Справа № 826/18649/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 листопада 2015 року № 826/18649/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ Держгеокадастру у м. Києві, оформлене висновком до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 11.06.2015 № 19-26-0.3-8718/2-15;

- визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту містобудування та архітектури, оформлене висновком до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 28.05.2015 № 6532/0/12/27-15;

- зобов'язати ГУ Держгеокадастру у м. Києві (ідентифікаційний код 39802366) погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (замовник: ОСОБА_1, розробник: товариство з обмеженою відповідальністю «Ліга-Експерт», договір від 12.11.2013 № 85 про надання послуг);

- зобов'язати Департамент містобудування та архітектури (ідентифікаційний код 26345558) погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (замовник: ОСОБА_1, розробник: товариство з обмеженою відповідальністю «Ліга-Експерт», договір від 12.11.2013 № 85 про надання послуг).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідачами неправомірно прийняті негативні рішення у вигляді висновків до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, якими відмовлено в погодженні такого проекту ОСОБА_1 На переконання позивача відповідність документації із землеустрою положенням нормативно-технічних документів, державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою в силу норм закону засвідчується підписом та особистою печаткою сертифікованого інженера-землевпорядника, який відповідає за якість робіт із землеустрою. Вся документація із землеустрою, що входить до поданого на погодження відповідачам проекту землеустрою засвідчена підписом та печаткою сертифікованого інженера-землевпорядника ОСОБА_2 (сертифікат від 12.12.2014 № 011815), проте ГУ Держгеокадастру у м. Києві замість виконання покладеної на нього законодавством функції з погодження документації із землеустрою (що по суті полягає у встановленні законності підстав набуття права на землю, дотримання визначеного законодавством порядку та норм безоплатної приватизації, перевірці наявності повноважень у органів, що надають землю на підставі відповідної документації із землеустрою) безпідставно вдався до державної експертизи землевпорядної документації. Також, на думку позивача, у Департаменту містобудування та архітектури відсутні повноваження щодо передачі (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності фізичним особам, а тому відповідач 2 в своїй відмові безпідставно посилався на ч. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

В судовому засіданні, призначеному на 04.11.2015, представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представники відповідачів у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

В наданих суду письмових запереченнях відповідачем 1 зазначено про те, що оскаржуване рішення від 11.06.2015 № 19-26-0.3-8718/2-15, оформлене у вигляді висновку до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, прийняте у межах наданих повноважень та з дотриманням норм чинного законодавства України. Зокрема, відповідач 1 вказав, що відмовив в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 за наступних мотивів: в проекті землеустрою, що надійшов на погодження всупереч вимог ст. 25 Закону України «Про землеустрій» не всі матеріали було засвідчено підписом та особистою печаткою сертифікованого інженера-землевпорядника; у завданні на виконання робіт, який є складовою частиною проекту землеустрою, а саме пункті «підстава для виконання робіт» має бути вказано норма законодавства, що передбачає розробку проекту землеустрою без дозволу відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Окрім цього, у доданому до проекту землеустрою повідомленні про початок розробки землеустрою щодо відведення земельної ділянки не додано доказів отримання вищевказаного повідомлення Київською міською радою; у додатку «кадастровий план» до проекту землеустрою в частині «код цільового призначення» не повністю вказано цільове призначення земельної ділянки, а саме - не вказано секцію «В» розділ коду Класифікації видів цільового призначення земель. Крім того, у цьому додатку не вказано, який саме вид межових знаків використовувався для закріплення меж земельної ділянки. Опис місцезнаходження межових знаків також відсутній; у проекті землеустрою всупереч вимог ст. 50 Закону України «Про землеустрій» відсутні матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки), перелік обмежень у використанні земельних ділянок, акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); обґрунтування можливості проїзду до земельної ділянки.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представників відповідачів в судове засідання, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані позивачем і відповідачем 1 документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ОСОБА_1, як громадянка України, реалізуючи процедуру, передбачену ст.ст. 186, 186-1 Земельного кодексу України, через ТОВ «Ліга Експерт» для отримання земельної ділянки у власність звернулась до Головного управління Держземагенства у місті Києві та Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) для отримання передбаченого законом висновку щодо погодження проектної документації на земельну ділянку.

