Справа № 808/3490/15
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року 16:25Справа № 808/3490/15 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., за участю секретаря судового засідання Яланської В.А. та представників:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОГІСТ-ХІМ»

до Запорізької митниці Державної фіскальної служби

про визнання протиправною відмови

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОГІСТ-ХІМ» до Запорізької митниці ДФС, в якому позивач просить суд (відповідно до заяви про зміну предмету позову від 29.09.2015 вх.№43548):

- визнати протиправною відмову відповідача № 1015/11-08-70-66 від 17.09.2015 відкликати письмову вимогу № 121707 від 24.06.2014.

- визнати протиправною відмову відповідача № 1015/11-08-70-66 від 17.09.2015 заборонити службовцям митниці вимагати висновки про якісні та вартісні характеристики товарів до появи в Запорізькій області спеціалізованої експертної організації;

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.

Ухвалою суду від 07 серпня 2015 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 03 вересня 2015 року.

За клопотання представників сторін провадження у справі неодноразово зупинялось.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, на їх обґрунтування зазначив, що позивач з метою митного оформлення імпортованого товару подав до Запорізької митниці ДФС в електронному вигляді вантажну митну декларацію. На підтвердження митної вартості ТОВ «ЛОГІСТ-ХІМ» надало митному органу документи, визначені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України. На етапі контролю правильності визначення митної вартості товарів, митний орган дійшов висновку, що документи, які надані до митного оформлення товару містять розбіжності. З цієї підстави надіслав позивачу письмову вимогу органу доходів і зборів № 121707 від 24.06.2014 p., в який вимагав надати:

- виписку з бухгалтерської документації;

- каталоги, специфікації виробника товару;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини.

Вважає, що відповідач безпідставно запитав каталоги, специфікації виробника товару, оскільки інформація у них дублює інформацію з прайс-листа (який було надано). Оскільки прайс-лист був наданий відповідачу, запит взаємозамінних документів був недоцільним. Крім того зазначив, що відповідач безпідставно запитав висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини. Висновки надати фізично не можливо, оскільки їх не існує. Також відсутня можливість замовити їх в Запорізькій області.

Представник відповідача проти заявлених вимог заперечив, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Порядок та методи визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначені розділом III Митного кодексу України. Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначений частиною 2 статті 53 Митного кодексу України. Відповідно до норм ст. 53 Митного кодексу України, чітко визначено перелік документів, що підтверджують заявлену митну вартість товарів, в тому числі і додаткові документи, які митниця ДФС може витребувати, а декларант зобов'язаний ці документи надати, що і було зроблено під час здійснення митного контролю та митного оформлення.

Також зазначив, що Митним кодексом України не визначено коло експертних організацій, які уповноважені надавати висновки про якісні та вартісні характеристики товарів. Спеціалізовані експертні організації мають бути уповноважені відповідно до законодавства України на видачу експертних висновків. Тобто, декларант або уповноважена особа має право самостійно визначати, до якої експертної організації звертатись.

Крім того, вважає, що позивач повинен оскаржувати рішення про коригування митної вартості товарів, а не відповіді на звернення позивача.

Вважає дії митного органу правомірними, а пред'явлений позов безпідставниим. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

У судовому засіданні, 25 червня 2015 року, відповідно до ст.160 КАС України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як свідчать матеріали справи, листом від 02.09.2015 №1064/28-15 позивач звернувся до Запорізької митниці ДФС з проханням відкликати письмову вимогу №121707 від 24.06.2014 та заборонити службовцям митниці вимагати висновки про якісні та вартісні характеристики товарів до появи в Запорізькій області спеціалізованої експертної організації.

Запорізька митниця ДФС відповіла ТОВ «Логіст-Хім» листом від 17.09.2015 №1015/11-08-70-66 про відсутність підстав для таких вимог.

Не погоджуючись з даною відповіддю позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги необґрунтованими з огляду а наступне.

Відповідно до ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 1 ст.1 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VІ (далі - Митний кодекс) законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України , цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Порядок та методи визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон. України, визначені розділом III Митного кодексу України.

Згідно з ч.1 ст. 52 Митного кодексу України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною 1 ст. 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до ч.2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах пятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є обєктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Одночасно ч.3 ст. 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобовязані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, повязаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, повязаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Отже, серед іншого, в переліку документів, визначених ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, посадова особа митниці має право затребувати, у т.ч. і висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

При цьому суд зазначає, що Митним кодексом України не визначено коло експертних організацій, які уповноважені надавати висновки про якісні та вартісні характеристики товарів. Спеціалізовані експертні організації мають бути уповноважені відповідно до законодавства України на видачу експертних висновків. Тобто, декларант або уповноважена особа має право самостійно визначати, до якої експертної організації звертатись.

Вимога митного органу, щодо надання висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини носить загальний характер без зазначення експертної установи та місця її знаходження. При цьому такі висновки можуть надаватися декларантом лише за їх наявності, про що зазначено в ст.53 Митного кодексу України.

Таким чином, посадова особа митного органу має право витребувати додаткові документи в межах переліку, визначеного статтею 53 Митного кодексу України.

Вказане право митного органу прямо передбачено нормами ст.52 та ст.53 Митного кодексу України. Отже, зобовязуючи надати висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, митний орган діяв відповідно до норм чинного законодавства.

В той же час декларант має право надавати чи не надавати (у разі відсутності) документи (інформацію) від установ зазначених в п.9 ч.3 ст.53 Митного кодексу України, при цьому Митний кодекс України не привязує місцезнаходження експертних організацій, які мають право надавати висновок, до певної території (наприклад Запорізька область) та не обмежує їх перелік.

Крім того вимога позивача про визнання протиправною відмови відповідача №1015/11-08-70-66 від 17.09.2015 відкликати письмову вимогу №1217707 від 24.06.2014, то суд вважає її необґрунтованою, оскільки відкликання зазначеної вимоги не передбачено нормами чинного законодавства.

Як пояснив представник відповідача в судовому засіданні, Запорізька митниця ДФС не виносила ніякого рішення про відмову відкликати письмову вимогу про надання додаткових документів, оскільки дане рішення не передбачене жодним нормативно-правовим актом. Позивачу лише була надана відповідь його звернення.

Відповідно до статті 24 Митного кодексу України кожна особа має право оскаржити рішення, якщо вважає, що цими рішеннями порушено її права, свободи чи інтереси.

Предметом оскарження є: рішення - окремі акти, якими митні органи, організації або їх посадові особи приймають рішення з питань, передбачених законодавством України з питань державної митної справи.

Суд зазначає, що вимога про витребування документа, лист про відсутність підстав відкликання повідомлення про надання додаткових документів не є рішеннями субєкта владних повноважень, оскільки дані вимоги не несуть в собі ніяких юридичних наслідків для позивача, не змінює його майновий стан. Позивач має право оскаржувати рішення про коригування митної вартості товарів та/або картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, перед винесенням яких митний орган надіслав таку вимогу.

Таким чином, вимоги позивача про визнання протиправною відмову відповідача відкликати письмову вимогу та визнання протиправною відмову відповідача щодо заборони службовцям митниці вимагати висновки про якісні та вартісні характеристики товарів не ґрунтуються на законі та не підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, вимога позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення також не підлягає задоволенню, в звязку з тим, що є похідною від зазначених вище.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.3 ст.2 КАС України).

Частиною 1 ст. 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач діяв обґрунтовано та у відповідності до вимог чинного законодавства, а викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст.94 КАС України, судовій збір, сплачений позивачем, до відшкодування не присуджується.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОГІСТ-ХІМ» відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ю.П. Бойченко