Справа № 814/2961/14
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/2961/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

при секретарі Кіселик Д.С.,

за участю представника відповідача Чернявського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу Южноукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2014 року по справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Алекс» до Южноукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

26.09.2014р. ПП «Алекс» звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Южноукраїнської ОДПІ ГУ Міндоходів у Миколаївській області, в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.08.2014р. №, яким підприємству визначено суму грошового зобов'язання по ПДВ за основним платежем у розмірі 17 735 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 8867,5 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при проведенні перевірки відповідач дійшов необґрунтованого висновку про порушення підприємством вимог чинного законодавства, а тому спірне податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2014 року адміністративний позов ПП «Алекс» задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення Южноукраїнської ОДПІ ГУ Міндоходів у Миколаївській області № від 26.08.2014р.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, представник Южноукраїської ОДПІ ГУ Міндохдів у Миколаївській області 14.04.2015р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.10.2015р. та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, виступ представника відповідача та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ПП «Алекс» зареєстрований як юридична особа 09.01.1998р. виконкомом Южноукраїнської міськради., знаходиться на податковому обліку з 09.03.1999р. та є платником ПДВ. Відповідно до КВЕД, підприємство позивача займається діяльністю з розміщення відпочиваючих.

Так, для здійснення своєї господарської діяльності позивачем було укладено з ТОВ «Проф-Трейд» договір №12 від 17.05.2013р. про надання послуг; договір поставки №20 від 24.06.2013р.; договір поставки №37 від 04.07.2013р.

В період з 29.04.2014р. по 05.05.2014р. співробітниками Южноукраїнської ОДПІ було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПП «Алекс» з питань достовірності нарахування податкового кредиту з ТОВ «Проф-Трейд» () за період травень 2013р., липень - серпень 2013р. та формування витрат що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування в 2 та 3 кварталах 2013р.

За результатами вказаної перевірки складено акт №19/1409-22-01/19300093 від 07.05.2014р., яким було встановлено ряд порушень підприємством діючого податкового законодавства та укладені у перевіряє мий період договори з зазначеним вище контрагентом фактично визнані безтоварними.

В подальшому, на підставі цього акту, уповноваженою особою відповідача були прийняті податкові повідомлення-рішення від 29.05.2014р.:

- №, яким позивач було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 34292,50 грн. (з яких 27434 грн. - основний платіж, 6858,50грн. - штрафні (фінансові) санкції);

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 42819 грн. (з яких 28546 грн. - основний платіж, 14 273 грн. - штрафні (фінансові) санкції);

- №, яким ПП зменшено від'ємне значення суми ПДВ у розмірі 997 грн.

Не погоджуючись з цими податковими повідомленнями-рішеннями, керівник ПП «Алекс» оскаржив їх у адміністративному порядку до ГУ Міндоходів у Миколаївській області, в зв'язку з чим, 07.08.2014р. була проведена додаткова документальна позапланова невиїзна перевірка ПП «Алекс» з питань достовірності нарахування податкового кредиту ТОВ «Проф-Трейд» за період травень 2013р., липень - серпень 2013р. та формування витрат при визначенні об'єкта оподаткування в 2013р., за результатами якої складено акт №26/14-09-22-01/19300093 від 11.08.2014р.

Крім того, за результатами розгляду вказаної вище скарги ПП «Алекс», з урахуванням вищезазначеного акту перевірки ГУ Міндоходів у Миколаївській області, податкове повідомлення-рішення від 29.05.2014р. № було скасовано, податкове повідомлення-рішення від 29.05.2014р. № - скасовано в частині визначення податкового зобов'язання з ПДВ у сумі 10811 грн. та застосування штрафної (фінансової) санкції у сумі 5 405,50 грн., в іншій частині - залишено без змін.

Далі, рішенням ДФС України скарга ПП «Алекс» залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення Южноукраїнської ОДПІ ГУ Міндоходів у Миколаївській області від 29.05.2014р. №, № залишені без змін з урахуванням рішення, прийнятого за розглядом первинної скарги.

В серпні 2014 року ПП «Алекс» було отримало податкове повідомлення-рішення № від 26.08.2014р. про збільшення грошового зобов'язання з ПДВ на 17 735 грн. та нарахування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 8867,50 грн.

Не погоджуюсь з зазначеними діями та спірним рішенням податкового органу № від 26.08.2014р., позивач оскаржив їх до суду.

Вирішуючи справу по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно з неправомірності спірного рішення відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, цілком погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

А згідно із ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом.

