Справа № 817/3250/15
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2015-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року 16 год. 35 хв.Справа № 817/3250/15 м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., за участю: секретаря судового засідання Єрмошкіної Л.І.; позивача - ОСОБА_1; представника позивача - адвоката Януля В.С. (договір про надання правової допомоги від 10 листопада 2015 року); представника відповідача - Чернюк О.О. (довіреність від 12 березня 2015 року); розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про скасування індивідуальної податкової консультації та надання нового висновку.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі іменується - позивач) до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі іменується - відповідач), в якому позивач просить суд скасувати індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладену в Листі заступника начальника головного управління ДФС у Рівненській області Друзюк Н.І. від 16.10.2015 №К1023/17-00-17-01 та надати висновок про наявність в позивача права на здійснення підприємницької діяльності по оптовій торгівлі кам'яним вугіллям зі сплатою єдиного податку на підставі Витягу з реєстру платників єдиного податку від 07.04.2015 за №72/17, виданого Здолбунівською ДПІ Рівненської обласної ДПС.

На обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що є фізичною особою-підприємцем на спрощеній системі оподаткування та здійснює діяльність по оптовій торгівлі кам'яним вугіллям. Зі змісту Витягу з реєстру платників єдиного податку, виданого Здолбунівською ОДПІ Рівненської обласної ДПС від 07.04.2015 №72/17 вбачається, що позивач має право здійснювати господарську діяльність по класу КВЕД-2010 - 46.71, а саме: оптову торгівлю кам'яним вугіллям. Як стало відомо позивачу, фіскальний орган за результатами перевірки фізичних осіб-підприємців, які займаються аналогічною діяльністю, робить висновок про відсутність права перебування на спрощеній системі оподаткування у зв'язку з торгівлею корисними копалинами - кам'яним вугіллям. Тому, 15.09.2015 позивач звернувся до начальника Головного управління ДФС у Рівненській області з заявою про надання індивідуальної податкової консультації з приводу подальшого порядку оподаткування його доходів. За результатами розгляду заяви заступник начальника Головного управління ДФС у Рівненській області надав позивачу індивідуальну податкову консультацію від 16.10.2015, в якій зазначено, що платниками податку першої-третьої групи не можуть бути суб'єкти господарювання, які здійснюють видобуток, реалізацію корисних копалин, крім реалізації корисних копалин місцевого значення, а кам'яне вугілля віднесене до корисних копалин державного значення. Однак, позивач вважає, що здійснює свою діяльність зі сплатою єдиного податку відповідно до вимог законодавства, оскільки сам фіскальний орган зареєстрував фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку, а відтак видав йому витяг платника єдиного податку із зазначенням виду господарської діяльності по КВЕД-2010 - клас 46.71. Крім того, позивач зазначає, що він не здійснює виробництво і реалізацію корисних копалин (вугілля), він купує вугілля, котре вже втратило ознаки (статус) корисних копалин, а набуло ознак товару, щодо якого немає обмежень в обороті. Тому, позивач просить суд скасувати індивідуальну податкову консультацію та надати висновок про наявність в нього права на здійснення підприємницької діяльності по оптовій торгівлі кам'яним вугіллям зі сплатою єдиного податку.

Ухвалою судді від 26.10.2015 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання, призначене на 16.11.2015, прибув представник позивача, підтримав заявлені позовні вимоги, та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

До суду також прибув представник відповідача, подав заперечення проти позову, та вказав, що відповідно до підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України, не можуть бути платниками єдиного податку першої-третьої груп фізичні особи-підприємці, які здійснюють видобуток та реалізацію корисних копалин, крім реалізації корисних копалин місцевого значення. Тому, позивач, у разі здійснення господарської діяльності з видобутку та реалізації корисних копалин, крім реалізації корисних копалин місцевого значення, повинен здійснювати свою діяльність на загальній системі оподаткування. Відтак, відповідач вважає, що адміністративний позов безпідставний, тому просить суд в задоволенні позову відмовити.

На підставі частини 3 статті 160 КАС України, вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 16.11.2015.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з'ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, пройшов процедуру державної реєстрації, а відтак набув правового статусу суб'єкта господарювання в розумінні статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» від 15.05.2003 №755-IV; перебуває на обліку у Здолбунівській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області (статті 63, 65 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі іменується - ПК України)); та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (стаття 45 ПК України, статті 1, 17, 18 Закону України №755-IV).

11.03.2015 позивач подав заяву до фіскального органу про застосування спрощеної системи оподаткування, за результатами розгляду якої перейшов на спрощену систему оподаткування та 07.04.2015 отримав Витяг з реєстру платників єдиного податку №72/17 (а.с. 9).

У Витязі зазначено, що позивач став платником єдиного податку 3 групи з 01.04.2015 та з переліком видів господарської діяльності згідно з КВЕД ДК 009:2010, в тому числі: 46.71 оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами.

Позивач звернувся до начальника Головного управління ДФС у Рівненській області з заявою від 15.09.2015 про надання індивідуальної податкової консультації з приводу подальшого порядку оподаткування його доходів від підприємницької діяльності по оптовій торгівлі кам'яним вугіллям у зв'язку з тим, що як стало відомо позивачу, фіскальний орган за результатами перевірки інших фізичних осіб-підприємців, які займаються аналогічною діяльністю, робить висновок про відсутність права перебування на спрощеній системі оподаткування у зв'язку з торгівлею корисними копалинами - кам'яним вугіллям (а.с. 10-11).

Заступник начальника Головного управління ДФС у Рівненській області надав позивачу індивідуальну податкову консультацію від 16.10.2015, в якій зазначено, що платниками податку першої-третьої групи не можуть бути суб'єкти господарювання, які здійснюють видобуток, реалізацію корисних копалин, крім реалізації корисних копалин місцевого значення, а кам'яне вугілля віднесене до корисних копалин державного значення.

Не погоджуючись з отриманою індивідуальної податковою консультацією позивач звернувся до суду.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу індивідуальної податкової консультації, на відповідність вимогам частини 3 статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд зазначає наступне.

Підпунктом 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що податкова консультація - допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Згідно з пунктом 52.1 статті 52 ПК України, за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Відповідно до підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 ПК України, платник податків має право оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб), надані контролюючими органами податкові консультації.

Аналогічно і пунктом 53.3 статті 53 ПК України регламентовано право платника податків оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій або електронній формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Не погоджуючись з наданою фіскальним органом індивідуальною податковою консультацією, позивач зазначив, що перебуваючи на спрощеній системі оподаткування він здійснює оптову торгівлю кам'яним вугіллям.

Пункт 291.2 статті 291 ПК України передбачає, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності - це особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Відповідно до пункту 297.1 статті 297 ПК України, платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів: 1) податку на прибуток підприємств; 2) податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об'єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності платника єдиного податку першої - третьої групи (фізичної особи) та оподатковані згідно з цією главою; 3) податку на додану вартість з операцій з постачання товарів, робіт та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, крім податку на додану вартість, що сплачується фізичними особами та юридичними особами, які обрали ставку єдиного податку, визначену підпунктом 1 пункту 293.3 статті 293 цього Кодексу, а також що сплачується платниками єдиного податку четвертої групи; 4) податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва; 5) рентної плати за спеціальне використання води платниками єдиного податку четвертої групи.

Згідно з пунктом 291.3 статті 291 ПК України, юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Згідно з пунктом 291.4 вказаної статті до третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб'єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 20000000 гривень.

Відповідно до підпункту 5 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 вказаної статті, не можуть бути платниками єдиного податку суб'єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які здійснюють видобуток, реалізацію корисних копалин, крім реалізації корисних копалин місцевого значення.

Визначення поняття «корисні копалини» міститься у підпункті 14.1.91 пункту статті 14 ПК України, та передбачає, що корисні копалини - природні мінеральні утворення органічного і неорганічного походження у надрах, у тому числі будь-які підземні води, а також техногенні мінеральні утворення в місцях видалення відходів виробництва та втрат продуктів переробки мінеральної сировини, які можуть бути використані у сфері матеріального виробництва і споживання безпосередньо або після первинної переробки.

Відповідно до підпункту 14.1.51 вказаної статті, добуванням корисних копалин є сукупність технологічних операцій з вилучення, у тому числі з покладів дна водойм, та переміщення, у тому числі тимчасове зберігання, на поверхню частини надр (гірничих порід, рудної сировини тощо), що вміщує корисні копалини.

