялось, тому дисциплінарне стягнення до ОСОБА_1 було застосовано безпідставно.

Позивач також звертає увагу суду на процедурні порушені, вчинені відповідачем при застосуванні до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення. Зокрема, позивач вказує, що відповідачем не було проведено службового розслідування за фактами, що стали підставою для застосування дисциплінарного стягнення.

Відповідач позов не визнав, надав суду письмові заперечення у яких зазначив, що фактичною підставою для накладення на позивача дисциплінарного стягнення стали порушення останнім порядку звернення стягнення на майно боржника у виконавчому провадженні №47381255 з примусового виконання рішення Згурівського районного суду Київської області №365/525/13-ц від 17.04.2015. Відповідач зауважує, що позивачем в рамках зазначеного виконавчого провадження не було перевірено наявності у боржника грошових коштів, на які може бути звернено стягнення та накладено арешт на автомобіль марки ВАЗ, який у подальшому передано на зберігання стягувачу, а не боржнику.

З урахуванням викладеного, відповідач вважає, що ОСОБА_1 були порушені вимоги статей 11, 65, 66 Закону України «Про виконавче провадження», тому дисциплінарне стягнення до позивача було застосовано обґрунтовано та за наявності законних підстав.

Представники сторін у судове засідання, призначене на 06.10.2015, не з'явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Водночас матеріали справи містять клопотання сторін про розгляд справи за відсутності уповноважених представників.

З огляду на положення частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Наказом Головного територіального управління юстиції у Київській області від 10.07.2015 №84/6 до ОСОБА_1, старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Згурівського районного управління юстиції застосовано захід дисциплінарного впливу у вигляді догани за неналежне виконання своїх обов'язків (а.с. 51).

Підставою для прийняття оскаржуваного наказу стало подання начальника управління державної виконавчої служби від 07.07.2015 (а.с. 48).

У вказаному поданні зазначено, що начальником відділу державної виконавчої служби Згурівського районного управління юстиції у Київській області проведено перевірку виконавчих проваджень №47381611 та №47381255, що перебувають на виконанні у старшого державного виконавця Яценка Ю.М.

За результатами перевірки виконавчих проваджень №47381611 та №47381255 по примусовому виконанню виконавчих листів №365/625/13-ц від 17.04.2015, виданих Згурівським районним судом про стягнення із ТОВ «Гарант» на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 192990,41 грн. та 1929,30 грн. судового збору встановлено порушення старшим державним виконавцем Яценком Ю.М. вимог статей 11, 65 та 66 Закону України «Про виконавче провадження».

Як вбачається з подання, позивачем при вчиненні виконавчих дій у вказаних виконавчих провадженнях не було перевірено наявність коштів на арештованих рахунках боржника (ТОВ «Гарант»), не перевірено фактів наявності чи відсутності у боржника рухомого та нерухомого майна. Також, без перевірки належності майна боржнику, описано нерухомість та транспортний засіб, та у подальшому, всупереч встановленого порядку реалізації майна, описане майно передано на зберігання стягувачу, а не представнику ДП «Інформаційний центр».

Із заперечень на позовну заяву та письмових пояснень, що були надані у ході розгляду справи вбачається, що суть виявлених порушень полягає у тому, що позивачем було порушено порядок та черговість дій при зверненні стягнення на майно ТОВ «Гарант» у виконавчих провадженнях №47381611 та №47381255.

Так, в рамках виконавчих проваджень №47381611 та №47381255 старшим державним виконавцем Яценком Ю.М. був накладений арешт на автомобіль НОМЕР_1. При цьому, накладаючи арешт на зазначений автомобіль позивачем не було встановлено факту відсутності у боржника грошових коштів на відповідних рахунках у фінансових установах та банках. Крім того, позивачем не встановлювалось чи належить автомобіль НОМЕР_1 саме боржнику і передано його на зберігання стягувачу, внаслідок чого таке майно було втрачено.

У запереченнях на позовну заяву відповідач наголошує, що у силу приписів частини другої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. Відтак, звернення стягнення на рухоме та нерухоме майно можливе лише у тому випадку, коли у боржника відсутні грошові кошти, достатні для покриття суми боргу. Оскільки позивачем не перевірялись відповідні факти, звернення стягнення на рухоме майно боржника було здійснено ним передчасно.

