Справа № 817/1915/15
Суддя: Кравчук Т.О.
Дата ухвалення: 2015-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1915/15

23 листопада 2015 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук Т.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області

до ОСОБА_1
простягнення податкової заборгованості , -
ВСТАНОВИВ :

До Рівненського окружного адміністративного суду звернулась Державна податкова інспекція у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкової заборгованості у сумі 1081,92 грн. (перша податкова вимога від 04.09.2008 року №1/1657; друга податкова вимога від 23.10.2008 року №2/2293).

Податкова заборгованість відповідача за єдиним податком у сумі 1081,92 грн. виникла на підставі:

- Розрахунку №668639 від 08.01.2008 року на суму у розмірі 277,40 грн.;

- Розрахунку №668639 від 08.01.2008 року на суму у розмірі 405,92 грн.;

- Розрахунку №668639 від 08.01.2008 року на суму у розмірі 398,60 грн.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 10.07.2015 року (суддя Сало А.Б.) відкрито провадження у адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 22.07.2015 року.

Ухвалою від 31.07.2015 року провадження у справі закрито.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2015 року апеляційну скаргу позивача задоволено, ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 31.07.2015 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду.

За розпорядженням Рівненського окружного адміністративного суду №115 від 30.09.2015 року призначено автоматичний повторний розподіл справи №817/1915/15 та передано до провадження судді Кравчук Т.О.

Ухвалою від 05.10.2015 року суд продовжив розгляд адміністративної справи №817/1915/15 у порядку скороченого провадження. Копія даної ухвали за правилами статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України невідкладно надіслана відповідачу.

23.10.2015 року відповідач подала через відділ документального забезпечення Рівненського окружного адміністративного суду (канцелярію) письмові заперечення на позовну заяву (вх. №19148/15), у яких позов не визнає повністю з підстав пропущення позивачем шестимісячного строку звернення до суду про стягнення відповідного податкового боргу, позаяк, як переконана відповідач, Кодекс адміністративного судочинства України не передбачає спеціальних строків звернення до суду податкових органів про стягнення податкового боргу платника. Крім того, як зазначила відповідач, строки, передбачені статтею 102 Податкового кодексу України, також сплинули, відтак відповідач вважається звільненою від погашення даного податкового зобовязання. Враховуючи викладене відповідач просила суд застосувати наслідки пропущення строку звернення до суду та закрити провадження у справі.

Водночас, 06.11.2015 року представник позивача подав суду письмові пояснення (вх. №19927/15) з обгрунтуванням підстав виникнення податкового боргу відповідача по пені за платежем «Єдиний податок з фізичних осіб», яка виникла у сумі 1081,92 грн. станом на 03.07.2013 року внаслідок зарахування сплати простроченого грошового зобовязання платника у сумі 1603,46 грн. з розбивкою за сумою податкового боргу та відповідним періодом нарахування пені на прострочену суму.

Ухвалою від 17.11.2015 року суд перейшов до розгляду справи за загальними правилами позовного провадження, судовий розгляд призначено на 23.11.2015 року.

Про дату, час та місце судового розгляду сторони повідомлені належним чином, що підтверджується доказами в матеріалах справи.

У судове засідання зявилась представник позивача, яка позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві, при цьому зазначивши про виникнення податкового боргу відповідача по пені у сумі 1081,92 грн. станом на 03.07.2013 року на наступний день від дати зарахування суми податкового боргу за єдиним податком з фізичних осіб у сумі 1603,46 грн., що автоматично нараховано у автоматизованій системі «Податковий блок» за період, що розпочинається з наступного дня після закінчення встановленого строку сплати грошового зобовязання та закінчується до дня його фактичного погашення, тобто 02.07.2013 року. Як зазначила представник позивача, подання до суду витребуваного розрахунку пені за період з 08.07.2012 року по 02.07.2013 року включно є неможливим для позивача зважаючи на автоматичне нарахування пені у автоматизованій системі, що поводиться автоматично суцільним порядком за кожен день прострочення сплати податкового зобовязання платника.

Відповідач до суду не зявилась, участі у судовому розгляді свого представника також не забезпечила, про причини неявки суд не повідомила.

Враховуючи неявку відповідача, повідомленого належним чином про дату, час та місце судового розгляду, зясувавши думку представника позивача, яка не висловила заперечень, суд постановив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи висновки Житомирського апеляційного адміністративного суду в ухвалі від 16.09.2015 року, суд дійшов висновку, що у задоволені позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності Виконавчим комітетом Рівненської міської ради 08.06.2006 року. Основним видом діяльності відповідача було надання послуг з перевезення пасажирів мікроавтобусами. 02.03.2015 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Водночас, згідно облікових даних позивача за відповідачем рахується заборгованість по єдиному податку з фізичних осіб в сумі 1081,92 грн., яка виникла на підставі:

- нарахування пені на суму 403,46 грн. у розмірі 277,40 грн.;

- нарахування пені на суму 600,00 грн. у розмірі 405,92 грн.;

- нарахування пені на суму 600,00 грн. у розмірі 398,60 грн.

Зазначена пеня нарахована фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 на суму податкового боргу у 1603,46 грн., що стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 26.02.2009 року, яка набрала законної сили 13.03.2009 року, в результаті примусового виконання якої на підставі виконавчого листа, виданого Рівненським окружним адміністративним судом 02.04.2009 року, з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 стягнуто податковий борг у сумі 1603,46 грн., зарахування позивачу якого відбулось 03.07.2013 року.

На прострочену таким чином суму податкового зобовязання податковим органом нараховувалась пеня, яка станом на 03.07.2013 року склала 1081,92 грн. та вимагається до стягнення за даним позовом.

Як слідує з письмових пояснень представника позивача та вбачається з витягу з облікової картки платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (наявний в матеріалах справи), оскільки сума податкового боргу у 1603,46 грн. складалася фактично з трьох, погашених після закінчення строків, узгоджених грошових зобов'язань, а саме: 403,46 грн.; 600,00 грн.; 600,00 грн., відповідно і пеня нарахована на кожне вказане грошове зобов'язання.

Так, оскільки граничним строком сплати узгодженого грошового зобов'язання в сумі 403,46 грн. було 22.09.2008 року, а дата зарахування коштів у рахунок погашення податкового боргу - 03.07.2013 року, відповідно нарахування пені відбулося з 23.09.2008 року по 02.07.2013 року, що склало 277,40 грн.;

- граничним строком сплати узгодженого грошового зобов'язання в сумі 600,00 грн. було 20.10.2008 року, а дата зарахування коштів у рахунок погашення податкового боргу - 03.07.2013 року, відповідно нарахування пені відбулося з 21.10.2008 року по 02.07.2013 року, що склало 405,92 грн.;

- граничним строком сплати узгодженого грошового зобов'язання в сумі 600,00 грн. було 20.11.2008 року, а дата зарахування коштів у рахунок погашення податкового боргу знову ж таки - 03.07.2013 року, відповідно нарахування пені відбулося з 21.11.2008 року по 02.07.2013 року, що склало 398,60 грн.

Вирішуючи спір по суті суд врахував наступне.

Особливості оподаткування єдиним податком фізичних осіб-підприємців у 2008 році визначав Указ Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 року №727/98, дія якого в подальшому припинена згідно із Законом України №4014-VI від 04.11.2011 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності», який набрав чинності з 01.01.2012 року.

Так, відповідно до пункту 5 цього Указу, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, суб'єкти малого підприємництва несуть відповідальність за правильність обчислення, своєчасність подання розрахунків та сплати сум єдиного податку згідно із законодавством України.

На момент виникнення спірних правовідносин, тобто початок нарахування пені на суму податкового боргу за єдиним податком у сумі 1603,46 грн., порядок нарахування пені визначався Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 року №2181-ІІІ (далі Закон №2181-ІІІ).

Пунктом 1.4 статті 1 Закону №2181-ІІІ (чинного на момент виникнення спірних правовідносин у редакції на момент їх виникнення) визначено пеню як плату у вигляді процентів, нарахованих на суму податкового боргу (без урахування пені), що справляється з платника податків у зв'язку з несвоєчасним погашенням податкового зобов'язання.

Згідно підпункту 16.1.1. пункту 16.1. статті 16 Закону №2181-ІІІ (чинного на момент виникнення спірних правовідносин у редакції на момент їх виникнення) після закінчення встановлених строків погашення узгодженого податкового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Нарахування пені розпочинається:

а) при самостійному нарахуванні суми податкового зобов'язання платником податків - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання, визначеного цим Законом (підпункт 16.1.2. пункту 16.1. статті 16 Закону №2181-ІІІ (чинного на момент виникнення спірних правовідносин у редакції на момент їх виникнення)).

Вказані норми кореспондують з положеннями Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, що підлягають застосуванню з 01.01.2011 року.

Так, відповідно до підпункту а) підпункту 129.1.1. пункту 129.1. статті 129 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня. Нарахування пені розпочинається:

-при самостійному нарахуванні суми грошового зобов'язання платником податків - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного цим Кодексом.

Спір щодо розміру, ставки або порядку обрахунку пені наразі між сторонами відсутній та не становить предмет доказування у справі.

Відповідно до підпункту 129.3.1. пункту 129.3. статті 129 129 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI нарахування пені закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок Державного казначейства України та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов'язань.

Таким чином, на суму податкового боргу за єдиним податком у сумі 1603,46 грн. починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання до дня зарахування відповідних коштів на відповідний рахунок Державного казначейства України податковий орган правомірно нараховував пеню на вказану суму податкового боргу, яка, в залежності від граничного строку сплати узгодженого податкового зобовязання та його суми склала 277,40 грн. (на суму податкового боргу у 403,46 грн.), 405,92 грн. (на суму податкового боргу у 600,00 грн.) та 398,60 грн. (на суму податкового боргу у 600,00 грн.).