Як слідує з положень п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, з 01.01.2011 р. він регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до приписів п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім НБУ) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Положеннями ж п.75.1 ст.75 ПК України, в свою чергу, передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з приписами п.44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Також, статтею 1 Закону України від 16.07.1999 р. № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у т.ч. договори, накладні, рахунки, акти тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції та за наявності всіх реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Відповідно до змісту положень статті 1 Закону №996-ХІV, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Тобто, визначальною і обов'язковою ознакою будь-якої господарської операції є реальна зміна майнового стану платника податків, що також відповідає і кореспондує з нормами ПК.

Так, у відповідності до вимог п.138.2 ст.138 ПКУ, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

А згідно п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у т.ч. при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у т.ч. інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість, є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Отже, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно до змісту приписів п.198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у т.ч. в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у т.ч. у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Таким чином, з наведених вище норм ПКУ вбачається, що сама по собі несплата податку продавцем (у т.ч. внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем та суму бюджетного відшкодування.

Чинним законодавством України не встановлено обов'язку покупця сплачувати ПДВ ще й до бюджету, коли такий податок не буде сплачений продавцем або іншою особою, з урахуванням суми податку, отриманого від покупця в ціні товару. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність з негативними наслідками саме щодо цієї особи.

Отже, зазначена обставина, на думку суду, не є достатньою підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у разі, якщо останній мав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого кредиту.

Крім того, п.198.2 ст.198 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У відповідності до п.198.6 ст.198 ПКУ, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, що не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно вимог п.201.11 ст.201 ПКУ).

Пунктом 200.1 ст.200 ПК України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Так, судовою колегією з матеріалів справи встановлено, що ПП «Алекс», відповідно до КВЕД займається діяльністю з розміщення відпочиваючих.

Для здійснення своєї господарської діяльності позивачем було укладено з ТОВ «Проф-Трейд» договір №12 від 17.05.2013р. про надання послуг; договір поставки №20 від 24.06.2013р.; договір поставки №37 від 04.07.2013р.

Відповідно до умов договору №12 від 17.05.2013 року, виконавець (ТОВ «Проф-Трейд») зобов'язувався надати замовнику (ПП «Алекс») послуги по організації прання та чищення виробів відповідно переліку, а замовник - прийняти та оплатити послуги.

Так, факт оплати зазначених в цьому договорі послуг підтверджений наявними у матеріалах справи платіжним дорученням №133 від 28.05.2013 року, квитанціями до прибуткового касового ордеру №97 від 09.07.2013 року і №122 від 08.08.2013 року, рахунками-фактурами №ПТ-000302 від 09.07.2013 року і №ПТ-000376 від 08.08.2013 року.

По справі також встановлено, що самі вироби були передані контрагенту відповідно до накладних №2 від 05.07.2013 року, №3 від 09.07.2013 року, №3 від 05.08.2013 року і №4 від 08.08.2013 року.

Слід зазначити, що одночасно з цим позивачем до суду були надані і звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №34 від 09.07.2013 року та №37 від 08.08.2013 року, що, в свою чергу, підтверджує транспортні витрати на поставку виробів для прання та чищення.

Крім того, на підтвердження реальності цієї господарської операції позивачем також надано і акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ПТ-0000077 від 09.07.2013 року, №ПТ-0000098 від 08.08.2013 року, належним чином оформлені податкові накладні №19 від 09.07.2011 року на суму 3417,30 грн. (в т.ч. ПДВ у розмірі 569,55 грн.), №16 від 08.08.2013 року на суму 6392,40 грн. (в т.ч. ПДВ у розмірі 1065,40 грн.).

Далі, судовою колегією встановлено, що відповідно до умов договору поставки №20 від 24.07.2013 року постачальник (ТОВ «Проф-Трейд») зобов'язаний систематично поставляти та передавати у власність покупця (ПП «Алекс») товари народного споживання, а покупець - приймати та оплачувати зазначені товари.

Так, факт оплати за придбані товари підтверджений наявними в матеріалах справи рахунками-фактурами №ПТ-0000222 від 01.07.2013 року, №ПТ-000364 від 02.08.2013 року та квитанціями до прибуткового касового ордеру №85 від 01.07.2013р. і №101 від 02.08.2013р.

Позивачем також надані і звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №32 від 01.07.2013 року та №36 від 02.08.2013 року, що підтверджують транспортні витрати на поставку товарів.

