Справа № 2а-0770/2874/11
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" листопада 2015 р. м. Київ К/800/12782/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2013 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року

у справі № 2а-0770/2874/11

за позовом Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3,

за участю Прокуратури Закарпатської області,

про застосування санкцій, пов'язаних із забороною організації і проведення азартних ігор на території України, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року, адміністративний позов Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області (далі - ДПІ у Тячівському районі ГУ Міндоходів у Закарпатській області; позивач) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3; відповідач) задоволено повністю. Стягнуто з ФОП ОСОБА_3 кошти в розмірі 7 680 000,00 грн. Конфісковано в дохід держави п'ять гральних автоматів та електронну рулетку, які знаходяться на зберіганні в ДПІ у Тячівському районі ГУ Міндоходів у Закарпатській області.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі ФОП ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2013 року, ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року та відмовити в задоволенні позову повністю.

В запереченні на касаційну скаргу Прокуратура Закарпатської області просить залишити її без задоволення, а постановлені у справі судові рішення - без змін.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, зважаючи на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 25 травня 2011 року під час відпрацювання території обслуговування та огляду приміщення за адресою: АДРЕСА_1 посадовими особами відділу податкової міліції ДПІ у Тячівському районі ГУ Міндоходів у Закарпатській області виявлено п'ять гральних автоматів та електронну рулетку для надання послуг у сфері грального бізнесу, на одному з яких громадянином ОСОБА_4 здійснювалась азартна гра, що стало підставою для висновку про порушення відповідачем, який орендує зазначене приміщення, вимог Закону України від 15 травня 2009 року № 1334-VI «Про заборону грального бізнесу в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 1334-VI) щодо заборони грального бізнесу та участі в азартних іграх.

Задовольняючи адміністративний позов повністю, судові інстанції виходили з того, що факт порушення ФОП ОСОБА_3 вимог Закону № 1334-VI підтверджується поясненнями свідків та постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 червня 2011 року у справі № 3-1124/11, що набрала законної сили, якою відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення (провадження господарської діяльності без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом).

Проте, колегія суддів вважає зазначений висновок судів передчасним, виходячи з таких підстав.

Відповідно до статті 2 Закону № 1334-VI в Україні забороняється гральний бізнес та участь в азартних іграх.

Частиною 1 статті 3 Закону № 1334-VI передбачено, що до суб'єктів господарювання, які організовують і проводять на території України азартні ігри, застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі вісім тисяч мінімальних заробітних плат з конфіскацією грального обладнання, а прибуток (дохід) від проведення такої азартної гри підлягає перерахуванню до Державного бюджету України.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 1 Закону № 1334-VI гральним бізнесом є діяльність з організації та проведення азартних ігор у казино, на гральних автоматах, у букмекерських конторах та в електронному (віртуальному) казино, що здійснюють організатори азартних ігор з метою отримання прибутку; азартною грою є будь-яка гра, умовою участі в якій є внесення гравцем ставки, що дає змогу отримати виграш (приз), і результат якої повністю або частково залежить від випадковості.

Таким чином, для кваліфікації діяльності суб'єкта підприємницької діяльності як грального бізнесу необхідна наявність одночасно трьох обов'язкових умов, а саме - діяльність з організації та проведення азартних ігор; здійснення такої діяльності організаторами азартних ігор-суб'єктами підприємницької діяльності; метою такої діяльності є отримання прибутку.

За змістом статей 11, 71, 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд зобов'язаний вжити заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, запропонувати сторонам подати докази на підтвердження своєї правової позиції, у разі необхідності витребувати докази з власної ініціативи, всебічно, повно та об'єктивно оцінити наявні у справі докази тощо.

Однак, в порушення наведених процесуальних норм судові інстанції не з'ясували обставин щодо фактичної організації та проведення азартних ігор в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 саме відповідачем, не надали належної правової оцінки поясненням дочки орендодавця ОСОБА_5, допитаної судом першої інстанції як свідка, щодо передачі розглядуваного приміщення в оренду не лише ФОП ОСОБА_3, але й ОСОБА_6.

При цьому власне наявний у матеріалах справи договір оренди приміщення, укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 та відповідачем, за відсутності, зокрема, акту його приймання-передачі не може бути єдиним та достатнім доказом на підтвердження використання такого приміщення особою у власній господарській діяльності, позаяк договір свідчить лише про наявність договірних зобов'язань, проте не підтверджує їх фактичного виконання.

Крім того, суди першої та апеляційної інстанцій при вирішенні даного спору безпідставно посилались на постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 червня 2011 року у справі № 3-1124/11 як на беззаперечний доказ порушення ФОП ОСОБА_3 законодавчої заборони на провадження грального бізнесу в Україні.

Так, відповідно до частини 4 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Диспозиція наведеної правової норми прямо вказує на те, що постанова суду у справі про адміністративний проступок є обов'язковою для суду, який розглядає справу. Разом з тим, вказане положення встановлює межі обов'язковості зазначеного різновиду судових рішень для адміністративного суду, що розглядає конкретну адміністративну справу. Така обов'язковість поширюється лише на те питання, чи мало місце певне діяння та чи вчинене воно особою, щодо якої прийнято відповідну постанову.

Отже, обов'язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені в постанові у справі про адміністративний проступок, щодо часу, місця та об'єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.

Постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 червня 2011 року у справі № 3-1124/11 встановлено факт надання ФОП ОСОБА_3 послуг на гральних атракціонах за відсутності дозвільних документів, проте, чи підпадають такі гральні пристрої та така діяльність під дію Закону № 1334-VI, зазначеним судовим актом не встановлено.

Більш того, правова кваліфікація діяння особи, наведена в постанові про адміністративний проступок (тобто застосування тих чи інших правових норм до відповідної поведінки), не є обов'язковою для адміністративного суду.

Відповідно висновки іншого суду щодо правомірності чи протиправності дій особи, поведінка якої є предметом розгляду в адміністративній справі, не є обов'язковими для адміністративного суду, який таку справу розглядає.

Висновки та оцінки іншого суду щодо правомірності поведінки особи, її винуватості у вчиненні правопорушення тощо не позбавляють адміністративний суд, який розглядає по суті справу, предмет якої пов'язаний із відповідними діяннями цієї особи, права надати їм власну оцінку.

Також, судовими інстанціями не враховано, що санкція у вигляді конфіскації грального обладнання полягає в примусовому позбавленні суб'єкта правопорушення права власності на таке обладнання. А відтак, за правопорушення, вчинене однією особою, не може притягатись до відповідальності інша особа. Відповідно, конфіскованим може бути лише те гральне обладнання, яке належить на праві власності суб'єкту правопорушення.

З огляду на наведене, не підлягає конфіскації на підставі частини 1 статті 3 Закону № 1334-VI гральне обладнання, яке, хоча і використане суб'єктом підприємницької діяльності під час вчинення ним порушення заборони на ведення грального бізнесу в Україні, але при цьому належить на праві власності іншій особі.

А відтак, для правильного вирішення питання щодо конфіскації грального обладнання, у разі достеменного встановлення судом факту порушення відповідачем вимог Закону № 1334-VI, необхідно з'ясувати обставини щодо приналежності такого обладнання на праві власності саме ФОП ОСОБА_3

Враховуючи те, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі з метою об'єктивності, всебічності та повноти розгляду справи підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

При новому розгляді справи суду слід врахувати, що згідно з частиною 1 статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення у справі.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.