Разом з тим, за обставинами справи 02.03.2015 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

За правилами пункту 37.3. статті 37 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI підставами для припинення податкового обов'язку, крім його виконання, є: ліквідація юридичної особи (підпункт 37.3.1.); смерть фізичної особи, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою (підпункт 37.3.2.); втрата особою ознак платника податку, які визначені цим Кодексом (підпункт 37.3.3.); скасування податкового обов'язку у передбачений законодавством спосіб (підпункт 37.3.4.).

За визначенням статті 15 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до абзацу другого підпункту 65.10.8 пункту 65.10 статті 65 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов'язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов'язань та застосування санкцій за їх невиконання.

За таких обставин, податковий обовязок щодо погашення суми податкового боргу не припиняється з припиненням статусу платника, як то припинення підприємницької діяльності та реєстрація припинення фізичної особи-підприємця у встановленому порядку, відтак фізична особа ОСОБА_1 несе обовязок зі сплати відповідних податкових зобовязань, що виникли під час провадження нею підприємницької діяльності на загальних підставах.

Вирішуючи питання стосовно строку звернення податкового органу до суду про стягнення податкового боргу платника податків суд виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог.

Водночас, цією ж нормою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень.

Отже, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Такі спеціальні строки мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, визначеним частиною другою статті 99 цього Кодексу. Відтак, твердження відповідача про відсутність спеціальних строків, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, є хибним.

Згідно з пунктом 102.4 статті 102 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI у разі, якщо грошове зобов'язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Отже, наведена законодавча норма встановлює строк примусового стягнення податкового боргу - це 1095 днів з дня виникнення податкового боргу. Відповідно і позовні вимоги контролюючого органу, пов'язані зі стягненням податкового боргу з платників податків, повинні пред'являтися протягом 1095 днів з дня виникнення податкового боргу.

Такі висновки викладені Вищим адміністративним судом України у листі від 10.02.2011 року №203/11/13-11.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що про стягнення пені, нарахованої на суму узгодженого, але не сплаченого платником у встановлений строк грошового зобов'язання, яка є податковим боргом у розумінні підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, податковий орган може звернутися у межах 1095 днів з моменту її виникнення, а враховуючи специфіку нарахування пені, що обраховується за кожен день прострочення сплати податкового зобовязання, суд дійшов висновку, що, враховуючи дату звернення до суду з відповідним позовом про стягнення суми податкового боргу 09.07.2015 року, податковий орган не втратив право на звернення до суду по стягнення податкового боргу, що виник у межах 1095 днів, що наразі охоплює період з 08.07.2012 року (враховуючи дату звернення до суду з позовом 09.07.2015 року вх. №11718/15) по 02.07.2013 року (по дату фактичного погашення боргу 03.07.2013 року), що становить період 1095 днів. При цьому суд врахував те, що у відповідності з положеннями частини першої статті 102 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI платник вправі розраховувати на звільнення від відповідного податкового обовязку поза межами 1095 днів, що надаються податковому органу для звернення про стягнення суми грошового зобовязання, нарахованого контролюючим органом до закінчення встановленого строку давності.

Водночас, ухвалою про здійснення судового розгляду за загальними правилами від 17.11.2015 року суд витребовував у позивача розрахунок суми нарахованої пені на суму податкового боргу 1603,46 грн. за період з 08.07.2012 року по 02.07.2013 року включно, проте у судовому засіданні 23.11.2015 року представник позивача зазначила про неможливість подання відповідного розрахунку з огляду на те, що пеня на суму податкового боргу у 1603,46 грн. нарахована автоматично у системі «Податковий блок», що унеможливлює виділення такого обрахунку пені за окремий період, а можливе лише за весь час (період) нарахування пені, тобто від моменту виникнення податкового боргу до дати його погашення.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною ж четвертою цієї ж статті встановлено обовязок суб'єкта владних повноважень подання суду всіх наявних у нього документів та матеріалів, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали. Згідно частини шостої цієї ж статті якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог, позаяк вирішення спору судом не може базуватися на технічних можливостях сторін у справі, позаяк суд не вправі перебирати на себе адміністративні (контролюючі) повноваження органу державної влади шляхом самостійного визначення обрахунку суми пені за відповідний період та її суму, що належить до виключної компетенції податкового органу у галузі нарахування та справляння податків.

Так, завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Суд наголошує, що суд не може втручатись в діяльність суб'єкта владних повноважень та підміняти його в частині реалізації ним власних повноважень, в тому числі шляхом проведення нарахування пені на суму податкового боргу за відповідний період.

При цьому суд врахував, що за сплином 1095 днів з моменту виникнення податкового боргу, тобто щоденного нарахування пені, відповідач вважається вільним від виконання обовязку щодо погашення вказаного боргу (стаття 102 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI).

Відтак, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за їх необгрунтованістю, оскільки суд позбавлений права втручання в повноваження позивача та проводити відповідні розрахунки, позаяк витребуваний судом розрахунок пені за період у межах 1095 днів, що передують зверненню до суду з відповідним позовом про стягнення податкового боргу та відноситься до виключних повноважень позивача, як контролюючого органу в галузі справляння податків, позивачем не виконано, а тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини четвертої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені адміністративного позову, відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кравчук Т.О.