Справа № 3761/11/2070
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2011-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"01" вересня 2011 р. № 2а- 3761/11/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Шляхова О.М.,

за участі секретаря - Беззубко А.О.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 (довіреність б/н від 12.04.11р.);

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Профхім" до Державної податкової інспекції у Комінтернівському районі міста Харкова про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом в якому просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ в Комінтернівському районі м. Харкова від 25.03.2011 року № НОМЕР_1.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що податкове повідомлення-рішення від 25.03.2011 року № НОМЕР_1, прийняте на підставі акту перевірки від 02.12.2010 року № 5325/23-206/32134121 за результатами планової виїзної перевірки діяльності позивача за період з 01.07.2007 року по 30.06.2010 року, зокрема, з питань придбання консультативних ( маркетингових ) послуг за участю контрагента позивача - ПП «Югрекламполіграфсервіс»та рішення за результатами розгляду скарги Державної податкової адміністрації України №279/10/25-203.

На думку позивача, висновки відповідача в акті перевірки не відповідають фактичним обставинам взаємовідносин позивача з його контрагентом (ПП «Югрекламполіграфсервіс»), який надав позивачу посередницькі (консультативні, маркетингові) послуги по пошуку іноземних компаній для здійснення імпортних поставок медикаментів та засобів медичного призначення, а також дослідження ринку тканин в Україні.

Позивач зазначає, що без допомоги цього субєкта господарювання він не зміг би укласти контракти з іноземною компанією на постачання позивачу медикаментів та засобів медичного призначення що, на думку позивача, підтверджується договорами з цими субєктами господарювання та актами виконаних робіт.

Відтак, позивач вважає, що сплачені за виконання даних послуг кошти прямо повязані з його господарською діяльністю, а отже ці суми правомірно включені ним до податкового кредиту, що не визнається відповідачем. Крім того, як зазначає позивач, право на формування спірної суми податкового кредиту з ПДВ підтверджено податковою накладною виданою надавачем маркетингових послуг (ПП «Югрекламполіграфсервіс»), а отже формування податкового кредиту є правомірним.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відсутні будь-які правові підстави для визнання недійсною угоди між позивачем та ПП «Югрекламполіграфсервіс»про надання маркетингових послуг.

Позивач зазначає, що на момент укладення договору, ПП «Югрекламполіграфсервіс»існував, був зареєстрований у встановленому порядку, договір було фактично виконано, що підтверджується первинними документами, тому висновки акту перевірки не відповідають дійсності.

В судовому засіданні представник позивача, позовні вимоги підтримав, просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідач, Державна податкова інспекція в Комінтернівському районі міста Харкова в судове засідання не зявився хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду. Надав заперечення (а.с. 45- 46) на позовну заяву.

У зв'язку із зазначеним справа відповідно до вимог ч.2, ч.4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства розглядалася на підставі наявних у ній доказів.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач указав наступне :

Висновки про порушення вимог податкового законодавства зроблені у звязку з тим, що у ході перевірки встановлено факт укладання Позивачем нікчемного правочину з ПП «Югрекламполіграфсервіс». В ході проведення аналізу первинних документів, наданих до перевірки, було встановлено, що операції із придбання маркетингових послуг мали не реальний характер, оскільки ПП «Югрекламполіграфсервіс», що здійснював маркетингові послуги, повинно мати документи, які підтверджують факт виконання маркетингових послуг від іншої особи. Але надання маркетингових послуг не підтверджено належним чином оформленими первинними документами, які фіксують факти здійснення господарських операцій стосовно врахування реального часу здійснення операцій. Таким документом, зокрема, є акт приймання-передачі, оформлений відповідно до вимог, встановлених статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Відповідач, вказує, що було направлено запит до ДПІ у Приморському районі м. Одеси, щодо проведення зустрічної перевірки ПП «Югрекламполіграфсервіс», та було отримано відповідь про неможливість проведення перевірки у звязку з тим, що підприємство не знаходиться за юридичною адресою, фактичне місцезнаходження підприємства не встановлено. Остання звітність надана ПП «Югрекламполіграфсервс»з податку на додану вартість за березень 2010 року, визнано недійсною. Наведене свідчить про відсутність об'єкту оподаткування який виник при проведенні ПП «Югрекламполіграфсервіс»фінансово-господарських операцій. На підставі викладеного просив у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правові відносини з приводу формування податкового кредиту з податку на додану вартість упорядковані Законом України «Про податок на додану вартість». Вказаним Законом визначено платників податку на додану вартість, об'єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету.

Судом встановлено, що Державна податкова інспекція у Комінтернівському районі м. Харкова згідно із ч. 1, ч. 2, ч. 12 ст. 1-1 Закону України від 04 грудня 1990 року № 509-ХІІ „Про державну податкову службу в Україні" відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання проведена планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю „Профхім" з питань дотримання вимог податкового валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2007 року по 30.06.2010 року.

На підставі перевірки було складено Акт № 5325/23-206/32134121 від 02.12.2010р., згідно якого було винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 25.03.2011р. на суму 14100,00рн.

Підставою для винесення спірного податкового повідомлення рішення слугували відображені в акті № 5325/23-206/32134121 від 02.12.2010р висновки податкового органу про порушення позивачем п.п.7.2.1, п.п.7.2.3., п.п.7.2.6. п.7.2, п.п. 7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України Про податок на додану вартість зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено ПДВ за березень 2010 року на суму 9400,00 грн.

Актом перевірки № 5325/23-206/32134121 від 02.12.2010р. встановлено, що згідно проведеного аналізу даних поданої ТОВ «Профхім»податкової звітності з податку на додану вартість за березень 2010р. встановлено, що ТО «Профхім»мало взаємовідносин придбання товарів (робіт, послуг) від ПП „Югрекламполіграфсервіс" (і.п.н. 331) на загальну суму 56400,00 грн. (у т.ч. ПДВ 9400,00 грн.).

Відповідно «Системи співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту на рівні ДПА України в розрізі контрагентів»між податковим кредитом ТОВ «Профхім»та податковими зобов'язаннями ПП „Югрекламполіграфсервіс" по декларації за березень 2010 р. виявлено розбіжності у сумі ПДВ 9400,00 грн.

З метою перевірки виявлених розбіжностей, у відповідності до вимог Наказу ДПА України від 18.04.2008р. № 266 «Про організацію взаємодії органів державної податкової служби при опрацюванні розшифровок податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість у розрізі контрагентів»в ході перевірки ТОВ «Профхім»було надано до перевірки податкові накладні отримані від ПП "Югрекламполіграфсервіс" на загальну суму 56400,00 грн у т.ч. ПДВ у сумі 9400,00 грн., а саме податкову накладну №853 від 25.03.10 на суму 56400,00 грн. у т.ч. ПДВ 9400,00 грн.- маркетингові дослідження. З метою підтвердження виявлених взаємовідносин на адресу ДПІ у Приморському районі м.Одеси, на обліку якої лічиться ПП "Югрекламполіграфсервіс", направлено запит на проведення зустрічної перевірки від 11.10.2010 №5498/7/23-109 з питань взаємовідносин ТОВ «Профхім»у березні 2010 року. До ДПІ у Комінтернівському районі м. Харкова надійшла відповідь від 19.11.2010р. № 89654/7/23-513/02 відровідно до якої та згідно бази даних на рівні ДПА України встановлено:

ПП «Югрекламполіграфсервіс»зареєстрований платником ПДВ відповідно до свідоцтва №23231659 від 12.05.2006 року індивідуальний номер № 33. Має стан платника «9»- направлено повідомленні про відсутність за місцезнаходженням. Декларація з податку на додану вартість за березень 2010 року подана підприємством ПП «Югрекламполіграфсервіс", але визнана недійсною.

Враховуючи вищенаведену інформацію встановлено віднесення підприємством „Профхім" до складу податкового кредиту сум по операціям з підприємством ПП "Югрекламполіграфсервіс", яке у періоді взаємовідносин подало податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2010 року визнану недійсною та відповідно не задекларувало «податкові зобов'язання.

Вищенаведені факти на думку ДПІ свідчать про відсутність об'єкту оподаткування, який виникає при проведенні підприємством ПП "Югрекламполіграфсервіс" фінансово-господарських операцій. Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість відображених в акті № 5325/23-206/32134121 від 02.12.2010р висновків податкового органу на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, суд зазначає наступне:

Предметом доказування в цій справі є доведення обставин укладення нікчемного правочину та наявності наданих послуг за договором про проведення маркетингових досліджень від 26.02.2010 року №02-02/10-У. Від цих обставин залежить право позивача на формування податкового кредиту з податку на додану вартість в сумі 9400,00грн. в березні 2010 року.

Суд враховує, що аналіз реальності господарської операції повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Судом встановлено, що між позивачем (Замовник) та Приватним підприємством „Югрекламполіграфсервіс (Виконавець) укладено договір про проведення маркетингових досліджень від 26.02.2010 року №02-02/10-У. (а.с.47).

Предметом договору є надання Виконавцем Замовнику певних послуг, повязаних з маркетинговими, а саме вивчення ринку ливарних сплавів та дроту на основі цинку на ринку України, можливості та перспективи ведення комерційних операцій щодо об'єкта маркетингових досліджень на Україні, вивчення попиту на продукцію, відомості про потенціальних споживачів, допомога в пошуку клієнтів.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що за надані послуги, Замовник сплачує Виконавцю винагороду в розмірі 56400,00 грн. з урахуванням ПДВ, протягом одного дня з моменту підписання акту про надання послуг.

На виконання умов договору між сторонами бува складений відповідний акт про надання послуг від 25.03.2010, податкова накладна №853 від 25.03.2010 року, платіжні доручення №4282 від 31.03.2010, та №4481 від 19.05.2010 року на оплату послуг (відповідно до призначення платежів в вище перелічених платіжних дорученнях вірно вказані договір про надання маркетінгових послуг від 26.02.2010 року №02-02/10-У.).

Цим актом підтверджується, що ПП „Югрекламполіграфсервіс в березні 2010 року були виконані послуги по моніторингу ринку ливарних сплавів та дроту на основі цинку на ринку України.

Претензії по якості та строкам наданих послуг по Договору сторони не мають.

Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Згідно з статтею 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Згідно з частиною 4 статті 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Суд враховує, що відповідач під час кваліфікації спірного правочину як нікчемного обґрунтував свою позицію виключно з посиланням на відомості ДПІ у Приморському районі м. Одеси від 19.11.2010р. № 89654/7/23-513/02 щодо незнаходження ПП «Югрекламполіграфсервіс»за юридичною адресою та дані бази даних на рівні ДПА України.

Між тим, пунктом 1.3 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 10 серпня 2005 р. № 327, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 р. за N 925/11205, (далі Порядок № 327) який був чинним на момент складання акту, передбачено, що за результатами проведення невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок фінансово-господарської діяльності суб'єктів господарювання оформляється акт, а в разі відсутності порушень податкового, валютного та іншого законодавства - довідка.

З матеріалів справи вбачається що контрагент позивача жодним чином не перевірявся. Первинні документи не досліджувалися, висновки ДПІ у Приморському районі м.Одеси базуються виключно на даних податкової звітності, порушення податкового, валютного та іншого законодавства не встановлені. У звязку з чим, суд не приймає до уваги посилання відповідача на факти викладені в відомостях ДПІ у Приморському районі м. Одеси, оскільки документи вказаною інспекцією не вивчались взагалі.

Суд враховує, що відсутність юридичної особи за місцезнаходженням, відсутність у неї складських приміщень, транспортних засобів та інших активів не може обумовити нікчемність всіх правочинів, що укладаються юридичною особою.

Також суд бере до уваги специфіку послуги за спірним договором. На можливість її виконання не може вплинути наявність або відсутність основних фондів у виконавця (складські приміщення, транспортні засоби тощо).

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не довів суду належними та допустимими доказами те, що первинні документи, які містяться у матеріалах справи, є такими, що не відповідають дійсності, тобто, що маркетингові послуги у комерційному відношенні не надавалися та те, що договір укладено з метою безпідставного збільшення валових витрат позивача та безпідставного формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

В процесі розгляду справи відповідачем доказів крім тих, що містяться у матеріалах справи, до суду не надано, відомостей про наявність інших доказів, які могли б бути витребувані судом, відповідачем не надавалося.

З огляду на викладене, доводи відповідача про нікчемність правочину договору про надання послуг від 26.02.2010 року №02-02/10-У не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

У взаємозвязку з вищенаведеним, суд також зазначає, що відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Підпунктом 7.4.1 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податків у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації. Відповідно до п/п. 7.4.5. цього Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Звідси випливає, що до валових витрат можна відносити лише ті, які закон визнає компенсацією вартості товарів (робіт, послуг), тобто витрати за фактично вчиненими операціями, виконання яких має підтверджуватися первинними документами відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» ( щодо визначення змісту та обсягу господарської операції ).

При цьому, в контексті вищенаведеного слід зазначити, що правильність формування валових витрат та податкового кредиту залежить від наявності зв'язку витрат платника податків на придбання послуг (робіт) з його господарською діяльністю , який (зв'язок) зокрема, полягає і у наявності розумних економічних причин (ділової мети) для вчинення господарських операцій.

Відсутність сукупності зазначених чинників, які визначають зв'язок витрат платника податків з його господарською діяльністю, виключають можливість формування валових витрат та податкового кредиту з ПДВ навіть за наявності оформлених первинних та розрахункових документів .

В даному випадку під час розгляду справи позивачем доведено фактичне виконання операцій з надання йому маркетингових послуг та наявність видимих розумних економічних причин (ділової мети, комерційного інтересу) для укладання маркетингових договорів .

Таким чином, визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи платника податку.

В контексті спірних правовідносин таким фактором є фактичне надання ПП „Югрекламполіграфсервіс маркетингових послуг у комерційному відношенні у межах господарської діяльності позивача.

Згідно з підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Суд враховує, що наявність податкових накладних є обовязковою обставиною для визначення правильності формування податкового кредиту, але не вичерпною. Від встановлення цієї обставин залежить оцінка податкових накладних як правової підстави для віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

Відповідно до підпункту 7.2.4 пункту 7.2 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

ПП „Югрекламполіграфсервіс як зареєстрованим платником податку на додану вартість виписана податкова накладна №853 від 25.03.2010 якою підтверджується надання маркетингових послуг у комерційному відношенні за договором від 26.02.2010 року №02-02/10-У, обсяг послуг складає 56400,00грн., з урахуванням податку на додану вартість.

Спірна сума податкового кредиту з податку на додану вартість в розмірі 9400,00грн. відображена позивачем в додатку 5 до податкових декларацій з податку на додану вартість „Розшифровка податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів за звітний період.

Обставина фактичної поставки послуг підтверджується окрім податкової накладної, також первинними документами, що свідчать про придбання маркетингових послуг позивачем у комерційному відношенні в межах власної господарської діяльності

Судом встановлено, що податкова накладна №853 від 25.03.2010., видана ПП «Югрекламполіграфсервіс»ТОВ "Профхім" відповідає вимогам пп. 7.2.1. п.7.2. ст. 7 Закону України «Про ПДВ». Даний підпункт покладає обов'язок надати податкову накладну зі всією необхідною інформацією на платника податку, тобто на ПП «Югрекламполіграфсервіс.

Жодних доказів того, що дані, вказані у податковій накладній №853 від 25.03.2010. не відповідали вищевказаним документам, відповідачем суду не надано.

Чинне законодавство не покладає на підприємство відповідальності за дії своїх контрагентів. Якщо постачальник не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, або не знаходиться по своїй юридичній адресі, то це тягне відповідальність та негативні наслідки тільки для нього. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Таким чином, достатніх та належних доказів на підтвердження судження про порушення ТОВ «Профхім» норм закону "Про ПДВ" відповідач до суду в ході розгляду справи за правилами ч.2 ст.71 КАС України не подав.

Фактів таких порушень згідно з вимогами п.п.2.3.2 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства (затверджено наказом Державної податкової адміністрації України №327 від 10.08.2005р.) в акті перевірки № 5325/23-206/32134121 від 02.12.2010р не навів.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вище перелічений акт про надання послуг має наведені реквізити первинного документа, зміст та обсяг господарської операції відображено.

При зясуванні судом питання, про притягнення посадових осіб платника податків до кримінальної відповідальності у звязку зі здійсненням операцій, що визначені таким платником, як підстава для одержання права на податковий кредит, тобто встановлення умислу в діях посадових осіб ПП «Югрекламполіграфсервіс», позивач зазначив, що такі справи відсутні.

З огляду на викладене, суд бере до уваги як належний та допустимий доказ, який підтверджує обставини надання послуг, акт про надання послуг, який спростовує доводи відповідача про те, що послуги фактично не надавалися.

Посилання відповідача на те, що послуги, надані ПП „Югрекламполіграфсервіс, не повязані з господарською діяльністю позивача спростовуються доказами, наявними у справі. Позивачем було укладено низку договорів поставки товарів та здійснено імпорт на територію України товарів,які були предметом зазначеного маркетингового дослідження. Долучені докази свідчать про фактичне виконання умов спірного договору.

Тобто наведені договори поставки товарів забезпечують господарську діяльність позивача по реалізації власної продукції, внаслідок якої він отримує дохід.

Таким чином, висновок відповідача про порушення позивачем підпунктів 7.2.1, п.п.7.2.3., п.п.7.2.6. п.7.2, п.п. 7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України Про податок на додану вартість є неправомірним.

Неправомірність нарахування позивачеві податкового зобовязання з податку на додану вартість у сумі 9400,00грн. призводить до неправомірності застосування до позивача штрафних санкцій

З огляду на наведене, податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 25.03.2011 року, яким позивачу збільшено грошове зобовязання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 9400 грн., за штрафними санкціями 4700 грн., а всього - 14 100 грн.,, підлягає визнанню протиправним, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку, виходячи з вищенаведеного та обставин справи, суд прийшов до висновку про незаконність та необґрунтованість оскаржуваних рішень, їх невідповідність приписам п. 54.3.2. та п. 123.1. Податкового кодексу України, який набрав чинності на час ухвалення оскаржуваних рішень, у звязку з чим є підстави для задоволення позову та скасування оскаржуваних рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Профхім" до Державної податкової інспекції у Комінтернівському районі міста Харкова про скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити у повному обсязі.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Комінтернівському районі м. Харкова від 25.03.2011 року № НОМЕР_1.

Постанова може бути оскаржена.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 07 вересня 2011 року.

Суддя Шляхова О.М.