Справа № 2а-16510/12/2670
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" листопада 2015 р. м. Київ К/800/38841/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Ситникова О.Ф., Швеця В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 лютого 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, третя особа - Національна комісія, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, про визнання протиправним наказу та поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, третя особа - Національна комісія, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просила: визнати протиправним та скасувати наказ Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 01.11.2012 року №505-к про її звільнення з посади заступника директора департаменту юридичного забезпечення за пунктом першим статті 40 Кодексу законів про працю України, як такий, що прийнятий всупереч вимогам чинного законодавства; поновити її на посаді заступника директора департаменту юридичного забезпечення Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України з 01.11.2012 року та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу у суму 35581 грн. 26 коп.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 лютого 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2013 року у задоволені позову відмовлено.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернулась до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, задовольнивши позов.

Відповідач у письмових запереченнях на вказану касаційну скаргу, які надійшли до Вищого адміністративного суду України просить її залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін. Третя особа письмових заперечень не надала.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга заявника підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач перебувала на службі у Державній комісії з регулювання ринків фінансових послуг України з грудня 2003 року, в 2007 році досягла пенсійного віку (55 років). Строк перебування не державній службі продовжено до 18 травня 2012 року.

На виконання Указу Президента України від 23 листопада 2011 року №1069/2011 (із змінами від 09 жовтня 2012 року № 588/2012) «Про ліквідацію Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України», 22 грудня 2011 року ОСОБА_4 попереджено про наступне звільнення з займаної посади під підпис.

Наказом голови комісії з ліквідації Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 01.11.2012 року №505-к позивача було звільнено з посади заступника директора департаменту юридичного забезпечення за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю, у зв'язку з ліквідацією Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України.

Інформацію (звіт) про заплановане вивільнення працівників станом на 12 січня 2012 року та інформацію (звіт) про фактичне вивільнення працівників станом на 01 листопада 2012 року щодо позивача надіслано до Центру зайнятості населення.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суди попередніх інстанцій, досліджуючи процедуру звільнення позивача із займаної посади зазначили, що ліквідація юридичної особи передбачає скорочення всієї штатної чисельності його працівників та ліквідацію всіх штатних посад. Для розірвання трудового договору за згаданою підставою має значення сам факт ліквідації державної установи. Ліквідація державної установи - самостійна підстава розірвання трудового договору з працівниками державної установи. При цьому, працівники державного органу, що ліквідується, мають бути звільнені з роботи за пунктом 1 статті 40 КЗпП у зв'язку з повною ліквідацією державного органу.

З даними висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів Вищого адміністративного суду України, враховуючи правову позицію колегії суддів Верховного Суду України, що висловлена у постанові від 16 жовтня 2012 року № 21-267а12, не погоджується та вважає її передчасною.

Зміст даної позиції зводиться до того, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Тобто, при ліквідації державної установи публічного права на іншу державну установу, якій передані функції ліквідованої установи і яка є фактичним правонаступником цієї установи, переходять усі обов'язки ліквідованої установи щодо працевлаштування звільнених працівників ліквідованої установи та відшкодування усіх витрат, пов'язаних з незаконним звільненням працівника.

Відповідно до положень статті 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Таким чином, з врахуванням зазначеного необхідно встановити повноваження органу, що був ліквідований та новоствореного органу публічного права (якщо мало місце його створення) з одночасним встановленням чисельності штату в ньому та, зокрема, посади позивача, яку вона обіймала до звільнення.

Вказані висновки також узгоджуються із практикою Вищого адміністративного суду України, зазначеною в ухвалі від 24 січня 2013 року №К-18678/10.

У зв'язку із вказаним колегія суддів вважає, що справу необхідно направити на новий розгляд до суду першої інстанції для з'ясування цих питань в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 222, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 лютого 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, третя особа - Національна комісія, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, про визнання протиправним наказу та поновлення на роботі скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та не підлягає перегляду.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Швець