За наслідками розгляду заяви позивачу було направлено висновок Головного управління Держземагентства України у м. Києві від 11.06.2015 № 19-26-0.3-8718/2-15 до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким відмовлено ОСОБА_1 в погодженні такого проекту землеустрою. Підставою для відмови ГУ Держземагентства у м. Києві визначено те, що: процедуру мовчазної згоди привести у відповідність до ст. 118 Земельного кодексу України; рекомендовано пояснювальну записку привести у відповідність до вимог ст. 118 Земельного кодексу України; рекомендовано код виду земельних угідь привести у відповідність до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 (із змінами); рекомендовано завдання на виконання робіт привести у відповідність до типової форми згідно постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2004 № 266 «Про затвердження Типового договору про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки»; рекомендовано кадастровий план земельної ділянки, оформити відповідно до вимог ст. 34 Закону України «Про Державний земельний кадастр», та Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 (із змінами); рекомендовано акт приймання-передачі межових знаків на зберігання привести у відповідність до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18.05.2010 № 376 (із змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 за № 391/17686; відповідно до ст. 50 Закону України «Про землеустрій» до проекту землеустрою рекомендовано долучити: матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки), перелік обмежень у використанні земельних ділянок, акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); рекомендовано обґрунтувати відповідність цільового призначення запланованої до відведення земельної ділянки чинній містобудівній документації; рекомендовано оформити документи відповідно до вимог Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації - ДСТУ 4163-2003.

Щодо строку для усунення розробником документації із землеустрою недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки наявні посилання на ст. 28 Закону України «Про землеустрій».

Департамент містобудування та архітектури своїм листом від 28.05.2015 № 6532/0/12/27-15 також надав негативний висновок на звернення ТОВ «Ліга-Експерт» від 26.05.2015 щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_1. Даний висновок відповідач 2 мотивував відсутністю детального плану території селища Биківня, що в силу положень п. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забороняє передачу земельних ділянок у власність чи користування для містобудівних потреб.

Вважаючи такі рішення ГУ Держземагентства у м. Києві та Департаменту містобудування та архітектури про відмову в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки неправомірним і такими, що порушують права та законні інтереси ОСОБА_1, остання звернулася до суду з даним позовом. На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач надав суду копію проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (замовник: ОСОБА_1, розробник: ТОВ «Ліга-Експерт», договір від 12.11.2013 № 85 про надання послуг) з додатками.

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного.

В силу приписів норм ч. 1 і 2 ст. 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Таким органом в силу приписів п. 1 затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011 № 445 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України на момент виникнення спірних правовідносин було Держземагентство та його територіальні органи.

В подальшому, згідно наказу Державного агентства земельних ресурсів України від 28.05.2015 № 20 та наказу Держгеокадастру від 22.06.2015 № 143 функції та повноваження Головного управління Держземагентсва у м. Києві, що реорганізується шляхом приєднання до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві, покладено на зазначене Головне управління Держгеокадастру у м. Києві.

Порядок розробки проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки врегульований приписами ст. 50 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 № 858-IV, а саме, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за наявності таких об'єктів); розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; кадастровий план земельної ділянки; матеріали погодження проекту землеустрою.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Відповідно до ч. 6 і 7 ст. 186 Земельного кодексу України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Проекти землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб погоджуються у порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, та затверджуються.

Положеннями ч. 15-17 ст. 186 Земельного кодексу України встановлено, що оригінал відповідної документації із землеустрою подається розробником для погодження територіальному органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а іншим органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування та іншим суб'єктам, які здійснюють погодження документації із землеустрою, - копії такої завіреної розробником документації.

Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування, інші суб'єкти, визначені цією статтею, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання документації із землеустрою безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про її погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Строк дії цих висновків є необмеженим.

Підставою для відмови у погодженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Поряд з цим, у відповідності до ч. 4-8 ст. 186-1 Земельного кодексу України встановлено, що розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати:

- додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій";

- надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями;

- проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк.

У висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.

Позивач мотивує свої позовні вимоги до висновку Головного управління Держземагенства у місті Києві тим, що в силу положень ст. 25 Закону України «Про землеустрій» відповідність документації із землеустрою положенням нормативно-технічних документів, державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою засвідчується:

- у паперовій формі - підписом та особистою печаткою сертифікованого інженера-землевпорядника, який відповідає за якість робіт із землеустрою;

- в електронній формі - електронним цифровим підписом сертифікованого інженера-землевпорядника, який відповідає за якість робіт із землеустрою, згідно із законодавством про використання електронного цифрового підпису.

