Справа № 813/4267/15
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2015-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2015 року 11 год. 20 хв. Справа № 813/4267/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Козак О.О.,

представника відповідача - Антонюка І.Б.,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Галичина» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального ГУ ДФС про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и в:

Позивач - приватне акціонерне товариство «Галичина», (ПрАТ «Галичина») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Львові Міжрегіонального ГУ ДФС (СДПІ з ОВП у м. Львові) про визнання нечинним і скасування податкового повідомлення-рішення від 02.04.2015 року № /4842.

Ухвалою суду від 12 серпня 2015 року провадження у справі відкрито, хід її розгляду відображено в ухвалах суду, а в судовому засіданні 23 листопада 2015 року відповідно до ч.3 ст.160 КАС України проголошено вступну і резолютивну частину постанови.

Позивач позовні вимоги обгрунтовує тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення неправомірно винесено відповідачем на підставі акту позапланової виїзної перевірки ПрАТ «Галичина» від 18.03.2015 року № 71/28-06-40-01/25553579.

Звертає увагу на те, що господарські операції між ПрАТ «Галичина» та її контрагентом - приватним підприємством «Агенство маркетингових досліджень» (ПП «Агенство маркетингових досліджень») мали реальний характер, що підтверджується звітами маркетингових послуг.

Таке замовлення позивача щодо надання контрагентом вказаних послуг зумовлено тим, що серед персоналу ПрАТ «Галичина» не числяться дистриб'ютори та регіональні представники товариства, а маркетологи завантажені іншою роботою, і з цієї причини для отримання необхідної інформації було залучено ПП «Агенство маркетингових досліджень». Крім цього, підприємство позивача не несе відповідальності за можливе порушення податкового законодавства і несплату податків контрагентом.

Позивач вказує на те, що чинним законодавством не встановлено конкретних вимог щодо змісту звітів маркетингових послуг, а тому зауваження і висновки перевіряючих щодо недоліків в них є надуманими. На переконання позивача достатніми первинними документами, на підтвердження здійснення ним господарських операцій є акти здачі-приймання виконаних робіт.

Також позивач стверджує, що висновки про порушення норм податкового законодавства можуть бути зроблені лише на підставі перевірки саме первинних бухгалтерських документів. А первинні документи, були надані відповідачу у повному обсязі, і повністю підтверджують реальність здійснення господарських операцій.

А відтак, прийняте податкове повідомлення-рішення, прийняте за результатами перевірки з помилковими висновками є протиправним і підлягає скасуванню.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила з підстав викладених у письмових запереченнях. Вказала, що при перевірці встановлено, що у представлених звітах маркетингових послуг міститься інформація, якою ПрАТ «Галичина» і так володіє в процесі здійснення діяльності із покупцями продукції (без отримання додаткових маркетингових послуг). У наданих ПП «Агенство маркетингових досліджень» звітах маркетингових досліджень відображена інформація щодо різниці між кількістю реалізованої продукції ПрАТ «Галичина» за звітний та за попередній місяці у відсотковому відношенні в розрізі окремих продуктів, інформація щодо об'ємів продажу продукції ТМ «Галичина» у торгівельних пунктах мережі ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» у кількісному та вартісному еквіваленті.

Також, відповідачем встановлено, що у звітах щодо проведення фокус-групових досліджень, телефонних опитувань, анкетування споживачів міститься загальновідома інформація щодо продуктів харчування. Крім цього, не вказано адреси, за якими проводилися дослідження та кількість опитуваних споживачів, не визначено кількістні та вартісні показники здійснених маркетингових досліджень, і взагалі не відображено повного змісту проведених робіт, а також не вказано, на чому грунтується вартість отриманих маркетингових послуг, що свідчить про відсутність фактичного здійснення вказаних досліджень.

Використання маркетингових послуг отриманих від ПП "Агенство маркетингових досліджень" не призвело до збільшення обсягів продажу продукції. Отримані послуги від ПП "Агенство маркетингових досліджень" не містять економічного ефекту у господарській діяльності ПрАТ «Галичина», що свідчить про фіктивний характер даних послуг.

На думку відповідача, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не підтверджується, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням зазначеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

СДПІ з ОВП у м. Львові проведена позапланова виїзна перевірка ПрАТ «Галичина» (), за результатами якої складено акт від 18.03.2015 №71/28-06-40-01/25553579.

На підставі акту перевірки СДПІ з ОВП у м. Львові 02.04.2015 року винесено податкове повідомлення-рішення №/4842, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 907715,0 грн., в тому числі основний платіж 605143,33 грн. та штрафні санкції в сумі 302571,67 грн.

Не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням позивач оскаржив його до суду.

Даючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні обставинам справи та доводам сторін, суд керується наступними положеннями законодавства України.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999 року зі змінами та доповненнями, Податковим кодексом України (ПК України), Кодексом адміністративного судочинства України, тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до акту перевірки податковим органом встановлено, що ПрАТ «Галичина» у липні 2014 року проводило взаєморозрахунки із ПП «Агентство маркетингових досліджень» () на підставі договору № 58 від 01.01.2014 про надання маркетингових послуг. Згідно умов цього договору виконавець зобов'язувався надати маркетингові послуги, а замовник прийняти й оплатити надані послуги.

На виконання умов вказаного договору ПП "Агенство маркетингових досліджень" на адресу ПрАТ «Галичина» виписані акти приймання виконаних робіт, податкові накладні, звіти маркетиногових послуг. Згідно з виписками банку та карткою бухгалтерського рахунку 631 по контрагенту ПП "Агенство маркетингових досліджень" за липень 2014 року прерахування ПрАТ «Галичина» коштів на ПП "Агенство маркетингових досліджень" в якості оплати за надані маркетиногові послуги по акту здачі-приймання маркетиногових послуг від 31.07.2014 № 008066 протягом липня 2014 року не проводилось. Станом на 31.07.2014 на бухгалтерському рахунку 631 по контрагенту ПП "Агенство Маркетингових Досліджень" обліковується кредитове сальдо на суму 3630860,0 грн.

Згідно з наданими ПрАТ «Галичина» для перевірки вищезазначеними первинними документами ПП "Агенство маркетингових досліджень" надавало маркетингові послуги по дослідженню продукції ТМ «Галичина», продаж якої здійснювався у торгових точках мережі ТОВ «АТБ-МАРКЕТ».

Суми податку на додану вартість по отриманих від ПП "Агенство маркетингових досліджень" вищевказаних податкових накладних ПрАТ «Галичина» відображено у реєстрі отриманих накладних за липень 2014 року та включено до податкового кредиту в декларацію з ПДВ за липень 2014 року на загальну суму 605143,33 грн.

Перевіркою встановлено, що у наданих для перевірки звітах маркетингових послуг міститься інформація, яку ПрАТ «Галичина» отримує в процесі здійснення взаємовідносин із покупцями (без отримання додаткових маркетингових послуг). У наданих ПП "Агенство маркетингових досліджень" звітах маркетингових досліджень відображена інформація щодо різниці між кількістю реалізованої продукції ПрАТ «Галичина» за звітний та за попередній місяці у відсотковому відношені в розрізі окремих продуктів, інформація щодо об'ємів продажу продукції ТМ «Галичина» у торгівельних пунктах мережі ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» у кількісному та вартісному еквіваленті.

Також, встановлено, що у звітах щодо проведення фокус-групових досліджень міститься загальновідома інформація щодо продуктів харчування, крім цього, не зазначені адреси, за якими проводилися дослідження, не вказано кількість опитуваних споживачів, не визначено кількісні та вартісні показники здійснених маркетингових досліджень та взагалі не вказано повного змісту проведених робіт і не вказано, на чому ґрунтується вартість отриманих маркетингових послуг.

Додаток б/н від 01.07.2014 до договору про надання маркетингових послуг № 58 від 01.01.2014 складений у м. Дніпропетровську та підписаний від ПрАТ «Галичина» ком. директором Волічеком О.В. Акт здачі-примання маркетингових послуг від 31.07.2014 № 008066 складений у м. Дніпропетровську та підписаний від ПрАТ «Галичина» керівником ком. департаменту Багдасаряном В.В.

Проте, для перевірки не надано наказів на відрядження вказаних керівників ПрАТ «Галичина» до м. Дніпропетровська у липні 2014 року. Згідно з оборотно-сальдовою відомістю ПрАТ «Галичина» по рахунку 372 «Розрахунки з підзвітними особами» за липень 2014 року вказаним працівникам кошти під звіт не видавались, та звіти про відрядження такими працівниками також не подавалися.

Згідно з даними АС «Податковий блок» встановлено, що у липні 2014 року ПП «Агенство маркетингових досліджень» одночасно здійснювало продаж послуг іншим контрагентам, кількість яких становила 41 суб'єкт господарювання. Загальний обсяг поставок за липень 2014 року без ПДВ становить 27642926 грн.

Відповідно до поданої ПП «Агенство маркетингових досліджень» форми 1-ДФ на підприємстві чисельність працюючого персоналу протягом ІІІ кварталу 2014 року становила 18 чоловік, що очевидно недостатньо для здійснення маркетингових досліджень у зазначених обсягах одночасно за вказаний період для вказаної кількості контрагентів з використанням такої чисельності працівників.

Крім цього, за результатами перевірки податковими органами встановлено, що кількість торгівельних пунктів («тп») мережі ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» у містах, де проводилися маркетингові дослідження становила: м. Дніпропетровськ - 86 тп., м. Київ - 67 тп., м. Запоріжжя - 36 тп., м. Харків - 45 тп, м. Полтава - 14 тп, м. Новомосковськ - 4 тп, м. Павлоград - 8 тп, м. Дніпродзержинськ - 17 тп, м. Кривий Ріг - 38 тп, що також вказує на невідповідність фактичного здійснення маркетингових досліджень щодо продукції ТМ «Галичина», реалізованої в даних пунктах за допомогою працівників ПП «Агентство маркетингових досліджень».

Крім цього, ПрАТ «Галичина» також надано для перевірки договір постачання № 44196 від 01.01.2014, укладений із ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» (Покупець), у якому зазначено, що сторони зобов'язуються використовувати систему автоматизованого обміну даними та документами в електронній формі. За допомогою даної системи сторони обмінюються документами, які містять інформацію щодо кількості, асортименту, ціни товару, назви та адрес складів, дані щодо повернення товарів тощо, що у свою чергу дає можливість позивачу отримувати необхідну інформацію, яку він замовляв у маркетологів.

Судом встановлено, що приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення податковий орган виходив з наступного.

Відображенню у податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, а не та, зміст якої лише відображений на первинних документах. Відповідно тоді така господарська операція, яка фактично відбулась і створює відповідні податкові наслідки для платника шляхом формування ним складу податкового кредиту та валових витрат інших підприємств. Тому вищевказані господарські операції, які фактично не відбулись є безтоварними, оскільки не спрямовані на реальне настання правових наслідків, а спрямовані лише на формування податкового кредиту у зв'язку із відображенням їх змісту у первинних документах.

Підпунктом 14.1.36 ст.14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями) визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 14.1.56 ст.14 Податкового кодексу України визначено, що доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Підпунктом 14.1.231 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Відповідно до статті 3 Господарського Кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями.

Відповідно до ст. 42 підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями), з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (відповідно до ст.1 Закону України „Про підприємництво" підприємництво - це безпосередня самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отриманню прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб'єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством).

Згідно Національного Класифікатора України, прийнятого наказом Держспоживстандарту України від 26 грудня 2005 року N 375 із змінами та доповненнями, економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів та послуг), який здійснюється з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічна діяльність характеризується витратами на виробництво, процесом виробництва та випуском продукції.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового Кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Згідно з п. 44.3 ст. 44 Податкового Кодексу України платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99 № 996-ХІV (далі по тексту Закон від 16.07.99 № 996-ХІV), із внесеними змінами та доповненнями, встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 2 ст. 3 Закону від 16.07.99 № 996-ХІV - фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 4 Закону від 16.07.99 № 996-ХІV визначено, що бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких основних принципах: превалювання сутності на формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з їх юридичної форми.

Згідно з п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.95 за № 168/704, первинні документи (на паперових і машинолічильних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Відповідно до ст.8 Закону від 16.07.99 № 996-ХІV, відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідно до Наказу Міністерства доходів і зборів України від 13.11.2013 № 678 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.12.2013р. №2094/24626) платник податку самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає в податковій звітності. Дані, наведені в податковій звітності, мають відповідати даним бухгалтерського та податкового обліку платника. Податкова звітність повинна бути підписана керівником платника податку або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до органу державної податкової служби. У разі ведення бухгалтерського обліку і подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником та особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Зміст господарської операції може встановлюватися з урахуванням змісту цивільно-правових чи господарсько-правових зобов'язань сторін, але не вичерпується останнім. Господарська операція може мати місце навіть за відсутності цивільно-правових чи господарсько-правових відносин між платниками податків. Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПКУ податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку…».

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПКУ «… Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною… Для операцій із ввезення на митну територію України товарів та з постачання послуг нерезидентом на митній території України датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу».

Згідно з п. 198.6 ст.198 ПКУ «…Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону…».

Наявність лише отриманої податкової накладної без фактичного здійснення господарської діяльності (оприбуткування (оприбуткування товару, надання послуг чи їх оплата) не може бути підставою для включення, визначених у такій накладній сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Виходячи з вищенаведеного, відображенню у бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.

Отже, будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідно документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Нормами Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями) встановлено наступне:

- п. 185.1 ст. 185 «…об'єктом оподаткування є постачання товарів та послуг, місце постачання розташоване на митній території України…..»;

- п. 188.1 ст. 188 «База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів, крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів)»;

- п.198.1 ст.198 «Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу»;

- п. 198.2 ст. 198 «Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається:

- дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною»;

- п. 198.6 ст. 198 «Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу)».

Судом встановлено, що при наданні оцінки первинним документам, а саме договору про надання маркетингових послуг від 01.01.2014 року №58, актам приймання виконаних робіт, податковим накладним, звітам маркетингових послуг, податковим органом враховане наступне.

Згідно з договором від 01.01.2014 року №58, а саме п.1.2, п.3.1 перелік, вартість та вид послуг, які виконавець має надати ПрАТ «Галичина», вказується в додатку до даного договору, який є його невід'ємною частиною. В додатку №1 від 01.01.2014 року зазначено 19 найменувань послуг, що надаються згідно умов договору. Як встановлено згідно наданих позивачем звітів, останньому було надано послуг лише по чотирьом позиціям.

Акти здачі - прийняття виконаних робіт не містить обсягу наданих послуг, не конкретизовано обсяг послуг; відсутній розрахунок вартості послуг, не конкретизовано їх фактичний зміст. Акт містить лише посилання на договір. Проте в угоді не зазначено суми, яку ПрАТ «Галичина» має сплатити виконавцю за надані послуги. В додатку №1 до даного договору зазначено вид послуг та ціна за окрему послугу. Однак, загальна кількість наданих послуг та оплата за ці послуги договором не обумовлена. Тобто, ПрАТ «Галичина» не надано конкретного розрахунку загальної вартості наданих послуг.

У звітах щодо проведення фокус-групових досліджень міститься загальновідома інформація щодо продуктів харчування, крім цього, не зазначено адресу, за якою проводилися дослідження, не вказано кількість опитуваних споживачів, не визначено кількість та вартісні показники здійснених маркетингових досліджень та взагалі не вказано повний зміст проведених робіт, не вказано, на чому ґрунтується вартість отриманих маркетингових послуг, не містять конкретного розрахунку вартості наданих послуг.

А відтак, ці документи не можуть вважатися первинними документами, що відображають господарську операцію. За таких обставин, вони не можуть бути і доказом витрат, на підставі якого позивачем сформовано податковий кредит. Лише наявність у позивача документів, які відповідно до Закону необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, які не відображають сутності господарських операцій, є формальною а не субстантивною підставою для включення до складу цього кредиту.

Суд бере до уваги, що копії документів, які надані як додатки до позовної заяви не спростовують порушення зазначені в акті перевірки, а також позивачем не надано аргументів, які б слугували підставою для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

А тому, суд погоджується з доводами податкового органу, що позивачем надано до перевірки первинні документи бухгалтерського обліку, які є формально складеними, і не підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентом.

Позивачем не доведено, що його відносини як платника та його контрагента мали реальний характер та що надані послуги були фактично вироблені контрагентом та отримані і використані у власній господарській діяльності платником.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані відповідачем переконують в необґрунтованості позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи викладені в позовній заяві доводи не спростовують висновків Акту від 18.03.2015 р. податкового органу, а відтак відсутні підстави для скасування податкового повідомлення-рішення від 02.04.2015 року №/4842. З врахуванням змісту ст. 162 КАС України, позовні вимоги ПрАТ «Галичина» до СДПІ з ОВП у м. Львові Головного управління ДФС у Львівській області про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення від 02.04.2015 року №/4842, не підтверджені належними та допустимими доказами та не підлягають задоволенню.

Оцінюючи рішення відповідача на відповідність ч. 3 ст. 2 КАС України, суд вважає, що воно було прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та неупереджено. За таких обставин, позовні вимоги є необґрунтованими, а тому у їх задоволенні слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 159-163, 167 КАС України, суд-

п о с т а н о в и в:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлено 25.11.2015 року.

Суддя Сакалош В.М.