Справа № 809/1447/15
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2015-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року Справа № 876/7207/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Костіва М.В. та Бруновської Н.В.,

з участю секретаря судового засідання - Гнатик А.З.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - Кузь А.П.;

від відповідача - Токар В.І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілвуд» на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.06.2015р. в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілвуд» до Долинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській обл. та Управління Державної казначейської служби України у Долинському районі Івано-Франківської обл. про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення щодо відмови у наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, стягнення бюджетної заборгованості із цього податку,-

В С Т А Н О В И Л А:

02.04.2015р. позивач Товариство з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ «Мілвуд» звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати прийняте відповідачем Долинською об'єднаною державною податковою інспекцією /ОДПІ/ Головного управління /ГУ/ ДФС в Івано-Франківській обл. податкове повідомлення-рішення № від 27.03.2015р.; стягнути з Державного бюджету України на користь позивача бюджетну заборгованість з податку на додану вартість /ПДВ/ в сумі 288664 грн. (а.с.4-14).

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.06.2015р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.96-99).

Не погодившись з винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржив позивач ТзОВ «Мілвуд», який покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким заявлений позов задоволити (а.с.106-108).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що позивачем довільно трактуються вимоги, необхідні для виникнення права на бюджетне відшкодування, які визначені у п.200.4 ст.200 Податкового кодексу /ПК/ України. Обов'язковою вимогою для виникнення права на бюджетне відшкодування є наявність від'ємного значення суми, розрахованої згідно з п.200.1 ст.200 ПК України, а відшкодуванню підлягає сума, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України.

Вказана норма не встановлює залежності виникнення права на бюджетне відшкодування від факту надання послуг (виконання робіт), через що позивачем правомірно заявлено до бюджетного відшкодування суму ПДВ у розмірі 288664 грн.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, представника позивача на підтримання поданої скарги, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст.202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність таких обставин; невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Як слідує з матеріалів справи, протягом 03.03.2015р.-10.03.2015р. ревізорами Долинської ОДПІ ГУ ДФС в Івано-Франківській обл. проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ТзОВ «Мілвуд» від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту, бюджетного відшкодування ПДВ на розрахунковий рахунок за грудень 2014 року, за результатами якої складено Акт перевірки № 446/09-05-15/37322161 від 17.03.2015р. (а.с.76-88).

Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п.200.4 ст.200 ПК України, у зв'язку з чим останньому відмовлено у наданні бюджетного відшкодування з ПДВ по декларації за грудень 2014 року в розмірі 288664 грн.

На підставі Акту перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 27.03.2015р. про відмову в наданні бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 288664 грн. за грудень 2014 року (а.с.12).

Підставою для винесення вказаного податкового повідомлення-рішення є висновки податкового органу по результатам проведеної перевірки про те, що ТзОВ «Мілвуд» завищено заявлену суму бюджетного відшкодування ПДВ по декларації за грудень 2014 року на 288664 грн. по здійсненій попередній оплаті на користь ТзОВ «Ллентаб Україна» в сумі 1731983 грн. 42 коп., в тому числі ПДВ, так як виконання монтажу замовленої конструкції з комплектатом у даних періодах не відбувалося.

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що кінцева оплата та виконання робіт за договором № U-02-04-2014 від 08.04.2014р., укладеного між позивачем та ТзОВ «Ллентаб Україна», здійснені 28.01.2015р., а сума коштів сплачена позивачем на користь контрагента за платіжним дорученням від 21.11.2014р., а тому є попередньою оплатою (авансом).

Таким чином, ТзОВ «Мілвуд» правомірно включило до складу податкового кредиту суму ПДВ в розмірі 288664 грн., сплачену в якості попередньої оплати по договору від 08.04.2014р., укладеному з контрагентом ТзОВ «Ллентаб Україна». Разом з тим, право на бюджетне відшкодування коштів на рахунок підприємства виникає лише за умови виконання договору, тобто, у разі фактичного надання послуг (виконання робіт). Оскільки вказані послуги (роботи) були надані згідно акту прийому-передачі від 28.01.2015р., тому право на бюджетне відшкодування виникло у позивача за результатами податкового періоду - січня 2015 року.

Між тим, наведені висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає такими, що суперечать фактичним обставинам справи і не відповідають нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Відповідно до вимог п.200.4 ст.200 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Як встановлено судом першої інстанції, ТзОВ «Мілвуд» укладено договір № U-02-04-2014 від 08.04.2014р. із ТзОВ «Ллентаб Україна», предметом якого було виконання робіт із монтажу конструкцій (а.с.58).

На виконання умов договору позивачем здійснено попередню оплату на суму 1731983 грн. 42 коп., в тому числі ПДВ 288663 грн. 90 коп., згідно платіжного доручення № 633 від 21.11.2014р. (а.с.63).

21.11.2014р. контрагентом ТзОВ «Ллентаб» виписано позивачу податкову накладну № 2 на вказані суми (а.с.64).

Згідно декларації за грудень 2014 року позивачем заявлено до бюджетного відшкодування суми ПДВ, в тому числі з врахуванням віднесених до податкового кредиту сум сплаченого ПДВ у розмірі 288663 грн.