На підтвердження реальності господарської операції позивачем також було надано до суду і видаткові накладні №ПТ-000222 від 01.07.2013 року, №ПТ-000364 від 02.08.2014 року та податкові накладні №10 від 01.07.2013 року - на суму 5090,52 грн. (в т.ч. ПДВ у розмірі 848,42 грн.) і №3 від 02.08.2013 року - на суму 4386,08 грн. (в т.ч. ПДВ у розмірі 731,01 грн.).

Як видно з умов договору поставки №37 від 04.07.2013 року, постачальник (ТОВ «Проф-Трейд») зобов'язаний систематично поставляти та передавати у власність покупця (ПП «Алекс») товар відповідно до специфікації, а покупець - приймати та оплачувати товар.

Так, факт оплати за придбані товари підтверджений наявними в матеріалах справи квитанціями до прибуткового касового ордеру №161 від 15.08.2013 року, №160 від 14.08.2013 року, №162 від 16.08.2013 року, №163 від 19.08.2013 року, №164 від 20.08.2013 року, №165 від 21.08.2013 року, №157 від 09.08.2013 року, №158 від 12.08.2013 року та №159 від 13.08.213 року; рахунком-фактурою №ПТ-000547 від 02.08.2013 року та №ПТ-000555 від 07.08.2013р.

Крім того, позивачем надані і відповідні звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №40 від 16.08.2013 року, №41 від 21.08.2013 року, №38 від 09.08.2013 року та №39 від 13.08.2013 року, що, в свою чергу, підтверджує транспортні витрати на поставку товарів, яка фактично здійснювалася силами постачальника.

На підтвердження реальності господарської операції позивачем також надано й видаткові накладні №ПТ-00547 від 02.08.2013 року і №ПТ-00555 від 07.08.2014 року та податкові накладні №12 від 02.08.2013 року - на суму 58252,52 грн. (в т.ч. ПДВ у розмірі 9708,75 грн.) і №88 від 07.08.2013 року - на суму 28871,05 грн. (в т.ч. ПДВ у розмірі 4811,84 грн.).

Ще раз необхідно звернути увагу на те, що усі податкові та видаткові накладні були оформлені належним чином та до цього часу не визнані недійсними ні податковим органом, ні судом. До того ж, на момент їх видачі підприємство-постачальник (як і позивач) було зареєстровано платником ПДВ та мало відповідне свідоцтво.

Також, ці господарські операції з придбання товарів, послуг, отриманих від ТОВ «Проф-Трейд» були відображені як в бухгалтерському обліку в рахунку №631 «Розрахунки з постачальниками», так і в податковій декларації з ПДВ за серпень 2013 року. При чому, з усіх операцій позивачем було реально сплачено ПДВ до державного бюджету.

Крім того, придбані у ТОВ «Проф-Трейд» товари та послуги були використані в господарській діяльності ПП «Алекс», т.б. для функціонування бази відпочинку «Аннсвет».

Що ж стосується висновків спірного акту перевірки щодо неможливості здійснення ТОВ «Проф-Трейд» поставки послуг та товарів, то судова колегія, з цього приводу зазначає наступне.

Так, в акті перевірки Южноукраїнська ОДПІ посилається на акт ДПІ у Заводському pайоні м.Миколаєва від 13.11.2013р. №118/14-04-22-02/32283867 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Проф-Трейд» щодо підтвердження господарських відносин з контрагентами постачальниками та покупцями за період з 01.01.2013р. по 31.08.2013р.». Але, слід зазначити, що при складанні цього акту податковим органом фактично не досліджувались жодні первинні документи підприємтсва. Таким чином, посилаючись виключно тільки на інформацію даного акту, інспектором-ревізором і було зроблено помилкові висновки про те що ТОВ «Проф-Трейд» здійснювало операції без мети настання реальних наслідків, з метою заниження об'єкту оподаткування та для отримання податкової вигоди.

І на останнє, судова колегія приймає до уваги та ще раз вважає за необхідне наголосити на тому, що згідно з вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину (ст.204 ЦК України), а відповідно до ст.61 Конституції України, юридична відповідальність особи має виключно індивідуальний характер. Тобто, якщо контрагент позивача або його контрагенти у 2-й чи 3-й ланках ланцюга, не виконали своїх податкових зобов'язань, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.

При чому, слід зазначити, що вищенаведені висновки повністю узгоджуються із правовими позиціями Верховного Суду України при вирішенні спорів цієї категорії та практикою Європейського Суду з прав людини.

Таким чином, за вказаних обставин, судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неправомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Южноукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області - залишити без задоволення, а Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко