Справа № 803/3641/15
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року м. ЛуцькСправа № 803/3641/15

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого, судді Смокович В.І.,

при секретарі судового засідання Литвиненко І.П.

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Бірука В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Укртрансінспекції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, підприємець, ФОП ОСОБА_1.) звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління Укртрансінспекції у Волинській області (далі - відповідач, управління) про визнання протиправною та скасування постанови від 31 серпня 2015 року №026491.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Укртрансінспекції у Волинській області від 31 серпня 2015 року №026491 на нього, як на суб'єкт господарювання, накладено адміністративно-господарський штраф у розмірі 1 700,00 грн у зв'язку з ненаданням документів, перелік яких визначений у статтях 39, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за що передбачена у статті 60 цього Закону.

Поштовим зв'язком вказану постанову позивач не отримував, а про факт її винесення дізнався лише у Відділі державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області 15 жовтня 2015 року.

З накладеним адміністративно-господарським штрафом підприємець не погоджується з тих підстав, що його притягнули до відповідальності не в порядку Кодексу України про адміністративні правопорушення, а в порядку Закону України «Про автомобільний транспорт» та Постанови Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567.

Крім того стверджує, що він не викликався на розгляд його справи в управління та відносно нього не складався акт про порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту.

Також зазначає, що оскаржувана постанова не містить жодного обґрунтування її прийняття та опис вчиненого правопорушення.

З наведених мотивів та підстав просить суд поновити термін на оскарження постанови, визнати протиправною та скасувати постанову від 31 серпня 2015 року №026491, а провадження у справі закрити відповідно до пункту 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення з відсутності в його діях складу правопорушення (а.с.6-7).

ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Додатково пояснив, що він дійсно займається підприємницькою діяльністю та періодично перевозить будівельні матеріали на замовлення, зокрема щебінь та пісок, належним йому вантажним автомобілем DAF AC3127BE. Фактично транспортним засобом керує його син - ОСОБА_3, який 17 серпня 2015 року (дата складання акту Укртранінспекцією) дійсно перевозив щебінь, однак для власних потреб - у зв'язку зі здійсненням будівництва будинку. Близько 382 км автомагістралі М-07 (стаціонарний пост ДАІ біля смт. Маневичі) він був зупинений інспекторами ДАІ, які після перевірки документів відпустили його. Жодні інспектори Управління Укртрансінспекції у Волинській області до його сина не підходили, не зупиняли та не представлялися.

Аналогічні за змістом пояснення стосовно подій 17 серпня 2015 року надав син позивача - ОСОБА_4, який був допитаний як свідок у судовому засіданні. Крім того, вказаний свідок повідомив суду, що інспекторів ОСОБА_5 та ОСОБА_6. інколи бачить на відрізку 382 км + 495 м автодороги Ягодин-Київ. На питання суду, що саме перевозив 17 серпня 2915 року, надав відповідь- щебінь.

Відповідач, суб'єкт владних повноважень, у письмових запереченнях від 13 листопада 2015 року №1329/3/59-15(а.с.38-41), та його представник у судовому засіданні заперечили проти позовних вимог з тих підстав, що 17 серпня 2015 року інспекторами Укртрансінспекції у Волинській області в смт. Маневичі на стаціонарному пості ДАІ проводилася рейдова перевірка перевізників, що здійснюють внутрішні перевезення пасажирів та вантажів.

Відповідно до пунктів 3,4 Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, вищенаведеними посадовими особами був зупинений транспортний засіб марки DAF, номерний знак НОМЕР_1, що належить перевізнику ФОП ОСОБА_1. Водій, особу якого встановлено не було, оскільки останній не виконав вимогу статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та не пред'явив посвідчення водія відповідної категорії, надав для перевірки свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії САО №085812 (зі слів інспектора Мельника тримав у своїх руках), вказав, що ніяких документів більше пред'являти не буде. Водій відмовився підписати акт перевірки, про що зроблений відповідний запис.