Проведеною перевіркою не встановлено включення позивачем до складу податкового кредиту за грудень 2014 року податкових накладних, не зареєстрованих у Єдиному реєстрі податкових накладних, також відповідачем не встановлено розбіжностей між показниками податкового зобов'язання ТзОВ «Ллентаб Україна» та податкового кредиту ТзОВ «Мілвуд».

Із урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до переконливого висновку про протиправність спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки приписи п.200.4 ст.200 ПК України передбачають обов'язковою вимогою для виникнення права на бюджетне відшкодування наявність від'ємного значення суми, розрахованої згідно з п.200.1 ст.200 ПК України, а відшкодуванню підлягає сума, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України.

Також вказана норма не установлює залежності виникнення права на бюджетне відшкодування від факту надання послуг (виконання робіт) у тому самому звітному періоді, через що позивачем правомірно заявлено до бюджетного відшкодування суму ПДВ у розмірі 288664 грн.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, колегія суддів вважає, що спірне податкове повідомлення-рішення № від 27.03.2015р. про відмову в наданні бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 288664 грн. за грудень 2014 року не ґрунтується на вимогах закону, а відтак останнє слід визнати протиправним та скасувати.

В частині позовних вимог про стягнення з державного бюджету суми ПДВ у розмірі 288664 грн. колегія суддів виходить з того, що відповідно до пп.14.1.18 п.14.1 ст.14 ПК України бюджетне відшкодування - це відшкодування від'ємного значення ПДВ на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування ПДВ за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Алгоритм дій державних органів щодо відшкодування з Державного бюджету України (бюджетного відшкодування) ПДВ врегульовано у ст.200 ПК України.

Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації (п.200.7 ст.200 ПК України).

Кабінет Міністрів України постановою № 39 від 17.01.2011р. затвердив Порядок взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість (чинного на час виникнення спірних правовідносинах), яким визначено механізм їх взаємодії.

Відповідно до абз.2 п.200.15 ст.200 ПК України після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження орган державної податкової служби протягом п'яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов'язаний подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

За змістом п.9 вищевказаного Порядку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку орган державної казначейської служби перераховує платникові податку зазначену у висновку суму бюджетного відшкодування ПДВ з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку, відкритий в обслуговуючому банку.

Із аналізу наведених норм слідує, що бюджетне відшкодування ПДВ здійснюється органом державного казначейства з дотриманням процедури та на умовах, встановлених ст.200 ПК України та Порядком взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затв. постановою КМ України № 39 від 17.01.2011р., на підставі податкової декларації та заяви про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації у п'ятиденний термін з дня надходження від податкового органу висновку.

Цей порядок не передбачає бюджетного відшкодування ПДВ у спосіб судового стягнення безпосередньо (водночас) зі здійсненням судового контролю над рішеннями податкових органів, ухвалених за результатами перевірки сум ПДВ, заявлених до відшкодування або окремо від здійснення такого контролю.

Відшкодування з Державного бюджету України ПДВ є виключними повноваженнями податкових органів та органів державного казначейства, а відтак суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення такої заборгованості.

За таких обставин розглядувана вимога позивача не є правильним способом захисту прав платника ПДВ. В цьому випадку правильним способом захисту позивача є вимога про зобов'язання відповідача до виконання покладених на нього законом і підзаконними актами обов'язків щодо надання органу казначейства висновку щодо суми, яка підлягає відшкодуванню з бюджету.

Оскільки, звертаючись до суду, платник ПДВ неправильно визначив спосіб захисту порушених прав, то наслідком цього є відмова у задоволенні позовних вимог.

При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду України по наведеній категорії справ, яка викладена в постанові від 16.09.2015р. у справі № 2а/0570/17001/2012.

Оцінюючи в сукупності вищевказані норми законодавства та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, при цьому належить визнати протиправним і скасувати прийняте Долинською ОДПІ ГУ ДФС в Івано-Франківській обл. податкове повідомлення-рішення № від 27.03.2015р. про відмову в наданні бюджетного відшкодування з ПДВ в розмірі 288664 грн. за грудень 2014 року; в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Також у порядку ст.94 КАС України підлягають з стягненню з Державного бюджету України на користь позивача понесені судові витрати (відповідно до частково задоволених позовних вимог) у розмірі 1461 грн. 60 коп. сплаченого судового збору.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.3 ч.1 ст.198, п.п.1, 4 ч.1 ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілвуд» задоволити частково.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.06.2015р. скасувати та прийняти нову постанову, якою позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілвуд» задоволити частково.

Визнати протиправним і скасувати прийняте Долинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС в Івано-Франківській обл. податкове повідомлення-рішення № від 27.03.2015р. про відмову в наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 288664 (двісті вісімдесят вісім тисяч шістсот шістдесят чотири) грн. за грудень 2014 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілвуд» (77552, Івано-Франківська обл., Долинський район, смт.Вигода, вул.Заводська, 4) понесені судові витрати (відповідно до частково задоволених позовних вимог) у розмірі 1461 (одна тисяча чотириста шістдесят один) грн. 60 коп. сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: М.В.Костів

Н.В.Бруновська