Відповідно до підпункту 14.1.128 вказаної статті, обсяг видобутих корисних копалин (мінеральної сировини) - це обсяг товарної продукції гірничодобувного підприємства, що відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси» обліковується гірничодобувним підприємством як запаси - активи, вартість яких може бути достовірно визначена, для яких існує імовірність отримання їх власником - суб'єктом господарювання економічної вигоди, пов'язаної з їх використанням, та які складаються з: сировини, призначеної для обслуговування виробництва, у тому числі шляхом виконання господарських договорів про послуги з давальницькою сировиною, та адміністративних потреб; готової продукції, що виготовлена на гірничодобувному підприємстві, у тому числі шляхом виконання господарських договорів про послуги з давальницькою сировиною, призначена для продажу і відповідає технічним та якісним характеристикам, передбаченим договором або іншим нормативно-правовим актом.

За приписами підпункту 14.1.37 вказаної статті, господарська діяльність гірничодобувного підприємства з видобування корисних копалин для цілей розділу XI цього Кодексу - діяльність гірничодобувного підприємства, яка охоплює процеси добування та первинної переробки корисних копалин.

Первинна переробка (збагачення) мінеральної сировини як вид господарської діяльності гірничодобувного підприємства включає сукупність операцій збирання, дроблення або мелення, сушку, класифікацію (сортування), брикетування, агломерацію, за виключенням агломерації руд з термічною обробкою, та збагачення фізико-хімічними методами (без якісної зміни мінеральних форм корисних копалин, їх агрегатно-фазового стану, кристалохімічної структури), а також може включати переробні технології, що є спеціальними видами робіт з добування корисних копалин (підземна газифікація та виплавляння, хімічне та бактеріальне вилуговування, дражна та гідравлічна розробка розсипних родовищ, гідравлічний транспорт гірничих порід покладів дна водойм).

Таким чином, природні мінеральні утворення органічного та неорганічного характеру є корисними копалинами лише у випадку їх знаходження у надрах, відтак, видобуток, облік та реалізацію корисних копалин можуть здійснювати лише гірничодобувні підприємства.

Перелік корисних копалин загальнодержавного значення затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 року № 827, серед яких, зокрема, кам'яне вугілля.

Пунктом 263.9 статті ПК України визначено, що вугілля кам'яне відноситься до корисних копалин, та встановлено ставки плати за користування надрами для видобування корисних копалин. За змістом вказаного пункту кам'яне вугілля є корисною копалиною лише при його видобутку та реалізації після первинної переробки (збагачення) гірничорудним підприємством.

Видобування корисних копалин, а саме вугілля кам'яного відбувається шахтним шляхом, а центральні збагачувальні фабрики переробляють, збагачують корисну копалину, поділяють її на фракції та асортименти, крім того видаляючи склад золи та вологи в сторону зменшення, а вуглецю - в сторону збільшення. Таким чином, за результатом вже такої переробки корисної копалини - вугілля кам'яного як сировини отримується та в подальшому реалізовується, зокрема вугілля як паливо, яке має свої технічні характеристики та хімічні показники (склад сірки, вологи, золи, теплоти горіння). Це не може вважатися вже корисною копалиною, а таке кам'яне вугілля виступає як товар чи продукція для реалізації.

В переліку видів господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у Витязі з реєстру платників єдиного податку від 07.04.2015 зазначений вид діяльності класу 46.71 «Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами», що відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010 «Класифікація видів економічної діяльності» включає в себе: оптову торгівлю паливом, мастильними матеріалами, оливами; деревним вугіллям, кам'яним вугіллям, коксом, паливною деревиною, нафталіном, сирою нафтою, дизельним паливом, бензином, пальним, пічним паливом, гасом, скрапленим нафтовим газом, бутаном і пропаном, мастильними матеріалами, очищеними нафтопродуктами.

Тобто, в даному переліку перерахована продукція вже після первинної обробки певних корисних копалин, та ніяким чином не стосується реалізації самих корисних копалин.

Таким чином, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює придбання та продаж кам'яного вугілля, як товару, а не його видобуток та реалізацію, як корисної копалини, тому висновок відповідача у індивідуальній податковій консультації про те, що позивач не має права застосовувати спрощену систему оподаткування, є помилковим.

