Справа № 806/4688/15
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2015-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року м.Житомир справа № 806/4688/15

категорія 8.2.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Черняхович І.Е.,

секретар судового засідання Захарченко О.Є.,

за участю: представника позивача Лєтушева М.Ф.,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи Тищенка М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, третя особа: Публічне акціонерне товариство "Райффайзен банк Аваль" про стягнення 52677,89 грн.,

встановив:

Новоград - Волинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській області звернулась до суду з вказаним позовом. Просить суд стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 борг у сумі 52677,89 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що податковим повідомленням-рішенням від 06.03.2015 № відповідачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем на 42006,31 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями на 10671,58 грн, разом - 52677,89 грн. Вказане рішення відповідачем оскаржено не було, тому позивач вважає, що визначена у ньому сума є узгодженою. У зв'язку з цим, позивач просить стягнути заборгованість у сумі 52677,89 грн з відповідача в судовому порядку.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову.

Представник третьої особи позов підтримав.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи та заперечення представника відповідача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Встановлено, що 17 лютого 2015 року посадовими особами Новоград - Волинської ОДПІ була проведена невиїзна позапланова документальна перевірка щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету фізичною особою ОСОБА_4 за період із 01.01.2013 по 31.12.2013. За результатами перевірки податковим органом було складено акт від 18.02.2015 №151/01-208/18/17-02/54/НОМЕР_2, відповідно до якого податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті неподання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2013 рік; пп. 164.2.17. п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп. п. 179.7 ст. 179 ПК України. Позивачем визначено суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік в сумі 42006,31 грн (а.с. 6-22).

На підставі висновків вказаного акту перевірки, податковим органом сформовано податкове повідомлення - рішення № від 06.03.2015, яким відповідачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у загальній сумі 52677,89 грн, з яких за основним платежем - 42006,31 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 10671,58 грн (а.с. 23).

Судом безспірно встановлено, що податкове повідомлення - рішення № від 06.03.2015 відповідачем отримано 13.03.2015 та не оскаржено (а.с. 110).

Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення - рішення слугувало те, що ОСОБА_4 не подав податкової декларації про майновий стан та доходи за 2013 рік та відповідно не відобразив отриманий від ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" дохід у вигляді додаткового блага у четвертому кварталі 2013 року в сумі 248445,38 грн.

Представник третьої особи в судовому засіданні пояснив, що між відповідачем та ПАТ "Райфайзен Банк Аваль" було укладено кредитний договір: №014/1842/82/134800 від 09.06.2008. Листом - повідомленням від 07.10.2013 за вих. № 15/6573 ОСОБА_4 повідомлено про анулювання (прощення) заборгованості за пенею в сумі 248445,38 грн. Дане повідомлення відповідач отримав 07.10.2013, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_4 (а.с. 78).

Суд вважає юридично помилковою позицію представника відповідача про те, що суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не є доходом платника - додатковим благом з огляду на приписи підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.

Однак, підпунктом 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що доходи - це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно з підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Кодексу додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

При цьому, виходячи з вимог абз. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, визначальними критеріями для виникнення податкового обов'язку у платника податків - фізичної особи є анулювання (прощення) боргу кредитором за його самостійним рішенням, яке не пов'язано з процедурою банкрутства кредитора, рішення має бути прийнято до закінчення строку позовної давності, про прийняте рішення має бути повідомлено боржника та включено суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощено).

Отже, вказане законодавче положення не підлягає самостійному застосуванню до спірних правовідносин, оскільки допускає винятки, безпосередньо встановлені розділом IV Податкового кодексу України, а відтак - і підпунктом „д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Так, Податковий кодекс України при визначенні доходу, отриманого платником податків внаслідок анулювання боргу за кредитним договором, не виокремлює складових частин суми такого боргу, а отже - базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є вся сума анульованого боргу позичальника, включаючи відсотки та пеню, що нараховані за користування кредитом.

Отже, відповідно до підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, пункт 179.7 статті 179 Податкового кодексу України позивач зобов'язаний був до 01 травня року, що настає за звітним, подати річну податкову декларацію про майновий стан і доходи до органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку, відобразити в ній вказаний дохід та самостійно до 01 серпня року, що настає за звітним та сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в декларації.

Невиконання позивачем такого обов'язку обумовило самостійне донарахування податковим органом позивачеві суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України та на підставі, встановленій пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України.

Крім того, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України передбачено, що самостійне визначення контролюючим органом суми податкового зобов'язання платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене суд вважає, що відповідач довів правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення 20.04.2015 №.

Керуючись статтями 158-163, 168, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

Позов задовольнити.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на користь Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області заборгованість у сумі 52677,89 грн.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя І.Е.Черняхович

Повний текст постанови виготовлено: 24 листопада 2015 р.