Справа № 815/2504/15
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2015-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2504/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2015 року м.Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Суддя Харченко Ю.В.

При секретарі Мацвейко О.І.

Розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності, та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому, з у рахуванням уточнень (вхід.№26778/15 від 21.10.2015р.), просить суд визнати протиправною бездіяльність Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції щодо скасування відповідного рішення державного реєстратора прав на нежитлове підвальне приміщення загальною площею 403кв.м. в житловому будинку АДРЕСА_1, та зобов'язати Реєстраційну службу Одеського міського управління юстиції скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2, реєстраційний номер 26625196 від 30.09.2009р., здійснену реєстратором Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» ОСОБА_3, на нежитлове підвальне приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 15.09.2009р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 08.08.2013р., залишеним без змін Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 25.11.2013р. по справі №1519/5663/2012 (провадження №2/521/615/13), залишено без задоволення позовні вимоги ОСОБА_4 до Дочірнього комунально-виробничого підприємства Відкрите акціонерне товариство «Краян» в інтересах якого діє Заступник прокурора Малиновського району м.Одеси, третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Фонд державного майна України в особі Регіонального відділення фонду державного майна України в Одеській області в інтересах якого діє Заступник прокурора Малиновського району м.Одеси, про визнання права власності на нежитлове підвальне приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 403кв.м., про визнання недійсним договору оренди, укладеного між ОСОБА_4 та Дочірнім комунально-виробничим підприємством Відкрите акціонерне товариство «Краян» від 14.06.2006року. Означене рішення суду, на думку позивача, є документом, що підтверджує припинення права власності ОСОБА_2 на нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 403,0кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач - Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов (від 21.05.2015р. вхід.№ЕП/897/15), наголошуючи, зокрема, що суд не може підміняти собою суб'єкта владних повноважень щодо реалізації ним наданих законодавством владних повноважень, оскільки суди не вправі втручатися в повноваження та діяльність суб'єктів владних повноважень, або ж підміняти їх. Також, відповідач стверджую, що відповідно до Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011р. №1141 для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав відповідна особа подає заяву встановленої форми, документ, що підтверджує факт сплати державного мита та рішення суду про скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013р. Таким чином, діючим законодавством визначено певну форму прояву волевиявлення та надання переліку документів, необхідного для здійснення державним реєстратором дій, спрямованих на скасування державної реєстрації прав, недодержання якого, позбавляє можливості на проведення скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 з позовними вимогами також не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов (від 20.05.2015р. вхід.№12405/15), стверджуючи, що вона є добросовісним набувачем нежитлового підвального приміщення в житловому будинку АДРЕСА_1, у зв'язку з чим підстави для скасування реєстрації права власності за ОСОБА_2 на вказане приміщення відсутні.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, з урахуванням того, що відповідач - Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції, та третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 до суду не з'явились, незважаючи на те, що про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином та своєчасно, а також з огляду на відсутність потреби у витребуванні додаткових доказів, виклику у судове засідання свідка, експерта, судом ухвалено рішення щодо розгляду даної адміністративної справи в порядку письмового провадження, відповідно до ч.6 ст.128 КАС України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, заочним Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 16.10.2008р. по справі №2-6805/2008, ОСОБА_4 визнано власником нежитлового підвального приміщення, загальною площею 403,0кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. У подальшому вказане нежитлове підвальне приміщення ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу від 27.07.2009р., було продано ОСОБА_9.

15.09.2009р. між ОСОБА_9 (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець) був укладений Договір купівлі-продажу №2151, відповідно до п.п.1.1, 1.2 якого Продавець передав, а Покупець прийняв у власність нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 403,0кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що право власності ОСОБА_2 на нежитлове підвальне приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, 30.09.2009р. було зареєстровано КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» в Державному реєстрі права власності на нерухоме майно, про що свідчить відповідний Витяг про право власності на нерухоме майно від 30.09.2009р. №24003439.

Також, судом з'ясовано, що Розпорядженням Іллічівської районної адміністрації від 26.03.1998р. №331 «Про закріплення підвального приміщення по АДРЕСА_1 за гр.ОСОБА_1.», підвальне приміщення, площею 50кв.м., яке знаходиться під квартирами №1,3,12, що належать гр.ОСОБА_1 по АДРЕСА_1, закріплено в якості підсобного приміщення за громадянином ОСОБА_1, із правом використання їх для подальшої реконструкції та зберігання домашніх речей.

Після проведення реконструкції підвального приміщення, ОСОБА_1, разом зі своєю дружиною - ОСОБА_6, дітьми - ОСОБА_7, та ОСОБА_8 отримали Свідоцтво про право власності на квартиру №1 серії НОМЕР_1 від 13.12.2012р., відповідно до якого квартира №1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, та ОСОБА_8 Об'єкт в цілому складається з приміщень, загальною площею 123,9кв.м., житловою площею 48,7кв.м.

Також, судом з'ясовано, що Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 08.08.2013р., залишеним без змін Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 25.11.2013р. по справі №1519/5663/2012 (провадження №2/521/615/13), залишено без задоволення позовні вимоги ОСОБА_4 до Дочірнього комунально-виробничого підприємства Відкрите акціонерне товариство «Краян» в інтересах якого діє Заступник прокурора Малиновського району м.Одеси, третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Фонд державного майна України в особі Регіонального відділення фонду державного майна України в Одеській області в інтересах якого діє Заступник прокурора Малиновського району м.Одеси, про визнання права власності на нежитлове підвальне приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 403кв.м., про визнання недійсним договору оренди, укладеного між ОСОБА_4 та Дочірнім комунально-виробничим підприємством Відкрите акціонерне товариство «Краян» від 14.06.2006року.

Не погоджуючись із проведеною, на підставі договору купівлі-продажу від 15.09.2009р., реєстратором Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» ОСОБА_3 за ОСОБА_2 державної реєстрації права власності на нежитлове підвальне приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_1, позивач - ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою.

Так, на думку суду, уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції щодо скасування відповідного рішення державного реєстратора прав на нежитлове підвальне приміщення загальною площею 403кв.м. в житловому будинку АДРЕСА_1, та зобов'язання Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2, реєстраційний номер 26625196 від 30.09.2009р., здійснену реєстратором Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» ОСОБА_3, на нежитлове підвальне приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 15.09.2009р., є безпідставними та необґрунтованими, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень з метою забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004року №1952-IV (зі змінами та доповненнями), відповідно до абз.1 ч.1 ст.2 якого, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначено Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013р. №868 (зі змінами та доповненнями), відповідно до пункту 36 якого для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Згідно з п.37 вищевказаного Порядку документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, серед іншого, є: рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.ч.4,5 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Державна реєстрація прав (надання відмови в ній) проводиться у строк, що не перевищує п'яти робочих днів (крім випадків, установлених частиною сьомою цієї статті) з дня надходження до органу державної реєстрації прав заяви про таку реєстрацію і передбачених цим Законом та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до нього, документів, необхідних для її проведення.

Відповідно до п.8 "Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 868, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013року, для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав заяву.

Таким чином, з урахуванням наведеного, судом встановлено, що чинним законодавством не передбачено можливість державного реєстратора самостійно скасовувати рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень, оскільки Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» передбачено заявочний порядок із чітким дотримання приписів означеного Закону, водночас позивачем - ОСОБА_1 до суду не надано жодних доказів на підтвердження звернення до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції з відповідною заявою, а тому права позивача з боку Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції не є порушеними.

Водночас, суд вважає за необхідне роз'яснити, що позивач не позбавлений права у подальшому звернутись у законодавчо передбаченому порядку до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції з відповідною заявою.

Стосовно позовної вимоги ОСОБА_1 щодо зобов'язання Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2, реєстраційний номер 26625196 від 30.09.2009р., здійснену реєстратором Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» ОСОБА_3, на нежитлове підвальне приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 15.09.2009р., суд вважає за доцільне наголосити на наступному.

Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Отже, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що запис про скасування державної реєстрації прав до Державного реєстру прав вноситься, зокрема, на підставі рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав.

Водночас, як встановлено судом, та зазначено вище, позивач - ОСОБА_1, серед іншого, просить суд, зобов»язати Реєстраційну службу Одеського міського управління юстиції скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2, реєстраційний номер 26625196 від 30.09.2009р., здійснену реєстратором Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» ОСОБА_3, на нежитлове підвальне приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 15.09.2009р.

Між тим, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Так, як вбачається зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати із кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд також звертає увагу на положення Постанови Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010р. №П-278/10, згідно якої з урахуванням положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади, та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до компетенції цього органу державної влади.

Отже, адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Відповідно до п.10.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013року №7, суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Таким чином, із системного аналізу норм Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Крім того, суд вважає за доцільне наголосити, що відповідно до п.41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011року №1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Загальний порядок прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно затверджено Наказом Міністерства юстиції від 12 грудня 2011 року № 3502/5, згідно з п.2.6 якого для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Судом встановлено, що метою звернення позивача - ОСОБА_1 до суду з даним адміністративним позовом є намагання відновити становище, котре існувало до моменту внесення відповідних відомостей до реєстру прав щодо спірного майна.

Між тим, як з»ясовано судом, та вбачається з вищеокреслених законодавчих приписів, внесення запису про скасування державної реєстрації в реєстрі без наявності відповідного судового рішення про скасування рішення про державну реєстрацію прав неможливе.

Отже, у даному випадку, на думку суду, позивачем - ОСОБА_10 обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки звертаючись до суду з даним позовом, позивач, серед іншого, просить суд зобов'язати Реєстраційну службу Одеського міського управління юстиції скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2, реєстраційний номер 26625196 від 30.09.2009р., здійснену реєстратором Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» ОСОБА_3, на нежитлове підвальне приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 15.09.2009р.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, суд не вбачає законодавчо передбачених підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнання протиправною бездіяльності Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції щодо скасування відповідного рішення державного реєстратора прав на нежитлове підвальне приміщення загальною площею 403кв.м. в житловому будинку АДРЕСА_1, а також зобов'язання Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2, реєстраційний номер 26625196 від 30.09.2009р., здійснену реєстратором Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» ОСОБА_3, на нежитлове підвальне приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 15.09.2009р.

Вищевикладене спростовує твердження позивача, наведені у позовній заяві.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.ч.1,4 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, беручи до уваги наведене, та оцінюючи надані сторонами по справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності, та зобов'язання вчинити певні дії, не обґрунтовані, документально не підтверджені, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, отже задоволенню не підлягають.

У зв'язку з тим, що у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача, відповідно до положень ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.2, 4, 7-9, 11, 12, 69, 71, 94, ч.4 ст.122, ст.ст.158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності щодо скасування відповідного рішення державного реєстратора прав на нежитлове підвальне приміщення загальною площею 403кв.м. в житловому будинку АДРЕСА_1, та зобов'язання скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2, реєстраційний номер 26625196 від 30.09.2009р., здійснену реєстратором Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» ОСОБА_3, на нежитлове підвальне приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 15.09.2009р., відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому приписами ст.254 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.