Справа № 803/1640/15
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року Справа № 876/8710/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 27 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції в м. Києві про визнання дій протиправними та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

15 липня 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції в м. Києві, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві про відкриття виконавчого провадження ВП №47933992 від 19.06.2015 року, оскільки дії державного виконавця вчинені поза місцезнаходженням боржника чи його майна.

Волинський окружний адміністративний суд постановою від 27 липня 2015 року у задоволенні позову відмовив.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що з аналізу ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" слідує, що до відкриття виконавчого провадження державний виконавець зобов'язаний перевірити дотримання вимог Закону України "Про виконавче провадження" щодо місця виконання рішення суду, а саме: встановити чи знаходиться на території, на яку поширюються повноваження відділу державної виконавчої служби, постійно діючий орган або майно боржника.

Також зазначає,що покликання суду першої інстанції в постанові на те, що державний виконавець не зобов'язаний перевіряти місце проживання боржника та місце знаходження його майна не відповідає дійсності , так як державний виконавець приймаючи заяву про відкриття виконавчого провадження повинен перевірити чи відповідає вона вимогам Закону України " Про виконавче провадження" і що виконавчий документ пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби, що не було ним зроблено, так як із поданих документів державному виконавцю було зрозуміло , що місце проживання та майно боржника знаходиться у м. Луцьку Волинської області.

З огляду на викладене, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що 18.06.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком А.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 819, яким зобов'язано звернути стягнення на транспортний засіб: марка - VOLKSWAGEN, модель - , номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_1, рік випуску - 2011, колір - чорний, реєстраційний номер - НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_1

Зазначений транспортний засіб на підставі договору застави переданий в заставу ТзОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ». За рахунок коштів, отриманих від реалізації транспортного засобу запропоновано задовольнити вимоги ТзОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» за невиплачену в період з 16.02.2015 року по 03.04.2015 року заборгованість, яка становить в загальному розмірі 452684,57 грн.

19.06.2015 року ТзОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» подав заяву до ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису № 819, виданого 18.06.2015 року.

У поданій заяві ТзОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» зазначив місце проживання боржника - АДРЕСА_2, а місцезнаходження транспортного засобу марки VOLKSWAGEN, модель - , номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_1, рік випуску - 2011, колір - чорний, реєстраційний номер - НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_1 - АДРЕСА_1.

Державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Гаєвським С.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 47933992 від 19.06.2015 року.

06.07.2015 року державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві складено акт, в якому зазначено, що при примусовому виконанні виконавчого напису № 819, виданого 18.06.2015 року, про звернення стягнення на транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, модель - PASSAT, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_1, рік випуску - 2011, колір - чорний, при виході за адресою: АДРЕСА_1, зазначений транспортний засіб не розшукано, у зв'язку з чим необхідно застосувати заходи примусового характеру та направити запити до реєстраційних органів.

Державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про розшук майна боржника ВП № 47933992 від 06.07.2015 року, згідно якої оголошено в розшук майно боржника: транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, модель - PASSAT, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_1, рік випуску - 2011, колір - чорний, реєстраційний номер - НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_1

Не погоджуючись із правомірністю дій та рішень відділу державної виконавчої служби Святошинського РУЮ у м. Києві у виконавчому провадженні №47933992, позивач звернувся у суд.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що право вибору місця виконання рішення між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії (за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна) належить стягувачу. З врахуванням повідомленої стягувачем у заяві інформації у державного виконавця були всі наявні підстави для відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом нотаріуса.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є вірними.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Згідно статті 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 цього Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Пунктом 4 частини 2 зазначеної правової норми до виконавчих документів віднесено виконавчі написи нотаріусів.

Статтею 18 вказаного Закону визначені вимоги до виконавчого документа.

Згідно частини 1 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Приведеній нормі кореспондують встановлені частиною 1 статті 26 цього Закону підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження, за відсутності яких державний виконавець приймає виконавчий документ та відкриває виконавче провадження.

Зі змісту цієї норми слідує, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження, зокрема, у разі пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення (пункту 4 частини 1).

При цьому, згідно пункту 1 частини 1 статті 19 Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Частиною 2 цієї норми передбачено, що у заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач вправі зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, місцезнаходження його майна тощо), а також шляхи отримання ним коштів, стягнутих з боржника.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до частини 2 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», у заяві про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №819 від 18.06.2015 стягувачем (ТОВ «Порше Мобіліті») зазначено, що місцезнаходження транспортного засобу, який виступає предметом стягнення, - АДРЕСА_1.

Місце виконання рішення, яке підлягає примусовому виконанню у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», регламентує стаття 20 цього Закону.

Так, відповідно до частини 1 статті 20 Закону виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Аналіз приведеної норми свідчить про те, що у разі, якщо боржник є фізичною особою, виконання рішення може здійснюватись як за місцем проживання, перебування, роботи боржника, так і за місцезнаходженням його майна. При цьому, якщо вчинення виконавчих дій може бути здійснене декількома органами державної виконавчої служби, право вибору місця їх вчинення належить стягувачу.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвело до невірного вирішення спору, а тому оскаржене судове рішення є законними та обґрунтованими, а підстави для його скасування відсутні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.41, ч. 3 ст. 160, ст.ст.195, 196, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 27 липня 2015 року у справі № 803/1640/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов

Ухвала в повному обсязі складена 16 листопада 2015 року.