У свою чергу, як вбачається з письмових пояснень, відібраних у позивача у ході перевірки, 27.04.2015 ним був направлений запит до Державної фіскальної служби України про наявність відкритих рахунків, у відповідь на який ним отримано інформацію про рахунки боржника в різних установах банку, на які у подальшому постановами від 08.05.2015 накладений арешт.

За повідомленнями банків позивачем встановлено відсутність коштів на рахунках на які могло б бути звернення стягнення, у зв'язку з чим 06.06.2015 було здійснено виїзд за місцезнаходженням боржника з метою виявлення та арешту майна. Виявлене та арештоване майно, у тому числі, автомобіль марки ВАЗ були передані на зберігання стягувачу, оскільки боржник при вчиненні виконавчих дій був відсутній.

Досліджуючи питання щодо фактичних обставин, які стали підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани, судом встановлено наступне.

Постановою державного виконавця виконавчої служби Згурівського районного управління юстиції від 27.04.2015 відкрито виконавче провадження ВП №47381255 про примусове виконання виконавчого листа Згурівського районного суду від 17.04.2015 №365/525/13-ц про стягнення з ТОВ «Гарант» на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 192930,41 грн.

Постановою державного виконавця виконавчої служби Згурівського районного управління юстиції від04.05.2015 ВП №47381255 на все майно, що належить ТОВ «Гарант» у межах суми звернення стягнення у розмірі 192930,41 грн. накладений арешт.

06 травня 2015 року виконавче провадження №47381255 приєднано до зведеного виконавчого провадження №47652278, яке веде Відділ державної виконавчої служби Згурівського районного управління юстиції.

Раніше, 27 квітня 2015 року до Державної фіскальної служби України надісланий запит за №11245417 про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржником у виконавчому провадженні ВП №47381255 ТОВ «Гарант».

У відповідь на запит Державна фіскальна служба України повідомила, що ТОВ «Гарант» має відкриті рахунки у ПАТ «КредіАгріколь Банк», АТ «ОТП Банк», Печерській філії ПАТ «Приватбанк», Яготинській філії «Райффайзен Банк Аваль».

Постановами від 08.05.2015 на рахунки, перелік яких зазначено у відповіді Державної фіскальної служби України, накладено арешт в межах суми боргу у розмірі 192930,41 грн.

Судом встановлено, що копії зазначених постанов надіслано на адреси ПАТ «КредіАгріколь Банк», АТ «ОТП Банк», Печерської філії ПАТ «Приватбанк», Яготинської філії «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується супровідними листами, копії яких наявні у матеріалах викового провадження.

Листом від 14.05.2015 №12200/4 ПАТ «КредіАгріколь Банк» повідомив, що прийняв до виконання постанову №б/н від 08.05.2015 про арешт коштів боржника ТОВ «Гарант», разом з тим, кошти на арештованих рахунках для виконання постанови відсутні.

Листом від 21.05.2015 ПАТ «ОТП Банк» повідомив, що прийняв до виконання постанову №б/н від 08.05.2015 про арешт коштів боржника ТОВ «Гарант», однак, станом на 13.05.2015 кошти на рахунку для виконання постанови відсутні.

Листом від 22.05.2015 ПАТ «Приватбанк» повідомив про відмову у прийнятті до виконання постанови №б/н від 08.05.2015 про арешт коштів боржника ТОВ «Гарант» з огляду на порушення правил надсилання постанов державного виконавця, а листом від 09.06.2015 повідомив про відсутність у ПАТ «Приватбанк» рахунків, відкритих на користь ТОВ «Гарант».

04 червня 2015 року позивачем здійснено виїзд за юридичною адресою ТОВ «Гарант» з метою виявлення майна боржника на яке може бути звернено стягнення.

За результатами виїзду позивачем за участю стягувача - ОСОБА_2 та у присутності понятих ОСОБА_4, ОСОБА_5 складено акт опису й арешту майна від 04.06.2015, яким описано і накладено арешт на майно, у тому числі, автомобіль легковий марки ВАЗ 21213, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Судом встановлено, що арештоване майно, у тому числі, автомобіль легковий марки ВАЗ 21213, реєстраційний номер НОМЕР_2 прийняв на відповідальне зберігання стягувач -ОСОБА_2, який був повідомлений про кримінальну або матеріальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна, про що свідчить особистий підпис останнього в акті опису й арешту майна від 04.06.2015.

Надаючи оцінку вчиненим у в рамках виконавчого провадження дій у контексті порушень, вказаних у наказі від 10.07.2015 №84/6, суд виходив із таких міркувань.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, а також повноваження та відповідні обов'язки у ході їх виконання визначені Законом України «Про виконавче провадження» 21.04.1999 № 606-XIV(у редакції, яка діяла на дату прийняття рішення про опис майна боржника) (далі - Закон № 606-XIV).