А тому, ГУ Держземагенства у м. Києві та Департамент містобудування та архітектури при винесені оскаржуваних рішень фактично перебрали на себе функції органу, що має повноваження проводити експертизу земевпорядної документації. Окрім того, обов'язковій державній експертизі поданий позивачем через розробника проект землеустрою не підлягає.

Суд критично ставиться до даних зауважень позивача у зв'язку з наступним.

Так, положенням ч. 17 ст. 186 Земельного кодексу України чітко вказано, що підставою для відмови у погодженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Тобто, у реалізації змісту вказаної норми кодексу уповноваженим суб'єктом здійснюється оцінка на предмет відповідності документації із землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Вказане, в тому числі положення ст. 25 Закону України «Про землеустрій», жодним чином не зумовлює відсутність підстав для перевірки та оцінки результату роботи сертифікованого інженера-землевпорядника, оформленого проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки. По суті, положення ст. 186, 186-1 Земельного кодексу встановлюють певний етап контролю (з боку держави за «продуктом», підготовленим сертифікованим інженером-землевпорядником) для забезпечення відповідності документації із землеустрою вимогам профільного законодавства.

Аналізуючи зміст зауважень ГУ Держземагенства у м. Києві (з урахуванням пояснень відповідача 1, що викладені в тексті письмових заперечень проти позову) до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, наданого на погодження суд приходить до наступних висновків.

До твердження відповідача про не зазначення у проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а саме у додатку «кадастровий план») цільового призначення земельної ділянки повністю (тобто, без зазначення секції «В» розділу Класифікації видів цільового призначення земель) суд ставиться критично, оскільки, в кадастровому плані до проекту землеустрою зазначено, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 належить до «земель житлової і громадської забудови», що відповідає секції В 02 Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548, а безпосереднім цільовим призначенням належить до категорії - «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», код 02.01 Класифікації.

Щодо посилання ГУ Держземагентства у м. Києві про невідповідність кадастрового плану, доданого до проекту землеустрою, вимогам ст. 34 Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 № 3613-VI, а також затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 Порядку ведення Державного земельного кадастру, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про Державний земельний кадастр» на кадастровому плані земельної ділянки відображаються: площа земельної ділянки; зовнішні межі земельної ділянки (із зазначенням суміжних земельних ділянок, їх власників, користувачів суміжних земельних ділянок державної чи комунальної власності); координати поворотних точок земельної ділянки; лінійні проміри між поворотними точками меж земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; кадастрові номери суміжних земельних ділянок (за наявності); межі земельних угідь; межі частин земельних ділянок, на які поширюється дія обмежень у використанні земельних ділянок, права суборенди, сервітуту; контури об'єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці.

Таблиці із зазначенням координат усіх поворотних точок меж земельної ділянки, переліку земельних угідь, їх площ, відомостей про цільове призначення земельної ділянки та розробника документації із землеустрою на земельну ділянку є невід'ємною частиною кадастрового плану земельної ділянки.

Кадастровий план земельної ділянки складається при формуванні земельної ділянки у паперовій та електронній (цифровій) формі.

Порядок складання та затвердження вимог до оформлення кадастрових планів земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно розд. 2 додатку 8 до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 Порядку ведення Державного земельного кадастру, експлікація земельних угідь повинна містити площу земельної ділянкою з переліком угідь та їх площ.

Зі змісту кадастрового плану земельної ділянки, доданого до проекту землеустрою позивача, вбачається, що в таблиці «Експлікація» земель зазначено, що до переліку земельної ділянки площею 0,1000 га входить угіддя площею 0,1000 га. При цьому, оскільки вказана земельна ділянка не має кадастрового номеру, що підтверджується, зокрема, даними публічної кадастрової карти України, зазначення прізвища, ім'я та по батькові Державного кадастрового реєстратора у даних таблиці є неможливим.

При цьому кадастровий план земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 містить всі відомості, передбачені приписами ст. 34 Закону України «Про Державний земельний кадастр».

Щодо зауважень відповідача 1 про невідповідність акта приймання-передачі межових знаків на зберігання ОСОБА_1 положенням Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376 (надалі - Інструкція), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 № 391/17686, у зв'язку із не зазначенням у тексті такого акта відомостей про вид межових знаків, які використовувалися для закріплення меж земельної ділянки, та опису місцезнаходження межових знаків, суд зазначає наступне.

