Справа № 382/1075/14-а
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2015 року м. Київ К/800/6818/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Гончар Л.Я.

провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2015 року у справі № 382/1075/14-а за позовом ОСОБА_4 до Яготинської районної державної адміністрації, треті особи: Відділ державної виконавчої служби Яготинського районного управління юстиції, ОСОБА_5, про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Яготинської районної державної адміністрації, треті особи: Відділ державної виконавчої служби Яготинського районного управління юстиції, ОСОБА_5, про визнання протиправним та скасування розпорядження від 06 травня 2014 року № 102 про відмову у наданні дозволу на вчинення правочину щодо нерухомого майна.

Постановою Яготинського районного суду Київської області від 09 вересня 2014 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Яготинської районної державної адміністрації від 06 травня 2014 року про відмову у наданні дозволу на вчинення правочину щодо нерухомого майна.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2015 року скасовано постанову суду першої інстанції, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2015 року, ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, та залишити в силі судове рішення суду першої інстанції, посилаючись на те, що при прийнятті зазначеного судового рішення було порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 19.11.2012 р. головним державним виконавцем ВДВС Яготинського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження ВП № 35239945 на підставі виконавчого листа Апеляційного суду Київської області № 1028/371/12, виданого11 жовтня 2012 року, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 38 117, 50 грн. та судових витрат у сумі 442 грн.

На підставі постанови головного державного виконавця ВДВС Яготинського РУЮ від 17.12.2012 р. з пенсії ОСОБА_5 проводиться щомісячне утримання та перерахування боргу на користь ОСОБА_4.

06 червня 2013 року державним виконавцем винесено постанову, відповідно до якої накладено арешт на частину належного ОСОБА_5 жилого будинку АДРЕСА_2 Київської області.

При цьому, 14 листопада 2013 року державним виконавцем складено акт, згідно якого у житловому будинку, що розташований за вищевказаною адресою, постійно проживає малолітній - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

04 квітня 2014 року державний виконавець звернувся до Яготинської районної державної адміністрації із запитом про надання дозволу органу опіки та піклування щодо реалізації нерухомого майна, а саме будинку АДРЕСА_2.

З урахуванням протоколу № 6 комісії з питань захисту прав дитини при Яготинській районні державній адміністрації від 24 квітня 2014 року, 06 травня 2014 року Яготинська районна державна адміністрація прийняла розпорядження, яким відмовила ВДВС Яготинського РУЮ у наданні дозволу на вчинення правочину щодо нерухомого майна, що знаходиться по АДРЕСА_2, яке належить на праві власності ОСОБА_5, право користування яким має її малолітній онук ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що малолітній ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, а тому відсутні підстави для відмови у наданні дозволу на вчинення правочину щодо будинку АДРЕСА_2.

Натомість, суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції та відмовив у задоволенні позову з тих підстав, що рішення комісії з питань захисту прав дитини від 24 квітня 2014 року, яким вирішено відмовити у наданні дозволу ВДВС Яготинського РУЮ на вчинення правочину щодо нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2, прийнято з метою захисту прав дитини.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає обґрунтованим висновок суду апеляційного інстанції про відмову у задоволенні позову, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про охорону дитинства» місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції, визначеної законом, забезпечують, зокрема, проведення державної політики у сфері охорони дитинства, розроблення і здійснення галузевих та регіональних програм поліпшення становища дітей, вирішення інших питань у цій сфері; вирішення питань щодо встановлення опіки і піклування, створення інших передбачених законодавством умов для виховання дітей, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів дітей; вжиття інших заходів щодо охорони дитинства, віднесених до їх компетенції законодавством України.

Пунктом 3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, визначено, що органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад (далі - органи опіки та піклування), які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей.

Згідно з п.67 цього Порядку, дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної в місті ради за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та з'ясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини.

Відповідно до ч.4 ст.177 Сімейного кодексу України дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло.

Приписами частини 1, 2 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Конвенцією про права дитини, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як вірно встановлено судом апеляційної інстанції, рішенням Яготинського районного суду Київської області від 05.01.2011 р. встановлено порядок спілкування ОСОБА_4 з його малолітнім сином ОСОБА_6 За заявою ОСОБА_4 ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 16.08.2011 р. роз'яснено, що місцем проживання дитини є місце проживання матері дитини, а саме будинок АДРЕСА_2. Дана ухвала набрала законної сили 21.08.2011 р.

Окрім того, як зазначалось вище, актом державного виконавця від 14.11.2013 р. також встановлено, що у будинку АДРЕСА_2 постійно проживає малолітній - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Поряд з цим, як вбачається з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини від 24 квітня 2014 року № 6, мати малолітнього сплачує кредит за будинок АДРЕСА_1, де зареєстрований малолітній ОСОБА_6, а тому відсутні тверді гарантії збереження права малолітнього на житло, у разі відчуження будинку АДРЕСА_2, де проживає дитина.

Враховуючи зазначені обставини, комісією з питань захисту прав дитини прийнято рішення про відмову у наданні дозволу ВДВС Яготинського РУЮ на вчинення правочину щодо реалізації нерухомого майна, а саме: жилого будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2.

За змістом ст.43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

З огляду на те, що розпорядження від 06 травня 2014 року № 102 прийнято Яготинською районною державною адміністрацією на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для його скасування.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовані до них норми матеріального права.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: