Справа № 819/3323/15
Суддя: Чепенюк О.В.
Дата ухвалення: 2015-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/3323/15

23 листопада 2015 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Чепенюк О.В.,

при секретарі судового засідання Порплиці Т.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козівського районного управління юстиції у Тернопільській області про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козівського районного управління юстиції у Тернопільській області (далі відділ ДРАЦС РС Козівського РУЮ, відповідач), у якому просила зобовязати компетентні органи державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_3, вказавши в графі «національність» матері дитини ОСОБА_4 «полька» та національність дитини ОСОБА_3 «полька».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачкою були виявлені невідповідності в первинному актовому записі про її народження, а саме в написанні відомостей про національність її матері - «українка». Мати позивачки ОСОБА_4 за національністю була полькою, позивачку батьки виховували у дусі польських традицій.

Будь-які документи, що містять відомості про польську національність матері позивачки ОСОБА_5 відсутні, у свідоцтві про народження позивачки у відомостях про національність батьків мати позивачки ОСОБА_4 зазначена як «українка». У свідоцтві про народження матері позивачки ОСОБА_5 у відомостях про національність батьків інформація відсутня. В архівах Тернопільської області позивачка також не знайшла будь-якого підтвердження національності батьків, дідуся та бабусі, є лише відомості, що прабаба ОСОБА_2 ОСОБА_6 в погосподарській книзі № 3 Козлівської сільської ради Козівського району Тернопільської області за 1944-1946 роки зазначена як «полька». Також вказує, що у свідоцтві про народження материної сестри ОСОБА_7 зазначено національність матері дитини (баби позивачки) «полька».

У звязку з наведеними обставинами та для внесення відповідних виправлень у первинний актовий запис про народження ОСОБА_3, остання зверталася до відділу ДРАЦС РС Козівського РУЮ, проте їй було відмовлено, що стало підставою для звернення до суду.

У судовому засіданні 10 листопада 2015 року позивачка та у судовому засідання 23 листопада 2015 року представник позивачки позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у адміністративному позові, просили їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, проте відповідач подав до суду заяви від 05 листопада 2015 року та 18 листопада 2015 року про розгляд справи за відсутності представника відділу ДРАЦС РС Козівського РУЮ, своєї позиції щодо заявленого адміністративного позову не висловив.

Згідно із частиною четвертою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Оскільки відповідач заявив таке клопотання, то адміністративну справу розглянуто та вирішено за відсутності представника відповідача на підставі наявних у ній доказів.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, дослідивши письмові докази, в тому числі оригінали документів, долучених до позовної заяви, приходить до висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що у актовому записі про народження ОСОБА_3 (після одруження ОСОБА_2) ОСОБА_8 № 49, складеного 30 грудня 1971 року Козлівською селищною радою Козівського району Тернопільської області, зазначені відомості про національність батька позивачки ОСОБА_9 «українець», національність матері позивачки ОСОБА_4 «українка», що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження ОСОБА_3, сформованому 06 листопада 2015 року (а. с. 21). Національність дитини відсутня та взагалі не передбачена. Аналогічні відомості зазначені у свідоцтві про народження ОСОБА_3, виданому 30 грудня 1971 року на підставі актового запису № 49, складеного 30 грудня 1971 року Козлівською селищною радою Козівського району Тернопільської області (а. с. 6).

У свідоцтві про одруження позивачки, виданому 10 жовтня 1992 року на підставі актового запису № 1402, складеного 10 жовтня 1992 року у місті Тернополі відділом ЗАГСу, відомості про національність нареченої ОСОБА_3 відсутні та не передбачені (а. с. 10).

Як вбачається зі свідоцтва про одруження ОСОБА_9 та ОСОБА_5 (батьків позивачки), виданого 25 липня 1970 року на підставі актового запису № 19, складеного 25 липня 1970 року Козлівською селищною радою Козівського району Тернопільської області, національність нареченого ОСОБА_9 зазначена «українець», національність нареченої ОСОБА_10 (після одруження ОСОБА_3) зазначена «українка» (а. с. 11).