Відповідно до статті 2 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» (далі - державні виконавці).

Частиною першою статті 11 Закону № 606-XIV передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено,своєчасно і у повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною другою цієї ж статті державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і у повному обсязі виконання рішення, зазначеного у документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку,встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати,передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;накладати арешт на кошти та інші цінності боржника,зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках,інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначено главою 4 Закону № 606-XIV.

Відповідно до частини першої статті 52 Закону № 606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Частиною другою статі 52 Закону № 606-XIV встановлено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Відповідно до частини третьої статті 65 Закону № 606-XIV державний виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки і вклади державний виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших органах державної влади,підприємствах, установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Згідно з частиною четвертою статті 52 Закону № 606-XIV на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня з моменту їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Відповідно до частини другої статті 57 Закону № 606-XIV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Водночас, законодавством не передбачено чіткої послідовності вчинення наведених дій. Відтак, державний виконавець на власний розсуд приймає рішення щодо способу арешту майна боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були вчинені відповідні дії спрямовані на встановлення відкритих рахунків у банках та інших фінансових установах та їх арешту в межах суми заборгованості боржника.

При цьому, у матеріалах справи містяться відповіді ПАТ «КредіАгріколь Банк», АТ «ОТП Банк», ПАТ «Приватбанк», Яготинській філії «Райффайзен Банк Аваль», Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, відповідно до яких на рахунках боржника ТОВ «Гарант» відсутні кошти у розмірі суми заборгованості.

За таких обставин, суд вважає твердження відповідача про те, що позивачем не було перевірено наявність коштів на виявлених рахунках боржника безпідставними та такими, що спростовуються наявними матеріалами як виконавчого провадження так і матеріалами даної справи.

Отже, суд не вбачає у діях позивача порушень вимог статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» під час звернення стягнення на майно ТОВ «Гарант» у виконавчому провадженні №47381255.

Щодо обставин накладення арешту на автомобіль марки ВАЗ21213, реєстраційний номер НОМЕР_2, слід зауважити наступне.

У силу приписів частини першої статті 66 Закону № 606-XIVу разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів у обсязі, достатньому для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з обороту або обмежуваного в обороті) незалежно від того, хто фактично використовує це майно.

Відповідно до частини п'ятої статті 57 Закону № 606-XIV про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

За змістом статті 59 Закону № 606-XIV майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. Копія акта опису майна видається боржнику, стягувачу, а в разі якщо обов'язок зберігання майна покладено на іншу особу, - також зберігачу.

У разі якщо зберігачем призначено іншу особу, крім боржника або члена його сім'ї, він одержує за зберігання майна винагороду, розмір якої визначається угодою між зберігачем та державним виконавцем.

Окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню визначено Інструкцією організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 (далі - Інструкція)

Підпунктом 4.2.1 пункту 4.2 Інструкції передбачено, що після виявлення майна боржника державний виконавець проводить опис та арешт цього майна, про що складає акт. В акті опису та арешту майна боржника повинні бути вказані:

а) назва кожного внесеного в акт предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо);

б) якщо вилучені предмети мають ознаки дорогоцінних металів, каменів органічного та неорганічного утворення, перлів тощо, то вони ретельно описуються з визначенням усіх особливих ознак, відповідним чином пакуються в конверт, прошиваються, підписуються державним виконавцем та іншими учасниками, які були присутніми під час опису;

в) якщо проводилось опечатування предмета, зазначається, які предмети, приміщення, сховища були опечатані, кількість накладених печаток та спосіб опечатування;

г) прізвище, ім'я та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання (далі - зберігач);

ґ) відмітка про роз'яснення зберігачеві майна обов'язків із збереження майна, попередження про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт;

д) якщо державний виконавець установив зберігачеві обмеження права користуватися майном, зазначаються вид, обсяги і строки обмеження;

е) зауваження або заяви стягувача, боржника, осіб, що були присутні при описі.