В розумінні п. 1.3 Інструкції «межовий знак» - це спеціальний знак встановленого зразка, яким закріплюється місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до п. 2.1 і 2.3 зазначеної Інструкції встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Згідно п. 3.1 Інструкції для закріплення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на вибір замовника використовуються три види межових знаків: конструкція, яка складається з чотирьох деталей (додаток 3); металева труба діаметром 3 - 7 см висотою 80 - 100 см з привареною у верхній частині металевою пластиною для написів; дерев'яний стовп діаметром не менше 10 см висотою не менше 100 см з хрестовиною у нижній частині та верхньою основою 15 х 15 см і висотою 20 см, у верхній частині стовпа робиться виріз для написів.

Кожний межовий знак має номер, що складається з чотирнадцяти символів, які розділяються між собою пунктиром за такою структурою ХХХХ.ХХ-ХХХ-ХХХХХ: перші шість - арабські цифри, що визначають рік та місяць встановлення межових знаків; другі три - арабські цифри, які відображають номер кадастрового кварталу; останні п'ять - арабські цифри, що визначають порядковий номер межового знака відповідно до документації із землеустрою.

Номер на межовий знак наноситься виконавцем фарбою, що не змивається (п. 3.2 цієї Інструкції).

За приписами п. 3.14 Інструкції передача межових знаків на зберігання власнику (користувачу) земельної ділянки здійснюється за актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Форма такого акта затверджена згаданим вище наказом Держкомзему від 18.05.2010 № 376 та не містить вимоги щодо зазначення інформації про вид переданих на зберігання власнику (користувачу) земельної ділянки межових знаків.

В тексті доданого до проекту землеустрою позивача акта прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 22.05.2015 зазначено відомості про передачу ОСОБА_1 межових знаків встановленого зразка у кількості 5 штук за списком. В свою чергу до акта прийомки-передачі межових знаків на зберігання доданий додаток - список межових знаків, де також зазначено інформацію про абрис та опис місцезнаходження кожного межового знаку.

Натомість в своїх письмових запереченнях відповідач 1 не зазначив про невідповідність наведеного в додатку до акта прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 22.05.2015 опису місцезнаходження межових знаків положенням Інструкції.

Щодо зауважень про відсутність в проекті землеустрою деяких з документів, визначених ст. 50 Закону України «Про землеустрій» та про необхідність оформлення документів відповідно до вимог Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації - ДСТУ 4163-2003, суд зазначає наступне.

У оскаржуваному висновку ГУ Держземагентсва у м. Києві вказує на необхідність долучення до проекту землеустрою матеріалів геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки), перелік обмежень у використанні земельних ділянок, акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); обгрунтування можливості проїзду до земельної ділянки.

З тексту пояснювальної записки виконавця - сертифікованого інженера-землевпорядника ОСОБА_2 вбачається, що проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки на земельну ділянку, що відводиться, обмеження та земельні сервітути не встановлювались. Також даним проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки межі охоронних зон, зони санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель не визнавалось.

За результатами обстеження земельної ділянки, що відводиться у власність, в натурі (на місцевості) виконавцем встановлено наступне: ділянка вільна від забудови, має рівнинний рельєф, на земельній ділянці частково знаходиться чагарникова рослинність, під'їзд до ділянки можливий з боку вулиці Бобринецька.

Разом з тим як зазначає сам виконавець з метою визначення площі земельної ділянки, що відводиться, були виконанні роботи по визначенню координат точок повороту меж земельної ділянки та кадастрову зйомку земельної ділянки. Матеріали кадастрової зйомки до проекту землеустрою, наданого на погодження ГУ Держземагентства у м. Києві дійсно не долучалися, що не заперечується позивачем.

Наказом Державного Комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55 затверджений Національний стандарт України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003». Відповідно до приписів 1.1. Стандарту цей стандарт поширюється на організаційно-розпорядчі документи (далі - документи) - постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності: - органів державної влади України, органів місцевого самоврядування; - підприємств, установ, організацій та їх об'єднань усіх форм власності (далі - організацій), при цьому документацію з землеустрою не можна віднести до організаційно-розпорядчих документів.

Водночас, в силу норм ст. 25 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації.

Відповідність документації із землеустрою положенням нормативно-технічних документів, державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою засвідчується: у паперовій формі - підписом та особистою печаткою сертифікованого інженера-землевпорядника, який відповідає за якість робіт із землеустрою; в електронній формі - електронним цифровим підписом сертифікованого інженера-землевпорядника, який відповідає за якість робіт із землеустрою, згідно із законодавством про використання електронного цифрового підпису.

