Справа № 9371/11/2070
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2011-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"30" серпня 2011 р. № 2а- 9371/11/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Шляхова О.М.,

за участі секретаря - Беззубко А.О.,

за участі представника позивача ОСОБА_1В.(довіреність б/н від 06.11.2010р.);

за участі представника відповідача ОСОБА_2 (довіреність № 794/10/10-19 від 09.08.2011р.);

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Творча архітектурна майстерня "Арді-Контур" до Державної податкової інспекції у Краснокутському районі Харківської області про скасування податкових повідомлень - рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Творча архітектурна майстерня "Арді-Контур" звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом та просить суд:

-скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Краснокутському районі Харківської області № НОМЕР_1 від 22.06.2011 року за платежем податок на додану вартість на загальну суму 556388,00 грн., з яких за основним платежем-370925,00 грн., за штрафними санкціями (фінансовими санкціями) 185463,00 грн. № НОМЕР_2 від 22.06.2011 року за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 695484,00 грн., з яких за основним платежем-463656,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 231828,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив наступне, що за результатами документальної невиїзної перевірки, складено акт від 03.06.2011р. №216/11/230-36325287, спірні податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 22.06.2011 року та № НОМЕР_2 від 22.06.2011 року, які винесені на підставі акту перевірки №216/11/230-36325287. З висновками Державної податкової інспекції у Краснокутському районі Харківської області (далі по тексту ДПІ у Краснокутському районі Харківської області) позивач не погодився посилаючись на обставини викладені у адміністративному позові. Позивачем зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Творча архітектурна майстерня "Арді-Контур" (надалі -ТОВ "ТАМ"Арді-Контур") порушень вимог п.п.7.2.3 ,п.7.2 ст.7, п.п.7.4.1,п.п.7.4.4,п.7.4 ст.7 Закону України Про податок на додану вартість та п.5.1 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" не допускало, оскільки формувало податковий кредит та валові витрати з дотриманням вимог закону, реальність виконання правочинів яких підтверджується договорами, актами прийому- передачі виконаних робіт, накладними та платіжними дорученнями . У зв"язку з чим на думку позивача, ним правомірно задекларовано податковий кредит та валові витрати за взаємовідносинами з ТОВ «Технобудальянс», ТОВ «Будхолдинг-Харків», ТОВ «Спецтрубомонтаж». Посилаючись на вказані обставини, позивач у судовому засіданні підтримав позов та просив суд ухвалити рішення про задоволення позову.

Відповідач проти позову заперечував у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в запереченні на адміністративний позов зазначаючи, що ТОВ "ТАМ"Арді-Контур" було вчинено порушення Закону України Про оподаткування прибутку підприємств та Закону України Про податок на додану вартість, а саме: занижено податок на прибуток на загальну суму 463656 грн., занижено податок на додану вартість на суму 230225 грн. та 140700грн. Дані порушення встановлені у зв"язку з виявленими порушеннями під час перевірки та визнанням договорів, укладених між позивачем та ТОВ «Технобудальянс», ТОВ «Будхолдинг-Харків», ТОВ «Спецтрубомонтаж»нікчемними. Нікчемність даних правочинів, на думку податкового органу, полягає в тому, що у контрагентів відсутній трудові ресурси, складські приміщення, транспортні засоби та виявлено фактичного не ведення господарської діяльності . Посилаючись на перелічені обставини, представник відповідача в судовому засіданні просив суд ухвалити рішення про відмову в задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи позивача та заперечення проти нього, пояснення представників сторін, встановив наступне

Згідно Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб ТОВ "ТАМ"Арді-Контур" зареєстровано Виконавчим комітетом Харківської міської ради 02.08.2010 року, про що внесено запис про включення відомостей до ЄДР № 0047378. Згідно довідки про взяття на облік платника податків ТОВ "ТАМ"Арді-Контур" перебуває на обліку в ДПІ з 03.08.2010 року № 40837.

З 23 по 27 травня 2011 року працівниками ДПІ у Краснокутському районі Харківської області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ «ТАМ «Арді-Контур»щодо підтвердження відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платником податків ТОВ «Технобудальянс»за період з 01.01.2011р., ТОВ «Будхолдинг-Харків»за період з 01.12.10р. по 31.01.11р., ТОВ «Спецтрубомонтаж»за період з 01.11.10р. по 31.12.10р. з питань дотримання податкового законодавства щодо повноти та правильності відображення таких взаємовідносин при декларуванні податку на прибуток та податку на додану вартість.

За результатами перевірки складено акт за №216/11/230-36325287 від 03.06.2011р.

Згідно висновків акту перевірки, встановлені наступні порушення:

1. ч.1 ст.203, ст.215, п.1 ст.216, ст.228 Цивільного Кодексу України, в частині недодержання вимог визначених статей в момент вчинення правочинів, які на думку працівників ДПІ, не спрямовані на реальне настання правових наслідків

2. п.5.1 ст.5. ЗУ «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток у загальній сумі 463656грн.;

3. п.п.7.2.3 п.7.2 п.п.7.4.1, пп. 7.4.4, п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», у результаті чого занижено податок на додану вартість у загальній сумі 230225грн.

4. п. 198.3 ст. 198 п.201.4 ст. 201 Податкового Кодексу України від 02.12.10р. в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 140700грн.

Не погоджуючись з висновками акту перевірки, 08.06.11р. ТОВ «ТАМ «Арді-Контур»подало заперечення на акт перевірки.

Згідно відповіді ДПІ у Краснокутському районі Харківської області від 17.06.11р., підприємству відмовлено в задоволенні заперечення на акт.

За результатами перевірки начальником ДПІ у Краснокутському районі Харківської області винесено податкові повідомлення-рішення:

- № від 22.06.2011р. про збільшення суми грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 556 388,0грн., з яких за основним платежем 370925 грн., за штрафними (финансовим санкціями) 185463грн.;

- № від 22.06.2011р. про збільшення суми грошового зобовязання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 695484,0грн., з яких за основним платежем 463656грн., за штрафними (финансовим санкціями) 231828грн.

Суд зазначає що згідно з п.п.7.4.1. п.7.4 ст.7 Закону України Про податок на додану вартість податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Такий самий порядок встановлений п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.7.5 ст.7 Закону України Про податок на додану вартість датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: 7.5.1. дата здійснення першої з подій:або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг). Такий самий порядок закріплений п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України.

Згідно п.п. 7.4.5. вищезазначеного Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до п.п. 7.2.6 п.7.2. ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість передбачено, що тільки податкова накладна, видана платником податку, який надає товари (послуги) є підставою для нарахування податкового кредиту, оскільки містить відомості про продавця товару, про проданий товар, його вартість, суму ПДВ.

Таким чином правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені статтею 7 Закону України Про податок на додану вартість.

Згідно з цими правилами формування податкового кредиту залежить від наступних факторів: документальне підтвердження нарахування (сплати) податку; напрямок використання придбаних товарів (послуг).

При цьому, відповідно до пункту 7.2.3 пункт 7.2 статті 7 Закону України Про податок на додану вартість, податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках, оригінал якої надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

Судом встановлено, що вказаними вище контрагентами позивача податкові накладні були виписані та відповідають вимогам п.п.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України Про податок на додану вартість.

Підпункт 7.4.4. ст. 7 ЗУ «Про ПДВ»- якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв"язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Судом встановлено, що ТОВ «ТАМ «Арді-Контур»отримано будівельні та проектні роботи від ТОВ «Технобудальянс»у січні 2011 року на суму 643937,0грн. та ТОВ «Спецтрубомонтаж»у листопаді, грудні 2010 року на суму 1107184,2грн., які були використані в господарській діяльності шляхом наступної реалізації. Даний факт підтверджується наступними документами.

Відповідно до умов Договорів ТОВ «ТАМ «Арді-Контур»є замовником робіт, а ТОВ "Технобудальянс та ТОВ «Спецтрубомонтаж»є виконавцями робіт. В договорах, актах здачі-приймання робіт, накладних, довідках про вартість виконаних підрядних робіт Ф КБ-3, Ф КБ-2 зазначені які саме роботи повинні бути виконані, вартість робіт та термін їх виконання.

