Справа № 591/7931/14-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

"19" листопада 2015 р. м.Київ К/800/17258/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Сумської міської ради

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2015 року

у справі №591/7931/14-а

за позовом Управління соціального захисту населення Сумської міської ради

до ОСОБА_4

третя особа: ОСОБА_5

про стягнення виплаченої соціальної допомоги, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року Управління соціального захисту населення Сумської міської ради звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про стягнення виплаченої соціальної допомоги.

Постановою Зарічного районного суду м.Суми від 27 січня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Управління соціального захисту населення Сумської міської ради кошти в сумі 91189,52 гривень.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2015 року постанову Зарічного районного суду м.Суми від 27 січня 2015 року скасовано.

Прийнято нову постанову, якою у позові відмовлено.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, апеляційний адміністративний суд виходив з того, що стягнення з ОСОБА_4 на користь Управління соціального захисту населення Сумської міської ради коштів в сумі 91189,52 гривень є неможливим, оскільки не доведено законодавчо встановлених підстав стягнення.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Управління соціального захисту населення Сумської міської ради звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_4 подала до Вищого адміністративного суду України заперечення на касаційну скаргу, в якому наголошувала на відповідності судового рішення суду апеляційної інстанції обставинам справи, просила залишити касаційну скаргу без задоволення.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, встановленого пунктом 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідач, 14 червня 2013 року та 05 грудня 2013 року зверталась до управління із заявами про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям.

На підставі поданих документів, відповідачу була призначена державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям на період з 01 червня 2013 року по 30 листопада 2013 року та з 01 грудня 2013 року по 31 травня 2014 року у загальному розмірі 91189 грн. 52 коп., що підтверджується розрахунком (а.с. 70).

Проведенною управлінням перевіркою наданих відповідачем відомостей, встановлено, що вона не задекларувала у декларації про доходи, що у власності її сім'ї є два автомобіля, які зареєстровані за нею.

21 серпня 2014 року Управлінням соціального захисту населення Сумської міської ради надіслано відповідачу повідомлення про повернення на рахунок управління безпідставно отриманих коштів в розмірі 91189, 52 грн.

Однак, вирішуючи спір по суті, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на наступне.

Згідно обставин справи між сторонами виник спір щодо стягнення необґрунтовано виплаченої соціальної допомоги.

Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів №250 від 24 лютого 2003 року, визначено, що державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям (далі - соціальна допомога) призначається і виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім'ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід, нижчий від прожиткового мінімуму для сім'ї.

Відповідно до пункту 10 Порядку, соціальна допомога не призначається у разі, коли у власності чи володінні малозабезпеченої сім'ї є більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму).

Згідно до пункту 25 вказаного Порядку передбачено, що виплата раніше призначеної соціальної допомоги припиняється, якщо сім'єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинули на встановлення права на соціальну допомогу і визначення її розміру, внаслідок чого були надмірно виплачені кошти - з місяця, в якому виявлено порушення.

Контроль за правильністю призначення і виплати соціальної допомоги здійснює орган праці та соціального захисту населення безпосередньо та через соціальних інспекторів.

Якщо сім'єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, органи праці та соціального захисту населення: визначають обсяг надміру виплачених коштів та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану сім'ї; повідомляють уповноваженого представника малозабезпеченої сім'ї про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення; у разі врахування надміру виплачених коштів при виплаті соціальної допомоги у наступні періоди провадять щомісячні відрахування на підставі своїх рішень у розмірі не більш як 20 відсотків суми, що підлягає виплаті; у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку.

Згідно пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно пункту 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, до суб'єктів владних повноважень відносяться органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, інші суб'єкти при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень

Виходячи з наведеного до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Вимоги наведеної норми кореспондують положення частини другої статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. В іншому випадку, вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що предметом спору є стягнення надміру отриманої допомоги.

З урахуванням вищенаведеного спірні правовідносини носять не публічний, а приватно-правовий характер, тому вирішення даного спору не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно частини 2 статті 3 Цивільного процесуального кодексу України, у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Як встановлено частиною 2 статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, передбачених процесуальним законом.

Враховуючи наведене, колегія суддів, приходить до висновку, що за суб`єктним складом сторін, змістом заявлених позивачем вимог та предметом спору дана справа підлягає розгляду місцевими загальними судами у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, прийняті у справі рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження в адміністративній справі.

Керуючись статтями 157, 222, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Сумської міської ради задовольнити частково.

Постанову Зарічного районного суду м.Суми від 27 січня 2015 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2015 року у справі №591/7931/14-а скасувати.

Провадження у справі в порядку адміністративного судочинства закрити.

Роз'яснити Управління соціального захисту населення Сумської міської ради про право звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і може переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: