Справа № 810/4435/15
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2015-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2015 року 810/4435/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши у порядку письмового провадження в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тетіївської об?єднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Тетіївської об?єднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Київській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.01.2015 №.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що висновки податкового органу про порушення позивачем вимог законодавства є необґрунтованими, а прийняте на їх підставі податкове повідомлення-рішення - протиправним.

Представник позивача звернувся до суду з письмовим клопотанням, яким підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити та розглядати справу за його відсутності.

Відповідач, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, явку свого представника не забезпечив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався. Надав письмові заперечення проти позову, в яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

На підставі ч. 4 ст. 122, ч. 6 ст. 128 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження на основі наявних у матеріалах справи доказів.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець Тетіївською районною державною адміністрацією Київської області 04.02.2009, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, згідно Свідоцтва №100025807 від 02.03.2007р.

До видів діяльності ФОП ОСОБА_1 за КВЕД відноситься : посередництво в торгівлі товарами широкого асортименту; добування піску, гравію, глин і коаліну, виробництво парових котлів, крім котлів центрального опалення, ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення, устаткування та монтаж машин і устаткування,інші види роздрібної торгівлі поза магазинами.

Посадовими особами відповідача проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань правильності і правомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість під час здійснення фінансово-господарських відносин з ПФ «Каскад ТСВ» (код за ) за період з 01.06.2014 року по 30.06.2014 року.

За результатами перевірки складено Акт від 25.12.2014 року №515/173/НОМЕР_1 (далі - Акт перевірки), згідно висновків якого встановлено порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.6 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями) та зазначено, що ФОП ОСОБА_1 завищено податковий кредит з податку на додану вартість всього на суму 124500 грн., в тому числі за серпень 2014 року на суму 159500,00 грн. сформованих за рахунок ПФ «Каскад ТСВ».

На підставі Акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення рішення від 19.01.2015 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 155625,00 грн., з яких: 124500 грн. - основного платежу та 31125 грн. - штрафних (фінансових) санкцій.

Вважаючи висновки податкового органу необґрунтованими, а прийняте на їх підставі податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Як встановлено судом, між ФОП ОСОБА_1 (Покупець) та ПФ «КАСКАД ТСВ» (Продавець) укладався договір на поставку обладнання №12/2 від 23.06.2014 року, відповідно до якого у даного підприємства було придбано котел ДКВР/13 загальною вартість 330000,00 гривень, економайзер ЕБН№330-И на суму 384000,00 грн., димосос ДН на суму 33000,00 грн. Всього на суму 747000,00 грн. (в тому числі ПДВ - 124500,00грн.)

На підставі отриманих за наслідками вказаної господарської операції податкових та видаткових накладних, договору на поставку обладнання, копії яких містяться в матеріалах справи, позивачем сформовано податкову звітність.

Отриманий товар позивачем використано в процесі господарської діяльності, придбаний котел та відповідне обладнання до нього проходить процедуру модернізації та удосконалення з метою подальшої реалізації.

З матеріалів справи слідує, що вони підписані та скріплені печатками сторін, мають всі належні реквізити згідно вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів робіт/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 ПК України).

Згідно п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріпленою печаткою (за наявності) податкову накладну.

З викладеного слідує, що законодавством визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це: не пов'язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця, фіктивність операцій/відсутність поставки (нездійснення оподатковуваної операції) та, крім того, відсутність у платника податків на момент перевірки первинних документів, податкових накладних або видача їх юридичною особою, яка не є платником ПДВ. У свою чергу, пунктом 5 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997 №165, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.06.1997 за №233/2037, визначено один випадок недійсності податкової накладної, а отже, і неможливості формування на її підставі податкового кредиту - якщо вона заповнена юридичною особою, яка не зареєстрована як платник ПДВ.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Частиною 1 ст. 9 цього Закону встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Водночас статтею 1 цього ж Закону встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ч. 2 цієї статті та пунктів 2.4., 2.5., 2.13 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити, зокрема, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції.

Отже, податкова звітність формується на підставі первинних бухгалтерських документів, одним з обов'язкових реквізитів яких є особистий підпис уповноваженої особи, яка підписала цей документ на підтвердження фактичного здійснення господарської операції.

Відтак, підписання первинних документів уповноваженою особою на підтвердження фактичного здійснення операції надає документу юридичну силу, робить його дійсним та, відповідно, є підставою для виникнення відповідних податкових наслідків за фактично здійсненою операцією.

При дослідженні факту здійснення господарських операцій оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тих операцій, на підставі яких сформовані дані податкового обліку.

Відповідачем не надано будь-яких доказів, у тому числі зазначених у Акті перевірки, на підтвердження висновків про безтоварність вказаної господарської операції, які покладено в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Також, при прийнятті рішення в даній адміністративній справі судом враховується, що предмет вказаних господарських операцій позивача відповідає видам його господарської діяльності, на що вказує аналіз операцій з придбання товару і його подальшого використання позивачем у власній господарській діяльності з метою отримання прибутку.

Контрагент позивача на момент вчинення господарських операцій був належним чином зареєстрований як юридична особа та мав статус платника ПДВ, що не заперечувалось податковим органом, отже, мав право видавати податкові накладні, які містять належну деталізацію товарів, видані контрагентом позивача за оподатковуваними операціями за ставкою 20%, що відповідає вимогам закону стосовно порядку їх оформлення та підстав видачі, наведені в них дані відповідають та кореспондуються з даними первинних документів. При цьому, первинні документи відповідають наведеним вище вимогам щодо форми і змісту.

Також, наявною в матеріалах справи фотокопією товаротранспортної накладної підтверджується факт транспортування товарів від постачальника до позивача.

Будь-яких доказів на підтвердження неможливості здійснення контрагентом позивача вказаних господарських операцій податковим органом суду не надано.

Зі змісту акту перевірки слідує, що його висновки ґрунтуються, зокрема, на податковій інформації від Західної ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 03.10.2014 №4983/7/20-33-22-03 про неможливість проведення зустрічної звірки ПФ «Каскад ТСВ» (код за ) щодо підтвердження господарських відносин з контрагентами покупцями та постачальниками за період з 01.05.2014 по 31.08.2014 року.

Проте, сама по собі інформація про неможливість проведення перевірки контрагента не може свідчити про нікчемність договорів та не спростовує реального факту придбання товару, підтвердженого належними первинними документами, які за змістом відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та які відображені у бухгалтерському та податковому обліку платника податків - покупця.

За умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до зміни складу активів платника податків-покупця, будь-які порушення постачальниками товару правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит.

У ході розгляду справи судом взято до уваги висновки Верховного Суду України. Так, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 31 листопада 2011 року у справі №21-47а10 , від 9 вересня 2008 року у справі №21-500во08, від 1 червня 2010 року у справі №21-573во10 Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Крім того, суд вважає за необхідне врахувати вимоги діючих міжнародних правових актів.

Згідно з статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" зазначено, що збільшення податковим органом зобов'язань особи з податку є втручанням до його майнових прав.

Таким чином, за практикою Європейського суду з прав людини вимога про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень, яке впливає на склад майна позивача, у тому числі шляхом безпідставного стягнення податків, зборів, штрафних санкцій тощо, є майновою.

У зв'язку з зазначеним протиправне винесення податковим органом спірних податкових повідомлень-рішень становить втручання у мирне володіння майном суб'єкта господарювання, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.

Розглядаючи справу "Інтерсплав" проти України про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, Європейський суд з прав людини висловив свою думку, яка полягає в наступному: "коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань".

Суд також зазначає, що відповідачем не наведено жодних обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, незвичності цих операцій для цих осіб, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли свідчити про фіктивність вчинених операцій, відсутність факту поставки продукції, а також того, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагента були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Судом під час розгляду справи також не встановлено обставин, які б свідчили про нікчемність правочинів, укладених між позивачем та його контрагентами.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено обставин та підстав, які б унеможливлювали формування позивачем сум валових витрат та податкового кредиту за вказаними операціями.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, відповідно, позовні вимоги підлягають задоволенню, а висновки податкового органу про нікчемність вказаного правочину є безпідставними та непідтвердженими жодними доказами.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

До позовної заяви позивачем додано докази сплати судового збору у сумі 1556,25 грн. (платіжні доручення від 30.07.2015 №164, від 03.09.2015 № 5 та від 16.09.2015 № N1AEW39770), які підлягають стягненню з Державного бюджету України на його користь.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 94, 122, 128, 158-163, 167, 257 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Тетіївської об"єднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Київській області від 19.01.2015 року № на загальну суму 155625,00 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1556,25 (одна тисяча п'ятсот п"ятдесят шість) грн. 25 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лапій С.М.