За результатами дослідження та аналізу матеріалів проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивача суд встановив, що наявний в них опис меж суміжних землевласників (масштаб 1:1500) не засвідчений підписом та особистою печаткою сертифікованого інженера-землевпорядника.

Також суд враховує приписи ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України, які визначають, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно ч. 3 ст. 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 112 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Умови і строки розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт відповідно до типового договору. Типовий договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджується Кабінетом Міністрів України, а саме - постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2004 № 266.

Наведені вище обставини свідчать, що у випадку ненадання протягом встановленого приписами ЗК України місячного строку органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивованої відмови у його наданні, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

В свою чергу в додатку № 1 до Типового договору розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки - «Завдання на виконання робіт» наявний обов'язковий до заповнення розділ «підстава для виконання роботи».

Як вбачається з тексту додатку № 1 до проекту землеустрою - завдання на виконання робіт, затвердженого 12.11.2013 ОСОБА_1, підставою для виконання робіт являється повідомлення про початок розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Зі змісту додатків до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивача - опису вкладення у цінний лист, адресований Київській міській раді, фіскального чеку від 07.10.2013 № 3095 та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 706, - клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1, а також додані до нього документи, Київської міською радою були отримані 09.10.2013.

Водночас з доданих до додатків проекту землеустрою опису вкладення у цінний лист, адресований Київській міській раді та відправлений 12.11.2013, накладної відділення поштового зв'язку № 02 4 від 12.11.2013 та фіскального чеку від 12.11.2013 № 1882 не вбачається відомостей про дату отримання Київської міської ради повідомлення ОСОБА_1 про початок розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Таким чином, посилання відповідача 1 на відсутність в матеріалах проекту землеустрою доказів отримання Київською міською радою повідомлення про початок розробки землеустрою щодо відведення земельної ділянки нормативно та документально обґрунтовані.

Таким чином, судом встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1, площею 0,1000га, не відповідає вимогам ст.ст. 25, 50 Закону України «Про землеустрій» та постанові Кабінету Міністрів України від 04.03.2004 № 266 «Про затвердження Типового договору про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки».

Оскільки, у висновку від 11.06.2015 № 19-26-0.3-8718/2-15 зазначено зауваження відносно невідповідності поданого проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою, які не спростовано та не заперечно позивачем у позовній заяві, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог в цій частині позову та обґрунтованість оскаржуваного рішення вказаного суб'єкта владних повноважень.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним і скасування рішення Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), та зобов'язання вчинити певні дії суд зазначає наступне.

Відповідач 2 мотивував своє рішення положенням ч. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI, згідно якої у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.

Також ч. 5 ст. 24 цього Закону визначено, що уповноважені органи з питань містобудування та архітектури і центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, забезпечують відкритість, доступність та повноту інформації про наявність на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці земель державної та комунальної власності, не наданих у користування, що можуть бути використані під забудову, про наявність обмежень і обтяжень земельних ділянок, містобудівні умови та обмеження в містобудівному і державному земельному кадастрах.

До моменту внесення відповідної інформації до містобудівного та державного земельного кадастрів виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації або відповідний місцевий орган виконавчої влади зобов'язані надавати за запитами фізичних та юридичних осіб письмову інформацію про наявність земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову.

При цьому станом на день звернення позивача із зверненням до відповідача 2 обмеження встановленні п. 6-1 Прикінцевих положень вказаного вище Закону № 3038-VI, а саме - що дія частин третьої та четвертої статті 24 цього Закону до 1 січня 2015 року не поширюється на території, де відповідно до цього Закону не затверджені плани зонування або детальні плани територій, вже не діяли, що не заперечується позивачем.

Оскільки проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки було подано до відповідача 2 після січня 2015 року, то такі документи повинні бути розглянуті в рамках та у відповідності до законодавства, яке діяло на час подання такого клопотання (звернення), якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається із матеріалів справи рішення уповноважених на те органів про затвердження плану зонування або детального плану території селища Биківня у Деснянському районі м. Києва не приймалось, а тому враховуючи положення ч. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» заборонена передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у с. Биківня у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позов в частині висновку від 28.05.2015 № 6532/0/12/27-15 не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому суд, оцінюючи спірні дії відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що відповідно не підлягають задоволенню.

Частиною 2 ст. 94 КАС України визначено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов