Справа № 2а-7942/12/1370
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року Справа № 876/7119/15
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника позивача Шимін Н.М.,

третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2015 року про закриття провадження у справі за позовом Миколаївського міжрайонного прокурора Львівської області, третьої особи на стороні позивача із заявленням самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 до Миколаївської районної державної адміністрації Львівської області, Гонятичівської сільської ради Миколаївського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Державна інспекція сільського господарства у Львівській області про визнання нечиним та скасування розпорядження та рішення,

в с т а н о в и в:

Миколаївський міжрайонний прокурор Львівської області 13.09.2012 року звернувся в суд з адміністративним позовом до Миколаївської районної державної адміністрації Львівської області, Гонятичівської сільської ради Миколаївського району Львівської області, третя особа на стороні позивача із заявленням самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Державна інспекція сільського господарства у Львівській області в якому просив визнати нечинним та скасувати розпорядження голови Миколаївської РДА від 30.01.2008р №35 "Про затвердження проекту відведення земельних часток (паїв) в натурі та видачу державних актів на право власності на землі на території Гонятичівської сільської ради" в частині передачі у власність земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва власникам земельних часток жителям ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_2, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23; визнати нечинним та скасувати рішення Гонятичівської сільської ради №142 від 09.12.2007 року «Про погодження зборів протоколу власників земельних часток (паїв)» в частині погодження земельних ділянок жителям ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_2, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23

ОСОБА_2 15.03.2013 року звернувся в суд з адміністративним позовом з аналогічними позовними вимогами та клопотанням про залучення його до справи як третьої особи.

09.06.2015 року від Миколаївської міжрайонної прокуратури Львівської області надійшло клопотання про закриття провадження у адміністративній справі, у якому позивач, обґрунтовуючи свою правову позицію з приводу заявленого позову, посилаючись на окремі норми процесуального законодавства вважає, що позовна заява повинна розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2015 року провадження у справі закрито.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що судом першої інстанції були недостатньо досліджені докази та обставини справи, рішення постановлено з порушенням норм процесуального права. Зазначає, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 01.04.2010р. №10-р/2010 дає тлумачення змісту норм КАС України та Земельного кодексу України. У даному рішенні у п.1 заключної частини Конституційний Суд дає тлумачення, що "положення п.1 ст.17 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на скарги фізичних та юридичних осіб зі суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності слід розуміти так, що до юрисдикції адміністративних судів належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування, як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності."

Тому наполягає, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Третя особа ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримав з зазначених в ній підстав.

Представник позивача вимоги апеляційної скарги заперечив.

Інші сторони в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ст.196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача та третю особу, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що в даному адміністративному позові існує спір щодо правомірності набуття права власності на спірну земельну ділянку та як наслідок відновлення порушеного права власності територіальної громади на вказану земельну ділянку. Тобто предмет спору в даній справі безпосередньо пов'язаний із реалізацією права власності на землю. Отже, цей спір виник із відносин, урегульованих нормами цивільного права, а тому виникає спір про цивільне право.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважаючи, що він відповідає нормам процесуального права та фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України в п.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 вказав, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належить акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Частиною 1 статті 125 ЗК України передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

В свою чергу стаття 17 КАС України визначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Відповідно до ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при визначенні юрисдикції справи необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

При цьому, спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Предметом позову в даній справі визнання нечинним та скасування розпорядження голови Миколаївської РДА від 30.01.2008р №35 "Про затвердження проекту відведення земельних часток (паїв) в натурі та видачу державних актів на право власності на землі на території Гонятичівської сільської ради" в частині передачі у власність земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва власникам земельних часток згаданим вище жителям і визнання нечинним та скасування рішення Гонятичівської сільської ради №142 від 09.12.2007 року «Про погодження зборів протоколу власників земельних часток (паїв)» в частині погодження земельних ділянок згаданим вище жителям.

Окрім того, у п.3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", зазначено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, слід виходити з того, що відповідно до ст.15, 16 ЦПК України порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства).

Пунктом шостим постанови передбачено, що при вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, слід ураховувати роз'яснення, викладені в пунктах 2 і 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (із змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 р. №2), а також Рішення Конституційного суду України від 01.04.2010 р №10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому слід виходити з того, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК України, земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Таким чином, необхідно з'ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

Відповідно до п.7 постанови земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України (далі- ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно з статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи не вирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 та інші ЗК), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17.11.2009 року №1559-VI "Про відчуження земельних ділянок, інших об"єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Згідно п.21 постанови, якщо орган державної влади та/або орган місцевого самоврядування (суб'єкт владних повноважень) бере участь у справі не на виконання своїх владних повноважень, а з інших правових підстав; не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого учасника спору, то залежно від змісту вимог і суб'єктного складу сторін справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦК.

Враховуючи положення статті 1 ЦК та статті 2 КАС, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Таким чином, враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що в даному випадку виник спір про право цивільне, а відтак і захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, що визначені у статтях 125 ЗК України та 16 ЦК України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, передбачених п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу - без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому така задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 199 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2015 року у справі №2а-7942/12/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена 23.11.2015 року.