Усі документи містили наступні данні: про виконавця робіт, дані замовника робіт, необхідні реквізити сторін, назви підприємств, назва робіт які були виконані, загальна вартість виконаних робіт, окремою строчкою виділені суми ПДВ.

Усі документи підписані уповноваженими особами та завірені печатками сторін. Крім визначених даних до перевірки надана сама проектна документація у вигляді креслень, в якій містяться дані про суть виконаної роботи.

Отримані роботи були в повному обсязі оплачені по безрахунковому рахунку підприємства, що підтверджується платіжними дорученнями.

У подальшому отримані роботи, товари ТОВ «ТАМ «Арді-Контур»були використані в господарській діяльності підприємства, шляхом їх подальшої реалізації на адресу основних замовників з якими укладалися договори на виконання підрядних та інжинірингових робіт, складалися акти прийому-передачі виконаних робіт Ф КБ-2, довідки про вартість виконаних робіт Ф КБ-3, виписувалися податкові накладні, вартість робіт сплачена згідно платіжних доручень.

Також, між ТОВ «Арді-Контур»та ТОВ «Будхолдинг-Харків»у грудні 2010р., січні 2011р. укладені договори купівлі продажу товарів (будівельні матеріали).

Відповідно до умов Договорів ТОВ «ТАМ «Арді-Контур»є покупцем товарів, а ТОВ «Будхолдинг-Харків»- постачальником будівельних матеріалів.

Товар передавався згідно видаткових накладних. Постачальниками товару також були виписані податкові накладні на кожну партію товару (робіт, послуг). Товар отриманий відповідно до видаткових накладних, податкових накладних та оплачений у повному обсязі по безрахунковому рахунку згідно платіжних доручень. В договорах, видаткових накладних, рахунках-фактурах, податкових накладних зазначено які саме товари повинні бути поставлені, вартість товарів (з урахуванням ПДВ) та їх кількість.

У подальшому придбаний товар був використаний в господарської діяльності підприємства, шляхом його використання в наступних будівничих роботах на інших підприємствах, що підтверджується договорами, відомостями ресурсів, довідками Ф КБ-3, платіжними документами та податковими накладними.

Таким чином, не має підстав податковому органу стверджувати, що вказані роботи не були використані в господарської діяльності підприємства у зв"язку з чим позивач правомірно включив суму ПДВ до складу податкового кредиту по взаємовідносинам з вищезазначеними контрагентами.

З огляду на наведені обставини, суд робить висновок про помилковість доводів відповідача про те, що правочини були укладені без мети реального настання правових наслідків.

Що стосується порушень позивачем п.5.1. ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" судом встановлено наступне.

Відповідно до п.5.1. ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1. п. 5.2. ст. 5 вказаного Закону до складу валових витрат включаються, зокрема, суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці.

Згідно ч. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Розрахунковими, платіжними та іншими документами, обовязковість ведення та зберігання яких передбачена у цілях бухгалтерського обліку, у першу чергу є первинні документи. За змістом п. 1.32 ст. 1 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. При цьому під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Згідно пп. 11.2.3 п. 11.2 ст. 11 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств датою збільшення валових витрат платника податку при здійсненні ним операцій з особами, які є резидентами, але сплачують податок на прибуток за ставкою нижчою, ніж зазначена у ст. 10 цього Закону, або сплачують цей податок у складі єдиного фіксованого податку чи є звільненими від сплати цього податку або не є його суб'єктами згідно із законодавством, є дата фактичного отримання робіт (послуг) від таких осіб, незалежно від наявності їх оплати. Тобто мова тут йде про дату збільшенні валових витрат по даті і фактичного отримання платником податків результатів робіт (послуг).