Також судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження матері позивачки ОСОБА_5, виданого 08 серпня 1956 року на підставі актового запису про народження № 199, складеного 08 серпня 1956 Козлівським райбюро ЗАГСу Тернопільської області, батьками ОСОБА_5 (тобто дід та баба позивачки) зазначені: батько ОСОБА_11, мати ОСОБА_12, при цьому національність батьків дитини не вказана (а. с. 7).

У свідоцтві про одруження ОСОБА_11 та ОСОБА_13 (діда та баби позивачки), повторно виданого 25 липня 1970 року на підставі актового запису № 19, складеного 04 грудня 1956 року Козлівським райбюро ЗАГСУ Тернопільської області, національність нареченого ОСОБА_11 та нареченої ОСОБА_13 (після одруження ОСОБА_11) ОСОБА_14 не зазначена (а. с. 12).

Крім того, судом встановлено, що у свідоцтві про народження рідної сестри матері позивачки ОСОБА_7, яке повторно видане 02 листопада 1990 року на підставі актового запису № 21, складеного 14 березня 1950 року у селі Козлів Козівського району Тернопільської області, зазначена національність батька ОСОБА_11 «українець», національність матері ОСОБА_15 «полька». При цьому, судом виявлено розбіжності у зазначенні імені та національності бабусі позивачки у трьох різних свідоцтвах. Витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження ОСОБА_5 та ОСОБА_7, про одруження ОСОБА_9 та ОСОБА_5 сторонами суду не надано.

Також згідно з відомостями свідоцтва про народження ОСОБА_13 (баби позивачки), виданого 14 квітня 1978 року на підставі актового запису № 39, відновленого 11 квітня 1978 року Козівським райвідділом ЗАГСУ Козівського району Тернопільської області, не зазначені відомості ані про національність батька ОСОБА_16 (прадіда позивачки), ані про національність матері ОСОБА_6 (прабаби позивача) (а. с. 9).

Також в матеріалах справи є довідка архівного відділу Козівської районної державної адміністрації № 320/01-8 від 15 жовтня 2015 року та витяг з погосподарської книги, у якій вказано про те, що у погосподарській книзі № 3 Козлівської сільської ради Козівського району Тернопільської області за 1944-1946 роки числиться за особистим рахунком № 185 на хуторі Підзабойки Козлівського району Тернопільської області господарство ОСОБА_16. У списку членів сім'ї значиться голова сім'ї ОСОБА_16, прадід позивачки, за національністю «українець», а також його дружина ОСОБА_6, прабаба позивачки, за національністю «полька», відомості про ОСОБА_13, бабу позивачки відсутні (а. с. 13).

Крім того, позивачкою надана копія її ОСОБА_17 номер КАВ744758, перекладена на українську мову, згідно з якою підтверджується приналежність до польської нації, проте такий документ прямо не вказує на те, що національність позивачки ОСОБА_2 «полька» (а. с. 14).

Судом також встановлено, що позивачка зверталася до відділу ДРАЦС РС Козівського РУЮ із заявою про внесення змін до актового запису про її народження за № 49, складеного 30 грудня 1971 року Козлівською селищною радою Козівського району Тернопільської області, а саме просила внести зміни до відомостей про національність матері з «українка» на «полька». Відповідно до висновку відповідача від 25 вересня 2015 року ОСОБА_2 відмовлено щодо зміни національності матері через відсутність підтверджуючих документів (а. с. 16). У звязку з такою відмовою позивачка звернулася до суду.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові норми.

Статтею 3 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин (ратифікованої Законом України № 703/97-ВР від 09 грудня 1997 року) передбачено, що кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Частиною другою статті 300 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Відносини, які виникають з приводу реалізації громадянами України прав і свобод, пов'язаних з їх належністю до національних меншин, регулюються Законом України «Про національні меншини в Україні» від 25 червня 1992 року № 2494-XII.

Згідно з положеннями статей 1, 3 цього Закону Україна гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної самосвідомості й самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід'ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність.

Відносини, пов'язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, визначення засад діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану регулюються положеннями Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398-VI (далі Закон № 2398-VІ).

