Справа № 826/2014/15
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/2014/15 Головуючий у 1-й інстанції: Огурцов О.П. Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

27 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Борисюк Л.П., Петрика І.Й.,

за участю секретаря: Присяжної Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та особи, яка приєдналася до апеляційної скарги - Публічного акціонерного товариства «Імпульс-плюс» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про часткове визнання незаконним та нечинним рішення № 1360 від 14.10.2014р.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, в якому просив частково визнати незаконним та нечинним рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку № 1360 від 14.10.2014р.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2015 року в задоволенні вимог даного позову відмовлено.

Позивач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, до якої в порядку ст. 192 Кодексу адміністративного судочинства України приєдналося Публічне акціонерне товариство «Імпульс-плюс», в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позов в повному обсязі.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку було прийнято рішення №1360 від 14 жовтня 2014 року «Про затвердження Положення про встановлення ознак фіктивності емітентів цінних паперів та включення таких емітентів до переліку (списку) емітентів, що мають ознаки фіктивності», яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 жовтня 2014 року за №1364/26141.

Відповідно до п.1 рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку №1360 від 14 жовтня 2014 року, згідно пп.153.8.4 п.153.8 ст.153 розділу III та пп.170.2.6 п.170.2 ст.170 розділу IV Податкового кодексу України, п.п.3710 та 3711 ч.2 ст.7, п.п.51 та 13 ст.8 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», з метою визначення ознак фіктивності емітентів та їх цінних паперів і порядку включення (виключення) емітента до (з) переліку (списку) емітентів, що мають ознаки фіктивності, Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку затверджено Положення про встановлення ознак фіктивності емітентів цінних паперів та включення таких емітентів до переліку (списку) емітентів, що мають ознаки фіктивності.

Позивач ОСОБА_2 вказуючи про те, що він здійснює операції з цінними паперами на фондовому ринку України згідно з чинним законодавством України, що підтверджується випискою про його рахунок у цінних паперах від 02 квітня 2015 року та вважаючи незаконним і нечинним Положення про встановлення ознак фіктивності емітентів цінних паперів та включення таких емітентів до переліку (списку) емітентів, що мають ознаки фіктивності, затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку №1360 від 14 жовтня 2014 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 жовтня 2014 року за №1364/26141 в частині, звернувся з даним позовом до суду.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», державне регулювання ринку цінних паперів здійснюється у таких формах, зокрема, прийняття актів законодавства з питань діяльності учасників ринку цінних паперів.

Згідно із ст.5 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», державне регулювання ринку цінних паперів здійснює Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку. Інші державні органи здійснюють контроль за діяльністю учасників ринку цінних паперів у межах своїх повноважень, визначених чинним законодавством.

Відповідно до ч.ч.4, 25, 27 ст.6 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку здійснює повноваження через центральний апарат і свої територіальні органи. Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку розробляє і затверджує нормативно-правові акти з питань, що належать до її компетенції, обов'язкові до виконання центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, учасниками ринку цінних паперів, їх об'єднаннями, контролює їх виконання. Нормативно-правові акти Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України.

Згідно ст.8 вищевказаного Закону, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку має право, зокрема, розробляти і затверджувати з питань, що належать до її компетенції, обов'язкові для виконання нормативні акти.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», основними завданнями Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку є: формування та забезпечення реалізації єдиної державної політики щодо розвитку та функціонування ринку цінних паперів та їх похідних в Україні, сприяння адаптації національного ринку цінних паперів до міжнародних стандартів; координація діяльності державних органів з питань функціонування в Україні ринку цінних паперів та їх похідних; здійснення державного регулювання та контролю за випуском і обігом цінних паперів та їх похідних на території України, а також у сфері спільного інвестування; захист прав інвесторів шляхом застосування заходів щодо запобігання і припинення порушень законодавства на ринку цінних паперів, застосування санкцій за порушення законодавства у межах своїх повноважень; сприяння розвитку ринку цінних паперів; узагальнення практики застосування законодавства України з питань випуску та обігу цінних паперів в Україні, розроблення пропозицій щодо його вдосконалення.

Згідно п.п.3710, 3711 ст.7 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, встановлює за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, ознаки фіктивності емітента цінних паперів; приймає рішення про включення емітента до списку емітентів, що мають ознаки фіктивності, у порядку, встановленому Комісією за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Відповідно до п.п.51-53 ст.8 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку має право зупиняти обіг цінних паперів емітента у зв'язку з включенням його до списку емітентів, що мають ознаки фіктивності; подавати позов до суду про припинення юридичної особи - емітента у зв'язку з включенням його до списку емітентів, що мають ознаки фіктивності; скасовувати реєстрацію випуску цінних паперів емітента після ухвалення судом відповідного рішення суду за позовом Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, передбаченим пунктом 52 цієї статті.