Підпунктом 4.2.6 пункту 4.2 Інструкції встановлено, що у разі необхідності після передачі майна на зберігання за постановою державного виконавця таке майно може бути передано на зберігання іншому зберігачу. У постанові зазначаються причина передачі майна іншому зберігачу, прізвище, ім'я та по батькові зберігача, який здійснював зберігання майна, та прізвище, ім'я та по батькові нового зберігача. Постанова підписується державним виконавцем. У постанові робиться попередження новому зберігачеві майна про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт. Копія постанови вручається новому зберігачу, до якої додається копія акта опису та арешту майна.

Аналіз наведених вище положень дає підстави для висновку, що закон не містить жодних застережень стосовно можливості передачі описаного та арештованого майна боржника на зберігання стягувачу та не встановлює вичерпного переліку осіб, яким таке майно передається на зберігання.

Суд зазначає, що за змістом статті 59 Закону № 606-XIV та пункту 4.2 Інструкції державний виконавець на власний розсуд встановлює особу - зберігача майна, на яке було накладено арешт.

Як вбачається з письмових пояснень, відібраних у позивача у ході перевірки, арештоване майно, у тому числі, автомобіль марки ВАЗ21213, реєстраційний номер НОМЕР_2 був переданий стягувачу, оскільки боржник відмовився бути присутнім під час опису та арешту майна.

При цьому, судом встановлено, що стягувача, який прийняв на зберігання арештоване майно було попереджено про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт, про що свідчить його особистий підпис в акті опису й арешту майна.

Щодо зауважень відповідача про те, що позивачем при описі та арешті майна ТОВ «Гарант» не було встановлено особу власника автомобіля марки ВАЗ21213, реєстраційний номер НОМЕР_2, суд зазначає, що Закон №606-XIV та Інструкція не виключають можливості опису та арешту майна, яке було виявлено безпосередньо під час вчинення виконавчих дій.

Суд бере до уваги, що відповідачем не надано жодних доказів, які б свідчили про належність зазначеного майна на дату опису позивачем іншій особі, відтак спричинення будь-яких негативних наслідків, або порушення прав осіб, які не є боржниками за виконавчим провадженням.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 60 Закону № 606-XIVз майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі)для зняття арешту.

Суд зауважує, що матеріали виконавчого провадження не містять постанови про скасування арешту, накладеного на автомобіль марки ВАЗ21213, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Враховуючи, що діям, спрямованим на опис та арешт рухомого та нерухомого майна ТОВ «Гарант» передували відповідні дії по встановленню коштів на рахунках боржника, а законом не обмежено коло осіб, які можуть бути зберігачами арештованого майна у виконавчому провадженні, порушень позивачем вимог Закону № 606-XIV під час опису та арешту рухомого майна ТОВ «Гарант», судом не встановлено.

Статтею 14 Закону України «Про державну службу» передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за порушення правил професійної етики, інший вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

До службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу:

попередження про неповну службову відповідність;

затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Статтею 147 Кодексу законів про працю України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначений статтею 149 Кодексу законів про працю України.

Зокрема, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Враховуючи, що доводи відповідача про неналежне виконання позивачем своїх обов'язків та порушення вимоги статей 11, 65, 66 Закону України «Про виконавче провадження» уході розгляду справи не підтвердились, наказ Головного територіального управління юстиції у Київській області є протиправним та підлягає скасуванню.

Разом з тим, суд відхиляє доводи позивача щодо порушень позивачем процедури накладення дисциплінарного стягнення оскаржуваним наказом, зокрема, у частині не проведення службового розслідування.

Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 № 950 (далі - Порядок).

Відповідно до норм пункту 1 Порядку, стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може бути проведено службове розслідування: у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян; у разі недодержання ними законодавства про державну службу, службу в органах місцевого самоврядування, антикорупційного законодавства, порушення етики поведінки; на вимогу особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з метою зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри; з метою виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного правопорушення або порушення вимог Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», за поданням спеціально уповноваженого суб'єкта у сфері протидії корупції за рішенням керівника органу, в якому працює особа, яка вчинила таке правопорушення.

Із аналізу зазначеної норми вбачається, що проведення службового розслідування, у певних випадках, є лише правом, а не обов'язком керівництва особи, щодо якої застосовані дисциплінарне стягнення.

Крім того, за нормами статті 11 Закону України «Про державну службу» державний службовець має право вимагати проведення службового розслідування з метою зняття безпідставних, на думку службовця, звинувачень або підозри.

Водночас, позивач не скористався наданим йому правом.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

В силу положень частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду жодних доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а його вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, питання розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 122, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Київській області від 10.07.2015 №84/6.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панченко Н.Д.

Постанову виготовлено у повному обсязі та підписано 06.10.2015