Відповідно до статті 6 Закону № 2398-VІ відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

Статтею 9 Закону № 2398-VІ передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті; державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрація акта цивільного стану. Актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку.

Державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них (стаття 13 Закону № 2398-VІ).

Згідно зі статтею 22 Закону № 2398-VІ внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться, зокрема, за заявою особи, щодо якої складено актовий запис, спадкоємців померлого. Заява про внесення змін до актового запису цивільного стану подається до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених законодавством, - за місцем зберігання актового запису цивільного стану (частини друга, третя статті 22 Закону № 2398-VІ).

Внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством, відповідно до Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 96/5 від 12 січня 2011 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793 (далі Правила).

Відповідно до пункту 1.5 Правил заяви про внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання приймаються відділами державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, визначеному цими Правилами.

Разом із заявою про внесення змін до актового запису цивільного стану заявником подаються: свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану, у яких зазначені неправильні, неповні відомості або відомості, які підлягають зміні; інші документи, необхідні для розгляду заяви та вирішення питання по суті (пункт 2.6 Правил).

На підтвердження достовірності представлених заявником документів про державну реєстрацію актів цивільного стану відділом державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичним представництвом чи консульською установою України, додаються до матеріалів справи повні витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, копії відповідних актових записів цивільного стану, на підставі яких вирішується питання щодо необхідності внесення змін або відмови в цьому (пункт 2.7 Правил).

Згідно з пунктом 2.11 Правил факти, зазначені у заяві, а також записи у свідоцтвах про державну реєстрацію актів цивільного стану та в інших поданих заявником документах, якщо вони викликають сумніви щодо їх достовірності, можуть бути перевірені відділом державної реєстрації актів цивільного стану шляхом направлення запитів до відповідних установ, організацій для затребування необхідних документів.

В розумінні підпункту 2.15.9 пункту 2.15 відділ державної реєстрації актів цивільного стану складає висновок і вносить відповідні зміни до актового запису якщо під час державної реєстрації акту цивільного стану були допущені помилки (перекручення, пропуск відомостей, окремих слів або граматичні помилки чи вказані неправильні відомості).

Отже, з аналізу наведених норм випливає, що орган реєстрації актів цивільного стану вправі внести зміни до актового запису цивільного стану тільки у тому випадку, коли для цього наявні достовірні дані; внесення змін до актового запису про народження не можливе за відсутності документів, що підтверджували допущену помилку у графі національність батьків; дані Правила не передбачають можливості змінювати національність.

У спірному випадку національність матері позивачки ОСОБА_4 у свідоцтві про народження позивачки ОСОБА_2 вказана «українка», інших актових записів, які б містили інші відомості про національність такої особи позивачем суду не надано. Навпаки, у свідоцтві про шлюб батьків позивачки зазначено також національність ОСОБА_10 (після одруження ОСОБА_4) «українка». Таким чином, наведені вище докази дають підстави стверджувати про відсутність умов для внесення змін до актового запису про народження позивачки, оскільки надані докази підтверджують національність матері позивачки «українка».

ОСОБА_2 не надано доказів того, що за життя її мати ОСОБА_4 бажала змінити національність з «українка» на «полька», відсутні відомості, що остання оскаржувала записи у свідоцтві про одруження та народження дитини, тобто така особа волевиявлення щодо внесення змін відносно своєї національності у відповідних документах не виявляла, інших осіб на такі дії також не уповноважувала.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (стаття 69 КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Доказів, які б підтверджували, що під час державної реєстрації акту цивільного стану позивача були допущені помилки (перекручення, пропуск відомостей, окремих слів або граматичні помилки чи вказані неправильні відомості) суду не надано, до матеріалів справи не долучено. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані позивачем не переконують в обґрунтованості позовних вимог.

Надані суду докази не підтверджують національність матері позивачки «полька», а тому не підтверджується і національність позивачки ОСОБА_2 «полька».

Суд не бере до уваги пояснення позивачки про те, що у свідоцтві про народження рідної сестри матері позивачки вказана національність матері дитини ОСОБА_12 (баби позивачки) «полька», оскільки наведені вище докази є недостатніми та не дають можливості достовірно встановити національність матері позивачки, а відтак, не дають підстав для внесення змін до актового запису про народження позивачки.

Відповідно до роз'яснень, наведених у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» № 12 від 07 липня 1995 року, питання щодо встановлення неправильності в актовому записі про народження, зокрема щодо доповнення відомостей про національність та громадянство батьків, суд вирішує на підставі письмових (архівних матеріалів, відомостей, які містяться в паспорті, інших посвідчень тощо) та інших доказів, що з достовірністю підтверджують заявлену вимогу.

Частина друга статті 256 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, окрім зазначених у частині першій статті 256 Цивільного процесуального кодексу України, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 234 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд в порядку непозовного цивільного судочинства може розглядати справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

З аналізу вказаних норм вбачається, що позивач може звернутися в порядку цивільного судочинства із заявою пpо встановлення фактів, що мають юридичне значення. Між позивачем та відділом ДРАЦС РС Козівського РУЮ відсутній спір про право, вимоги особи стосуються встановлення фактів, що мають юридичне значення, а тому можуть розглядатися у порядку окремого провадження.

Така правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 липня 2013 року у справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа - відділ реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області про встановлення факту, що має юридичне значення.

Враховуючи вищенаведене, вимоги щодо зобов'язання внести відповідні зміни до актових записів є передчасними.

Також суд зазначає, що в даному випадку право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, передбачене статтею 300 Цивільного кодексу України, не порушене, оскільки не зазначення в документах національності «поляк», не перешкоджає позивачу дотримуватися польських звичаїв, традицій, культури та виявляти почуття національного самоусвідомлення, про що свідчить і ОСОБА_17 позивачки.

Щодо позовної вимоги про зобовязання відділ ДРАЦС РС Козівського РУЮ внести зміни в актовий запис про народження ОСОБА_2, вказавши національність дитини ОСОБА_2 «поляк», то суд звертає увагу на те, що чинне законодавства не передбачає зазначення таких відомостей про дитину в актовому записі про народження та у свідоцтві про народження.

Так, Порядок ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2007 року № 1064. Відповідно до пункту 4 такого Порядку запис в Реєстрі здійснюється шляхом внесення до нього у разі державної реєстрації народження дитини з одночасним визначенням її походження відомостей:

про дитину - прізвище, ім'я та по батькові, стать, дата і місце народження, кількість новонароджених дітей, живонароджена чи мертвонароджена дитина, яка за рахунком дитина народилася у матері, включаючи новонароджену (враховуючи померлих і не враховуючи мертвонароджених), найменування документа, що підтверджує факт народження дитини;

про батьків - прізвище, ім'я та по батькові, дата народження, громадянство, місце проживання батька, матері; підстава запису відомостей про батька; прізвище, ім'я та по батькові, адреса особи, що звернулася за державною реєстрацією народження дитини, серія і номер, яким органом видано паспорт або паспортний документ, дата його видачі;

про видачу свідоцтва - серія і номер свідоцтва про народження; дата і номер актового запису в книзі державної реєстрації народжень; найменування органу державної реєстрації актів цивільного стану, що здійснив державну реєстрацію народження дитини; прізвище, ім'я та по батькові особи, що здійснила державну реєстрацію, та її посада, дата і номер внесення відомостей до Реєстру.

Відповідно до зразків актового запису про народження та свідоцтва про народження, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1025 від 10 листопада 2010 року, в такому актовому записі про народження та у свідоцтві про народження у відомостях про дитину відсутня графа «національність».

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову про зобовязання внести зміни і доповнення в актовий запис про народження ОСОБА_2, вказавши в графі «національність» матері ОСОБА_4 «полька» замість «українка», та вказавши національність дитини ОСОБА_2 «полька». Позовні вимоги є необґрунтованими, а тому у їх задоволенні слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 2, 11, 86, 160-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козівського районного управління юстиції у Тернопільській області про зобов'язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України (оголошення вступної та резолютивної частини постанови), а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складений 26 листопада 2015 року.

Головуючий суддя Чепенюк О.В.

копія вірна

Суддя Чепенюк О.В.