Згідно пп.170.2.6 п.170.2 ст.170 Податкового кодексу України, якщо протягом звітного періоду платником податку понесені (нараховані) витрати, пов'язані з придбанням цінних паперів та деривативів, що мають ознаки фіктивності, встановлені Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, такі витрати не враховуються при визначенні фінансового результату за операціями з цінними паперами або деривативами.

Таким чином, з аналізу норм вищезазначеного законодавства випливає, що Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку наділена повноваженнями встановлювати ознаки фіктивності цінних паперів та деривативів.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою реалізації своїх повноважень Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку було прийнято рішення №1360 від 14 жовтня 2014 року «Про затвердження Положення про встановлення ознак фіктивності емітентів цінних паперів та включення таких емітентів до переліку (списку) емітентів, що мають ознаки фіктивності», яке зареєстроване в Міністерстві юстиції України 30 жовтня 2014 року за №1364/26141, та відповідно до п.1 якого, з метою визначення ознак фіктивності емітентів та їх цінних паперів і порядку включення (виключення) емітента до (з) переліку (списку) емітентів, що мають ознаки фіктивності, Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку затверджено Положення про встановлення ознак фіктивності емітентів цінних паперів та включення таких емітентів до переліку (списку) емітентів, що мають ознаки фіктивності.

Відповідно до ч.2 ст.171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Згідно ч.1 ст.17 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», професійна діяльність з торгівлі цінними паперами на фондовому ринку провадиться торговцями цінними паперами, які створюються у формі господарського товариства та для яких операції з цінними паперами та іншими фінансовими інструментами є виключним видом діяльності, крім випадків, передбачених цим Законом, а також банками.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», професійна діяльність на фондовому ринку - діяльність акціонерних товариств і товариств з обмеженою відповідальністю з надання фінансових та інших послуг у сфері розміщення та обігу цінних паперів, обліку прав на цінні папери та прав за цінними паперами, управління активами інституційних інвесторів, що відповідає вимогам, установленим до такої діяльності цим Законом та законодавством. Професійна діяльність на фондовому ринку здійснюється виключно на підставі ліцензії, що видається Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку (крім професійної діяльності Центрального депозитарію цінних паперів та депозитарної діяльності Національного банку України)

Отже, з аналізу норм чинного законодавства вбачається, що позивач не є професійним учасником фондового ринку та не може здійснювати операції з цінними паперами на фондовому ринку, при цьому виписка з рахунку у цінних паперах не може бути належним доказом здійснення операцій з цінними паперами, а лише може підтверджувати право власності на певні цінні папери.

Згідно з положеннями п.21 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» № 2 від 06 березня 2008 року, судам слід мати на увазі, що за правилами ч.2 ст.171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи - суб'єкти правовідносин, у яких буде застосовано цей акт, тобто, особа (позивач) повинна довести факт застосування до неї оскаржуваного нормативно-правового акта або те, що вона є суб'єктом відповідних відносин, на які поширюється дія цього акта.

Приписи зазначеної частини можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, якщо суд встановить, що оскаржуваний акт до особи не застосовувався і вона не перебуває у відносинах, до яких цей акт може бути застосовано. У такому разі суд не повинен проводити перевірку нормативно-правового акта на предмет його протиправності (законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили).

Як вбачається з п.1 Положення про встановлення ознак фіктивності емітентів цінних паперів та включення таких емітентів до переліку (списку) емітентів, що мають ознаки фіктивності, затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку №1360 від 14 жовтня 2014 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 жовтня 2014 року за №1364/26141, це Положення визначає: ознаки фіктивності емітента та його цінних паперів; порядок прийняття рішення про визначення емітента та його цінних паперів такими, що мають ознаки фіктивності; порядок включення (виключення) емітента до (з) переліку (списку) емітентів, що мають ознаки фіктивності. Таким чином, суб'єктами правовідносин у яких може буде застосовано норми зазначено Положення є емітенти цінних паперів.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», емітент - юридична особа, у тому числі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Автономна Республіка Крим або міська рада, а також держава в особі уповноважених нею органів державної влади чи міжнародна фінансова організація, які від свого імені розміщують емісійні цінні папери та беруть на себе зобов'язання за ними перед їх власниками.

Позивачем до суду не було надано жодних доказів на підтвердження того, що він є емітентом цінних паперів, а той факт що він таким не є, позивачем не заперечувався, водночас останній зазначив про те, що у даному випадку застосування щодо нього оскаржуваного нормативно - правового акту може мати наслідки як для особи, яка купує цінні папери.

За таких обстави, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не є суб'єктом правовідносин, до яких може бути застосовано Положення про встановлення ознак фіктивності емітентів цінних паперів та включення таких емітентів до переліку (списку) емітентів, що мають ознаки фіктивності, затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку №1360 від 14 жовтня 2014 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 жовтня 2014 року за №1364/26141, оскільки положеннями ч.2 ст.171 КАС України не передбачено право оскарження нормативно - правового акту особою, для якої його застосування до суб'єктів відповідних правовідносин опосередковано може мати ймовірні негативні наслідки, натомість позивачем не надано доказів щодо порушення оскаржуваним рішенням його особистих прав.

Що стосується поданої 23 червня 2015 року Публічним акціонерним товариством «Імпульс - плюс» заяви про вступ у справу та клопотання щодо залучення його до участі у даній справі, колегія суддів зважає на наступне.

В заяві про вступ у справу Публічне акціонерне товариство «Імпульс - плюс» зазначає про те, що воно є зацікавленою особою, оскільки відповідачем оскаржуваний нормативно - правовий акт було застосовано до нього, бажає виступити у справі на боці позивача та просить суд залучити його до участі у справі та задовольнити позовні вимоги. Дана заява обґрунтована тим, що відповідно до ч.ч.3-6 ст.171 КАС України зацікавлені особи мають право вступити у справі з приводу оскарження підзаконного нормативно - правового акту.

Відповідно до ч.ч.3-6 ст.171 КАС України у разі відкриття провадження в адміністративній справі щодо оскарження нормативно-правового акта суд зобов'язує відповідача опублікувати оголошення про це у виданні, в якому цей акт був або мав бути офіційно оприлюднений. Оголошення повинно містити вимоги позивача щодо оскаржуваного акта, реквізити нормативно-правового акта, дату, час і місце судового розгляду адміністративної справи. Оголошення має бути опубліковано не пізніш як за сім днів до судового розгляду. Якщо оголошення опубліковано своєчасно, вважається, що всі заінтересовані особи належним чином повідомлені про судовий розгляд справи. Скарги на судові рішення в цій справі таких осіб, якщо вони не брали участі у справі, залишаються без розгляду.

Вищевказаними нормами врегульовано порядок опублікування оголошення щодо оскарження нормативно-правового акта, водночас зазначена стаття не регламентує порядок (процес) залучення до участі у справі заінтересованих осіб та не встановлює процесуальний статус у якому відповідні особи мають бути залучені (можуть вступити) до участі у справі, що у свою чергу регламентується статтями 52, 53 КАС України.

У своїх заяві та клопотанні ПАТ «Імпульс-плюс» не вказує у якому саме процесуальному статусі потрібно залучити його до участі у справі, а посилаючись на ч.ч.1,2 ст.52 КАС України просить розглянути питання його процесуального статусу та повідомити чи залучено його новим позивачем, чи про право вступити у справу в якості третьої особи з самостійними вимогами.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положень частини першої статті 52 КАС України, якою встановлено, що суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

При цьому, згідно ч.2 ст.52 КАС України якщо позивач не згоден на його заміну іншою особою, то ця особа може вступити у справу як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору про що суд повідомляє третю сторону.

Крім того, право особи вступити у справу як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, передбачено також ч.1 ст.53 КАС України, якою, зокрема, встановлено порядок вчинення особою такої процесуальної дії, а сам: шляхом пред'явлення адміністративного позову до сторін. При цьому, задоволення адміністративного позову такої особи має повністю або частково виключати задоволення вимог позивача до відповідача.

Так, в своїй заяві ПАТ «Імпульс-плюс» просить задовольнити позовні вимоги у заявленому вигляді, а у клопотанні - розглядати позовні вимоги ПАТ «Імпульс-плюс» у первісно заявленому вигляді та перелічує позовні вимоги у тому самому вигляді, що було викладено у адміністративному позові.

Таким чином, ПАТ «Імпульс-плюс» фактично підтримує позовні вимоги позивача, що не відповідає вимогам встановленим ч.1 ст.53 КАС України та унеможливлює його участь у справі у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

Щодо заміни первинного позивача належним позивачем, у випадку встановлення судом факту того, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідно до ч.1 ст.52 КАС України, це є правом, а не обов'язком суду і у даному випадку суд не вбачає підстав для вчинення такої заміни.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення суду першої інстанції ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень матеріального і процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та особи, яка приєдналася до апеляційної скарги - Публічного акціонерного товариства «Імпульс-плюс» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2015 року - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2015 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 до Державного бюджету України судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 19 (дев'ятнадцять) гривень 49 копійок.

Стягнути з особи, яка приєдналася до апеляційної скарги - Публічного акціонерного товариства «Імпульс-плюс» до Державного бюджету України судовий збір за подачу заяви про приєднання до апеляційної скарги у розмірі 80 (вісімдесят) гривень 39 копійок.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Я.М. Собків Л.П. Борисюк І.Й. Петрик

Повний текст ухвали виготовлено - 02.11.2015 р.

.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Петрик І.Й.

Борисюк Л.П.