Крім того, пункти 299.1-299.3 статті 299 ПК України регламентують, що реєстрація суб'єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку. У разі відсутності визначених цим Кодексом підстав для відмови у реєстрації суб'єкта господарювання як платника єдиного податку контролюючий орган зобов'язаний протягом двох робочих днів від дати надходження заяви щодо переходу на спрощену систему оподаткування зареєструвати таку особу платником єдиного податку.

Відповідно до пункту 299.6 статті 299 ПК України, підставами для прийняття контролюючим органом рішення про відмову у реєстрації суб'єкта господарювання як платника єдиного податку є виключно, в тому числі невідповідність такого суб'єкта вимогам, встановленим статтею 291 цього Кодексу.

Саме на цю норму підпункту 291.5.1 пункту 5 статті 291 ПК України посилається фіскальний орган в індивідуальній податковій консультації, якою передбачено, що платниками єдиного податку першої-третьої груп не можуть бути суб'єкти господарювання, які здійснюють видобуток, реалізацію корисних копалин, крім реалізації корисних копалин місцевого значення.

Однак, як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи та не заперечується фіскальним органом, на підставі поданої позивачем заяви про застосування спрощеної системи оподаткування з зазначенням в ній обраних видів діяльності, в тому числі по класу згідно з КВЕД 46.71 «Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами», Здолбунівська ОДПІ Головного управління ДФС у Рівненській області не знайшла підстав для відмови у реєстрації платником єдиного податку та здійснила реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 платником єдиного податку 3 групи з 01.04.2015.

Тому, індивідуальна податкова консультація Головного управління ДФС у Рівненській області від 16 жовтня 2015 року №1023/14/17-00-17-01, надана фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1, підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про надання висновку про наявність в позивача права на здійснення підприємницької діяльності по оптовій торгівлі кам'яним вугіллям зі сплатою єдиного податку на підставі Витягу з реєстру платників єдиного податку від 07.04.2015 за №72/17, виданого Здолбунівською ДПІ Рівненської обласної ДПС, то така позовна вимога не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Суд зазначає, що вирішуючи переданий на розгляд суду спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась із позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов та наявність повноважень та правомірності дії відповідача в межах визначених частиною 3 статті 2 КАС України.

Встановивши наявність у особи, яка звернулась з позовом до суду, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання вказаного права (інтересу) і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Зміст суб'єктивного матеріального права, або охоронюваного законом інтересу визначається не предметом позову, а його підставою.

Під підставою позову, слід розуміти фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога (вимоги) позивача. Зокрема йдеться про юридичні факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права та які зумовлюють виникнення, зміну та припинення спірних правовідносин, а також інші доказові факти на підставі яких можна зробити висновок про наявність або відсутність зазначених юридичних фактів.

В свою чергу, предметом позову визначається спосіб захисту порушеного суб'єктивного права (інтересу).

Частинами 4 та 5 статті 105 КАС України визначено перелік вимог, які може містити адміністративний позов.

Разом з тим, у випадку, якщо позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права, суд установивши порушення вимог законодавства, має захистити права та охоронювані законом інтереси, самостійно обравши при цьому спосіб, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод і інтересів позивача від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, коли ці порушення ще не припинені.

Абзацами другим та третім пункту 53.3 статті 53 ПК України передбачено, що скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду. Протягом 30 календарних днів із дня набрання законної сили рішенням суду про скасування наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, або контролюючий орган з урахуванням висновків суду зобов'язані опублікувати узагальнюючу податкову консультацію або надати платнику податків індивідуальну податкову консультацію.

Тобто, повним судовим захистом порушених прав позивача є скасування індивідуальної податкової консультації, вже наслідком чого, в свою чергу, є надання відповідачем нової податкової консультації з врахуванням висновку суду, що є обов'язком контролюючого органу, покладеним нормами податкового законодавства. А тому, позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають.

Відповідно до вимог статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати присуджуються на користь позивача відповідно до задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Скасувати індивідуальну податкову консультацію Головного управління ДФС у Рівненській області від 16 жовтня 2015 року №1023/14/17-00-17-01, надану фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії постанови, складеної у повному обсязі, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Суддя К.М. Недашківська