На підставі вищенаведеного, інспекторами відповідача був складений акт від 17 серпня 2015 року №020347 в якому зафіксовані описані порушення з боку водія.

Також водій відмовився проходити габаритно-ваговий контроль, про що було складено відповідний акт про відмову.

Позивач, як власник транспортного засобу та суб'єкт господарювання, був викликаний на розгляд справи щодо нього поштовим зв'язком 20 серпня 2015 року за адресою, зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Однак повідомлення про виклик повернулося на адресу управління з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». У зв'язку з неявкою позивача, справа про порушення у сфері автомобільного транспорту була розглянута за його відсутності.

За результатом розгляду наявних матеріалів, перевізника притягнуто до відповідальності у вигляд адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1 700,00 грн, про що винесено постанову від 31 серпня 2015 року №026491. Копія цього рішення була направлена на адресу підприємця, однак лист також повернувся з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

В судовому засіданні зазначив, що незважаючи на той факт, що автомобілем керував син позивача, але оскільки даний транспортний засіб зареєстрований на підприємця, тому саме ФОП ОСОБА_1 притягнений до відповідальності за абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». З вищезазначеного убачається, що посадові особи Управління Укртрансінспекції у Волинській області діяли в межах та у спосіб, передбачений Конституцією України та законами України.

З наведених мотивів та підстав просить суд відмовити у задоволенні позову.

Допитаний в якості свідка інспектор Лущинський Михайло Анатолійович пояснив, що в момент перевірки знаходився у службовому автомобілі, тому не брав безпосередню участь у зупинці автомобіля позивача.

Інший інспектор - ОСОБА_5, був також допитаний як свідок та пояснив суду, що 17 серпня 2015 року дійсно підійшов до транспортного засобу марки DAF, номерний знак НОМЕР_1, який перед цим на стаціонарному посту зупинили інспектори ДАІ. Він чітко пам'ятає, що автомобіль віз щебінь «крупної фракції». Підійшовши до кабіни водія, він представився та повідомив про необхідність надання для перевірки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія відповідної категорії та товарно-супровідних документів на вантаж. Крім того інспектор повідомив водія про необхідність проходження вагового контролю. У відповідь, водій пред'явив, але не дав у руки, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, з якого ОСОБА_5. переписав реквізити - НОМЕР_2 Будь-яких інших документів водій не пред'явив, сказавши, що пред'являв всі документи на посту ДАІ, пройти ваговий контроль відмовився, тому інспектор повідомив його про неправомірність таких дій. Натомість водій поїхав оскільки мотор був незаглушений. У судовому засіданні свідок ОСОБА_5 опізнав іншого свідка, водія, - ОСОБА_4, та підтвердив, що саме ця особа була за кермом автомобіля. При цьому вказав верхній одяг, в якому був вдягнений водій (курточка) і пам'ятає ці події, нібито було вчора.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом Управління Укртрансінспекції у Волинській області від 11 серпня 2015 року №41 затверджено графік проведення перевірок транспортних засобів перевізників резидентів та нерезидентів України, які здійснюю внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів і вантажів, щодо дотримання Закону України «Про автомобільний транспорт», Закону України «Про приєднання України до Європейської Угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні перевезення», Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та інших нормативних документів з 17 серпня 2015 року по 29 серпня 2015 року. Відповідно до вказаного графіку, 17 серпня 2015 року з 14 по 22 години рейдову перевірку на 382 км +495м автодороги Ягодин - Київ (М-07) проводили інспектори ОСОБА_5. та Лущинський М.А. (а.с.42-43).

Для проведення перевірки цим співробітникам було виписане направлення від 13 серпня 2015 року №003924 (а.с.44).

Як слідує з матеріалів справи, 17 серпня 2015 року, інспекторами ОСОБА_5. та ОСОБА_6 складений акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, в якому зафіксовано, що водій транспортного засобу DAF АС3127ВЕ, особу якого не було встановлено, відмовився від проходження габаритно-вагового контролю (ГВК). Крім того, у водія відсутні документи на вантаж, посвідчення водія відповідної категорії. Водій не сприяв проведенню перевірки з порушеннями в акті ознайомлений, від пояснень відмовився (а.с.45).

Крім того, інспекторами був складений акт від 17 серпня 2015 року №020347 про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю (а.с.46).

Як встановлено судом, позивач був викликаний на розгляд справи про порушення транспортного законодавства на 31 серпня 2015 року о 09:00, однак надіслане на його адресу повідомлення було повернуто до управління з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» (а.с.23-24).

В подальшому, постановою Управління Укртрансінспекції у Волинській області від 31 серпня 2015 року №026491 на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 накладено адміністративно-господарську санкцію у розмірі 1700,00 грн у зв'язку з не оформленням документів, перелік яких визначений статтями 39, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» (а.с.8).

Вказана постанова була надіслана підприємцю супровідним листом від 02 вересня 2015 року №792/4/3-15 поштовим посиланням №473, яке повернулося на адресу управління 06 жовтня 2015 року з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання" (а.с.26-28).

Фактично примірник оскаржуваної постанови був отриманий ОСОБА_1 у Відділі державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції 15 жовтня 2015 року (а.с.10).

Надаючи правову оцінку спірній постанові, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини виникли стосовно відповідальності перевізника за порушення законодавства про автомобільний транспорт, а отже врегульовані Законом України «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон), а також Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті загального користування, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567 (далі - Порядок №1567).

Відповідно до статті 48 Закону, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Вказана законодавча норма кореспондується з обов'язком водія, який визначений у статті 49 Закону та полягає у тому, що він повинен мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Це означає, що здійснюючі внутрішнє вантажне перевезення водій позивача повинен був на вимогу інспекторів Укртрансінспекції у Волинській області пред'явити наступні документів:

1) посвідчення водія відповідної категорії;

2) реєстраційні документи на транспортний засіб;

3) товарну-транспортну накладну або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Натомість, як слідує з матеріалів справи та підтверджується показами свідка ОСОБА_5, водій автомобіля марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 17 серпня 2015 року на стаціонарному посту ДАІ біля смт. Маневичі відмовився надати йому посвідчення водія, що не дозволило встановити його особу та документи на підтвердження походження вантажу (товарно-транспортну накладну).

При цьому інспектор в судовому засіданні чітко зазначив, що транспортний засіб перевозив саме щебінь «крупної фракції», а не будь-який інший будівельний матеріал.

Більше того, вказаний інспектор опізнав свідка ОСОБА_4 та вказав, що саме він був за кермом автомобіля, а також вказав верхній одяг, який знаходився на ньому 17 серпня 2015 року.

Показання свідка ОСОБА_4 суд не приймає до уваги, оскільки вони не є чіткими, свідок на більшість конкретних питань щодо обставин подій 17 серпня 2015 року відповідав, що не пам'ятає їх, або нібито бачив на дорозі.

Сам факт такого перевезення в той день не заперечується ні позивачем, ні його водієм - свідком ОСОБА_4 На питання суду, що саме перевозив 17 серпня 2915 року і звідки, надав відповідь - щебінь, фірми «Регіон-Інвест», Рівненської області.

Враховуючи, що під час судового розгляду інспектор ОСОБА_5. дав чіткі, несуперечливі пояснення, конкретно вказав, який саме вантаж перевозив автомобіль позивача, а також в акті перевірки зазначив реквізити свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, які він міг знати лише після пред'явлення цього свідоцтва водієм, тому суд вважає встановленим факт того, що водій відмовився пред'явити інспектору посвідчення водія та товарно-супровідні документи на вантаж.

Суд не приймає до уваги твердження ОСОБА_1, що водій перевозив вантаж для власних потреб та є його сином, з яким його не пов'язують трудові відносини, з огляду на наступне.

Поняття автомобільного перевізника визначено у статті 1 цього Закону та включає в себе фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Як слідує з спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, основним видом діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 згідно КВЕД-2010 є 49.41 «Вантажний автомобільний транспорт» (а.с.18).

Враховуючи, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець, основним видом його діяльності є «Вантажний автомобільний транспорт», тому він є автомобільним перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт» та зобов'язаний дотримуватися вимог цього Закону навіть за умови, коли здійснює вантажні перевезення за власний кошт (для власних потреб), або для задоволення потреб своїх близьких родичів.

Той факт, що водій підприємця є його сином також не звільняє суб'єкта господарювання від дотримання вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту, зокрема від обов'язку мати при собі всі необхідні документи та на вимогу посадової особи Укртрансінспекції пред'явити їх, оскільки власник транспортного засобу (суб'єкт господарювання) допускаючи до його керування інших осіб несе власний комерційний ризик, який полягає у можливості порушення допущеною особою законодавства у сфері автомобільного транспорту. Доказів того, що син позивача заволодів транспортним засобом протиправно, або без відома підприємця, суду надано не було.

Також суд не бере до уваги твердження ОСОБА_1, що він не отримував жодних актів, повідомлень, викликів на справу, оскільки як встановлено судом, всі документи надсилалися Управлінням Укртрансінспекції у Волинській області на поштову адресу позивача, яка ним самостійно зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - м. Ковель. вул. Корольова, буд.43 (а.с.9). Той факт, що підприємець не забирає рекомендовану кореспонденцію з поштового відділення та вона повертається з відміткою «за закінченням терміну зберігання», не свідчить про протиправність дій управління, яке вжило всіх належних заходів для повідомлення позивача.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що в своїх поясненнях позивач звертав увагу суду, що даний товар придбавався для власних потреб (будівництво приватного будинку для сина) і розрахунок проводився готівкою, тому накладна відсутня, а мається корінець від касового ордеру. На вимогу суду надати даний письмовий доказ у наступне судове засідання позивач погодився, але не надав, мотивуючи, що не зайшов. На думку суду, дана обставина дає дійти висновку, що товар який перевозився можливо перевищував допустиму вагову норму для даного автомобіля.

Стосовно посилання підприємця, що його мали притягнути до відповідальності за нормами Кодексу України про адміністративне правопорушення, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 30 Порядку №1567, за наявності в діях фізичної особи - суб'єкта господарювання ознак адміністративного правопорушення притягнення правопорушника до відповідальності здійснюється в порядку, встановленому Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Статтею 229 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що органи автомобільного транспорту та електротранспорту (тролейбус, трамвай) розглядають справи про адміністративні правопорушення, зв'язані з порушенням правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, правил користування автомобільним транспортом та електротранспортом (стаття 119, частина п'ята статті 133, частини перша, друга, четверта, п'ята і сьома статті 133-1, стаття 133-2, частина друга статті 134, абзаци шостий та восьмий статті 135).

Диспозиція жодної з перелічених норм Кодексу України про адміністративне правопорушення не передбачає відповідальності за непред'явлення документів працівникам Укртрансіснпекції, зокрема посвідчення водія та товарно-супровідних документів. Тому посилання позивача на норми цього Кодексу є помилковими.

Натомість, відповідальність за допущене позивачем, як суб'єктом господарювання, порушення чітко передбачена у статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Так, відповідно до статті 60 цього Закону, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штраф за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Оскільки під час здійснення рейдової перевірки водій позивача відмовився від надання документів, які зазначені у статті 48 Закону, а саме посвідчення водія та товарно-супровідних документів на вантаж, тому, на думку суду, на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 було обґрунтовано та правомірно накладений адміністративно-господарський штраф у розмірі 1 700,00 грн.

Керуючись частиною третьою статті 160, статтями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про автомобільний транспорт», Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті загального користування, затвердженого постановою КМУ від 08.11.2006 року № 1567, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Укртрансінспекції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови від 31 серпня 2015 року №026491 - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст постанови виготовлений 24 листопада 2015 року.