Справа № 813/3409/14
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 р. Справа № 876/7506/14
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участі секретаря - Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Львівської міської ради на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02 липня 2014 року у справі за позовом заступника прокурора м.Львова до Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Парк-Блюз», про визнання протиправною та скасування ухвали,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2014 року заступник прокурора м.Львова звернувся до суду із позовом до Львівської міської ради (далі - Міська рада) про визнання протиправним та скасування ухвали відповідача від 26.12.2013 №3005 «Про надання ТзОВ «Парк-Блюз» дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою для оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки на вул.Газовій, 28» (далі - Ухвала). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно надав Товариству з обмеженою відповідальністю «Парк-Блюз» (далі - ТОВ) дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою для оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки на вул.Газовій, 28, хоча відповідно до заяви останнього та вимог ч.2 ст.123 Земельного кодексу України (далі - ЗК) мав надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (далі - Проект), оскільки вказана земельна ділянка не сформована.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02 липня 2014 року у справі №813/3409/14 позов задоволено повністю.

Постанову оскаржила Міська рада, яка в апеляційній скарзі просить її скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Покликається на те, що Міська рада Ухвалою надала ТОВ дозвіл на розроблення Проекту.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора та представника відповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких міркувань.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умовами що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 5 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 02.12.2013 ТОВ звернулось до Міської ради із заявою в якій просило погодити місце розташування земельної ділянки та надати дозвіл на виготовлення Проекту на вул.Газовій 28 у м.Львові для обслуговування існуючих будівель та споруд (а.с.46).

При цьому, підтверджується, що ТОВ є власником нежитлових приміщень за вказаною адресою (а.с.26, 31-33)

Ухвалою надано третій особі дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою для оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки на вул.Газовій, 28 для обслуговування існуючих будівель і споруд за рахунок земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення: площею 0,6627га в оренду терміном на 10 років; площею 0,0551га у межах червоних ліній в оренду терміном на 5 років (а.с.12).

Листом відділу Держземагестсва у м.Львові Львівської області від 03.02.2014 №40/7/25 стверджено, що згідно земельно-кадастрових даних, у розумінні ст.79-1 ЗК вказані земельні ділянки несформовані (а.с.14).

Зазначені земельні ділянки не перебували у користуванні ТОВ і проектної документації щодо їх відведення Міською радою не затверджувалося.

Загальними засадами Основного Закону, зокрема ст.7, в Україні визначено і гарантується місцеве самоврядування.

За змістом частин 1, 3 ст.140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно зі ст.13 Основного Закону земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

За ст.25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносини; далі - Закон №280/97-ВР) міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно з п.34 ч.1 ст.26 Закону №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (ч.1 ст.1 ЗК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносини).

Відповідно до пунктів «а», «в» ч.1 ст.12 ЗК до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Статтею 116 ЗК встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частини 1, 2).

Отже, розпорядження землями від імені Українського народу здійснюють органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ч.1 ст.93 ЗК).

За приписами ч.1 ст.122 ЗК міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 123 ЗК визначено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування.

Так, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» (далі - Закон №3613-VI), право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу (ч.1).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (ч.2).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (ч.3).

Як визначено у ч.1 ст.79 ЗК земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Стаття 79-1 ЗК регулює питання формування земельної ділянки як об'єкта цивільних прав.

Відповідно, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (ч.1).

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів (ч.2) .

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок (частини 3-5).

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування (частини 6, 7).

Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї (ч.9).

При наведеному, апеляційний суд погоджується із правильними та виключними висновками суду першої інстанції про таке.

Передумовою набуття права користування земельною ділянкою (права оренди земельної ділянки) є необхідність її формування, що полягає у визначенні її площі, меж, а також внесення до Державного земельного кадастру передбачених Законом №3613-VI відомостей про формування земельної ділянки з присвоєнням їй кадастрового номера. Після того, як земельній ділянці присвоєно кадастровий номер, така земельна ділянка в силу закону вважається сформованою і в розумінні ст.79-1 ЗК є об'єктом цивільних прав.

Одним із способів формування земельної ділянки є її відведення із земель державної та комунальної власності за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

В такому випадку відповідно до наведених вище положень ст.123 ЗК передбачено необхідність розроблення Проекту. Для цього особа, яка зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки, звертається до відповідного органу державної влади чи органу місцевого самоврядування з клопотанням про надання (отримання) дозволу на розробку наведеного виду документації із землеустрою.

Спірна земельна ділянка (земельні ділянки) не є сформованою, відповідно до положень ст.79-1 ЗК (не здійснюється її формування шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок), а тому надання її у користування ТОВ повинно відбуватись на підставі Проекту, а не на підставі технічної документації із землеустрою (технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (далі - Технічна документація), про яку фактично йде мова в Ухвалі.

Також, цим судом обґрунтовано звернуто увагу на те, що чинним законодавством не передбачено надання дозволу на розроблення такого виду документації із землеустрою, як технічної документації із землеустрою для оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки.

Оскільки, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, то наслідком прийняття зазначеними органами, їх посадовими особами рішень із порушенням установленої законом процедури або всупереч нормі закону, або з перевищенням своїх повноважень є визнання таких рішень недійсними.

Згідно з ч.10 ст.59 Закону №280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Водночас, покликання суду першої інстанції в оскарженому судовому рішенні на порушення відповідачем вимог ч.5 ст.116 ЗК, як підставу протиправності Ухвали, є передчасне, оскільки такою Ухвалою земельна ділянка у користування ТОВ не передавалася.

Отримання дозволу на розроблення Проекту чи Технічної документації не означає позитивного рішення про надання земельної ділянки у користування.

Однак, оскільки судом задоволено позов не лише з тих підстав, то це неправильне застосування норми матеріального права не призвело до незаконності (неправильності) рішення суду в цілому і не може бути підставою для його скасування.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Львівської міської ради залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02 липня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 23 листопада 2015 року.