Справа № 825/3519/15-а
Суддя: Поліщук Л.О.
Дата ухвалення: 2015-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2015 року Чернігів Справа № 825/3519/15-а
Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Поліщук Л.О.,

за участі секретаря Клименок А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу, без фіксації судового процесу, в порядку ч.1 ст. 41 КАС України, за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій незаконними та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:
27.10.2015 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд: визнати дії Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, щодо нарахування і виплати несплаченої ОСОБА_1 грошової компенсації за речове майно, яке позивач мав отримати згідно Закону України «Про соціальний і правовій захист військовослужбовців та членів їх сімей» незаконними; стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно в розмірі 30807,48 грн.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувачем Збройних Сил України від 26.08.2015 №526 позивач звільнений з військової служби у запас за пунктом «б» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок військової служби» з правом носіння військової форми одягу. Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 31.08.2015 №206 позивач перебуває в основній відпустці з 01.09.2015 терміном 46 календарних днів. Згідно довідок №5 та №6 від 10.09.2015, які були отримані позивачем 21.09.2015, військова частина НОМЕР_1 повинна видати позивачу речове майно на суму 2395,79 грн. та 28411,69 грн. відповідно. Таким чином сума грошової компенсації за неотримане речове майно становить 30807,48 грн.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі та письмові заперечення, в яких просив суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що військова частина НОМЕР_1 , до врегулювання Кабінетом Міністрів України порядку, у відповідності з яким буде здійснюватися розрахунок та виплата компенсації за неотримане речове майно, не може здійснювати розрахунок та виплату позивачу грошової компенсації замість речового майна, неотриманого ним під час проходження військової служби у Збройних Силах України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 26.08.2015 №526 позивач звільнений з військової служби у запас за пунктом «б» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок військової служби» з правом носіння військової форми одягу.

Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 31.08.2015 №206 позивача з 16.10.2015 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.29).

Відповідно до довідки №5 від 10.09.2015 про одержання грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі до 11.03.2000 вартість не отриманого позивачем речового майна складає 2395,79 грн. (а.с.6).

Відповідно до довідки №6 від 10.09.2015 про вартість речового майна, що підлягало видачі після 11.03.2000 до моменту виключення із списків особового складу частини та зняття з речового забезпечення підполковника ОСОБА_1 , вартість не отриманого позивачем речового майна складає 27411,69 грн. (а.с.7).

Вважаючи дії відповідача щодо невиплати грошової компенсації за не отримане речове майно протиправними позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку встановленим у справі обставинам, при вирішенні питання щодо наявності правових підстав для задоволення вимог позивача суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, яка діяла до 11 березня 2000 року) військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Законом України від 03 листопада 2006 року № 328-V Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб статтю 9 Закону № 2011-ХІІ викладено в новій редакції, а також цей Закон доповнено статтею 9-1 (у редакції, чинній до 01 січня 2008 року), якою було передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.

Цей Закон згідно Прикінцевих положень набрав чинності з 01 січня 2007 року. Проте, дія пункту 2 статті 9-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей зупинена на 2007 рік Законом України Про Державний бюджет на 2007 рік, а Законом України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів взагалі виключена.

Лише після прийняття Конституційним Судом України Рішення від 22 травня 2008 року № 10рп/2008 положення пункту 2 статті 9-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей відновили свою редакцію, але з урахуванням частини 2 статті 152 Конституції України, тільки з моменту ухвалення цього Рішення.

При цьому положення частини другої статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби.

З січня 2001 року набула чинності стаття 16 Закону України Про Збройні Сили України, якою військовослужбовцям гарантувалося одержання за рахунок держави житла, фінансового, речового, продовольчого, медичного (у тому числі санаторно-курортного) та інших видів забезпечення у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України і враховують характер та умови службової діяльності, стимулюють заінтересованість громадян України у військовій службі. Зазначений Закон не передбачав отримання грошової компенсації за неотримане речове забезпечення.

Згідно з пунктом 27 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року №1444 (далі - Положення №1444) військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно, виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Правова позиція щодо стягнення грошової компенсації замість речового майна військовослужбовцям звільненим з військової служби, викладена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 31 березня 2015 року у справі №21-79а15, від 24 червня 2014 року у справі №21-253а14, від 19 березня 2013 року у справі №21-38а13 та зводиться до того, що Закон України №2011-ХІІ не передбачає права компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які звільненим з військової служби, а пункт 27 Положення №1444 не застосовується, оскільки суперечить Закону України №2011-ХІІ.

Отже, положення частини 2 статті 9-1 Закону України №2011-ХІІ регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби, а пункт 27 Положення №1444 не підлягає застосуванню, оскільки суперечить нормам Закону України №2011-ХІІ.

Оскільки на момент звернення ОСОБА_1 за отриманням грошової компенсації замість речового майна Закон України №2011-ХІІ не передбачав такого права для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, а пункт 27 Положення №1444 не підлягає застосуванню, оскільки суперечить положенням Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», то суд відмовляє у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись статтями 71, 86, 94, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Л.О. Поліщук