Згідно ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складається документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У даному випадку первинними документами, що підтверджує факт надання послуг контрагентами позивача є двосторонні документи акти виконаних робіт, доказами понесення позивачем витрат є приєднані до справи копії платіжних доручень та виписки банку.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статей 43 та 44 Господарського кодексу України, дозволена будь-яка комерційна діяльність, не заборонена законом і підприємство вільно у своєму виборі видів діяльності й у виборі контрагентів.

З огляду на наведені обставини, суд зазначає, що видані позивачу належним чином оформлені податкові накладні постачальниками та виконавцем робіт (які зареєстровані у Єдиному державному реєстрі і мають належним чином оформлене свідоцтво платника ПДВ), з урахуванням того, що факт здійснення господарських операцій з контрагентами відповідачем ні в ході судових засідань ні в письмових запереченнях спростовано не було, не дають ДПІ підстав для висновків щодо нікчемності вищезазначених угод.

З урахуванням наведеного, суд робить висновок про безпідставність доводів відповідача порушення позивачем норм податкового законодавства.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте доказів правомірності, законності та обґрунтованості ухвалених відповідачем податкових повідомлень-рішень до суду не надано,

Отже, твердження відповідача щодо нікчемності зазначених договорів, укладених між позивачем та його контрагентів, ґрунтуються лише на припущеннях, зроблених на підставі аналізу актів перевірок контрагентів, відповідальність за правильність та достовірність складання якої позивач не несе, а тому висновки щодо порушення позивачем п.п.7.2.3 п.7.2 ст. 7, п.п. 7.4.1., п.п. 7.4.4. п. 7.4. ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість та п. 5.1. ст. 5 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств та п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України не відповідають дійсності, суперечать фактичним обставинам та чинному законодавству України.

Стаття 9 Закону України «Про податок на додану вартість»передбачає реєстрацію осіб як платників податку на додану вартість податковими органами.

Підприємства постачальники товарів (робіт, послуг) ТОВ «Технобудальянс», ТОВ «Спецтрубомонтаж»а ТОВ «Будхолдинг-Харків»знаходились на обліку в органах державної податкової служби, на час видачі податкових накладних були зареєстровані як платники податку на додану вартість, про що видані відповідні свідоцтва.

Юридична правоздатність та дієздатність виникає та припиняється з моменту внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців відомостей щодо включення до реєстру та виключення даної юридичної особи з реєстру.

Вказані підприємства, на час укладення угод, знаходились за місцем реєстрації, та перебували в реєстрі, що підтверджується витягами з Єдиного Державного реєстру підприємств, організацій та фізичних осіб-підприємців.

Згідно вимог ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними та можуть бути використані в спорі з третьою особою, поки до них не внесені відповідні зміни.

Таким чином зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит з ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Частиною 1 ст.215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

При цьому, приписами ст. 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, зокрема, будь-якій правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, серед іншого, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Дослідивши у судовому засіданні вищезазначені договори суд не вбачає порушень закону в їх укладенні. Оскільки ці правочини були укладені право і дієздатними особами, їх предмет, їх зміст прав та обовязків сторін не суперечать закону. Текст договорі засвідчений печатками субєктів господарювання, які є його сторонами. Сторонами за договорами погоджені всі істотні умови і досягнута домовленість щодо їхнього виконання. На час розгляду судом справи умови договору виконані з боку сторін.

Судом не встановлені факти, які свідчили б про те, що зміст договору не відповідає діючому законодавству України, дійсним намірам сторін та що ці наміри спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать діючому законодавству та фактичним обставинам справи.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.2, 7-12, 70-71, 86, ч.1 ст. 158, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Творча архітектурна майстерня "Арді-Контур" до Державної податкової інспекції у Краснокутському районі Харківської області про скасування податкових повідомлень - рішень задовольнити у повному обсязі.

Скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Краснокутському районі Харківської області № НОМЕР_1 від 22.06.2011 року за платежем податок на додану вартість на загальну суму 556388,00 грн. та № НОМЕР_2 від 22.06.2011 року за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 695484,00 грн.

Постанова може бути оскаржена.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 05 вересня 2011 року.

Суддя Шляхова О.М.