Справа № 806/4819/15
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2015-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

18 листопада 2015 року Житомир Справа № 806/4819/15

Категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

секретар Барібан А.І.,

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Держземагентства у Коростенському районі Житомирської області, Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання незаконним та скасування наказу №17-к від 15.02.2013 р., поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та 40000,00 грн. моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

08 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила:

- визнати незаконним та скасувати наказ №17-к від 15.02.2013 року Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про звільнення ОСОБА_1;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області поновити ОСОБА_1 на роботі на раніше займаній посаді заступника начальника - начальника відділу Державного земельного кадастру Управління Держземагентства у Коростенському районі Житомирської області з 15 лютого 2013 року або запропонувати іншу роботу на цьому ж підприємстві у відповідності до статті 49-2 КЗпП України, враховуючи освіту, кваліфікацію, досвід;

- стягнути з Управління Держземагентства у Коростенському районі Житомирської області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з 15 лютого 2013 року, враховуючи індекс інфляції по момент фактичного поновлення;

- стягнути з Управління Держземагентства у Коростенському районі Житомирської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 40000,00 грн.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказала, що вона з 2002 року працювала на посаді заступника начальника управління, начальника відділу Державного земельного кадастру Управління Держкомзему у Коростенському районі Житомирської області. У зв'язку із тим, що її довгий час не допускали до робочого місця, вона звернулась за роз'ясненнями до Управління Держкомзему у Коростенському районі Житомирської області, в усному порядку їй повідомили, що її було звільнено 15 лютого 2013 року з посади заступника начальника управління, начальника відділу Державного земельного кадастру Управління Держкомзему у Коростенському районі Житомирської області за п. 5 ст. 36 Кодексу Законів про працю України у порядку переведення для подальшої роботи в Управлінні Держземагенства у Коростенському районі на підставі наказу від 15 лютого 2013 року №17-к підписаного головою комісії з проведення реорганізації. Позивач також вказала, що про звільнення їй стало відомо лише з усної телефонної розмови, після чого вона письмово звернулася до відповідача за роз'ясненнями і отримала лист Управління Держземагентства у Коростенському районі Житомирської області від 22 грудня 2014 року, яким їй рекомендували звернутися за роз'ясненнями до Головного управління Держземагентства у Житомирській області, заяву на звільнення вона не писала, з наказом про звільнення її з посади ознайомлена не була, розрахунок та трудову книжку не отримувала. На свої неодноразові звернення стосовно звільнення або переведення на іншу посаду відповіді не отримала, тому змушена звернутись за захистом своїх прав до суду.

Управління Держземагентства у Коростенському районі подало до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв"язку з пропуском строку звернення до суду на підставі ст.100 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки вважає, що позивачем пропущено місячний строк на звернення до суду щодо оскарження наказу від 15 лютого 2013 року №17-к про звільнення з посади.

В судовому засіданні позивач та його представник проти даного клопотання заперечили та просили визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними. Вказали, що інформацію про існування оскаржуваного наказу №17-к від 15 лютого 2013 року ОСОБА_1 отримала в грудні 2014 року усно по телефону і раніше не знала і не могла знати про його існування. Пояснили, що по вині відповідачів наказ про її звільнення був прихований, що позбавило оскаржити його в судовому порядку, оскільки зміст наказу та підстави, на яких він ґрунтувався для позивача були невідомими.

Представник Управління Держземагентства у Коростенському районі Житомирської області до суду не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належними чином, про причини неявки суд не повідомив. В попередніх судових засіданнях вказане клопотання представник відповідача підтримав.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області до суду не прибув, подав письмове клопотання про відкладення розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що клопотання Управління Держземагентства у Коростенському районі Житомирської області підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді заступника начальника управління, начальника відділу Державного земельного кадастру Управління Держкомзему у Коростенському районі.

На підставі постанови слідчого з ОВС відділу нагляду за виконанням законодавства у сфері запобігання та протидії корупції та досудовим слідством прокуратури Житомирської області Грабовича А.Б. від 14 червня 2012 року ОСОБА_1 була відсторонена від займаної посади (а.с.63-64).

Постановою Коростенського міського суду Житомирської області від 17 листопада 2014 року у справі № 1-393/12 провадження відносно ОСОБА_1 за ст. 368 ч.1 КК України закрито у зв"язку із закінченням строків давності та останню звільнено від кримінальної відповідальності. Цією ж постановою скасовано запобіжний захід ОСОБА_1 у вигляді застави. (а.с. 48-50).

В той же час відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2011 року № 974 "Про утворення територіальних органів Державного агентства земельних ресурсів" та від 20 жовтня 2011 року № 10-74 "Про затвердження Порядку здійснення заходів, пов"язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади", наказом Головного управління Держкомзему у Житомирській області від 15 лютого 2013 року № 17-к ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника управління - начальника відділу державного земельного кадастру Управління Держкомзему у Коростенському районі Житомирської області у порядку переведення для подальшої роботи в Управління Держземагенства у Коростенському районі Житомирської області відповідно до п.5 ст. 36 Кодексу законів про працю України (а.с. 51).

Позивач посилається на те, що лише в серпні 2015 року, тобто з моменту отримання листа начальника управління Держземагенства у Коростенському районі № С-124/0-142/6-15 від 07 серпня 2015 року, їй стало відомо, що її звільнено з посади заступника начальника управління - начальника відділу Державного земельного кадастру Управління Держземагентства у Коростенському районі Житомирської області на підставі наказу № 17-к від 15 лютого 2013 року. Також зазначає, що неодноразово зверталася до відповідачів з письмовими заявами з питань її переведення до Управління Держземагентва в Житомирській області, з огляду на що вважає, що строк звернення до суду нею пропущений з поважних причин.

Однак, суд не приймає до уваги такі доводи позивача, з огляду про наступне.

Відповідно до п. 15 ч.1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 99 КАС України визначено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 3 ст. 99 КАС України).

Наведена норма Кодексу, дає підстави для висновку, що законодавцем чітко встановлено строк звернення до суду у спорах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби у один місяць, а також передбачено, що такий строк починає свій перебіг із моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, чинним процесуальним Законом обмежено право особи на звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів певним строком. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, що розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно правових відносинах.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України адміністративний позов поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

В той же час, поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, в тому числі звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Разом з тим, матеріали справи таких доказів не містять.

Фактичні обставини справи свідчать, що позивач подав позовну заяву до Житомирського окружного адміністративного суду 08 вересня 2015 року, що підтверджується штемпелем на поштовому конверті про відправлення кореспонденції до суду.

Разом з тим, як вже зазначалося, в обґрунтування поважності пропущеного строку звернення до суду позивач посилається на те, що їй лише в серпні 2015 року, тобто з моменту отримання листа начальника управління Держземагенства у Коростенському районі № С-124/0-142/6-15 від 07 серпня 2015 року, стало зрозумілим про те, що її було звільнено із займаної посади.

Однак, слід зазначити, що про існування такого наказу позивачці було відомо ще в грудні 2014 року, що підтверджується її заявою до Управління Держземагенства від 16 грудня 2014 року, де ОСОБА_1 чітко вказує номер, дату та цитує зміст оспорюваного наказу, а також просить повідомити про початок виконання нею службових обов'язків та на якій посаді (а.с. 33).

Таким чином, доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Так, в у своїй заяві позивач посилається на неодноразові звернення до відповідачів щодо подальшого проходження державної служби.

Разом з тим, суд вважає, що факт звернення позивача із листами до відповідачів (позивач зверталася із заявами та чекала на відповідь) не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку звернення до суду, оскільки звертаючись із листами, позивач не була позбавлена можливості звернутися до суду у встановлений строк за захистом своїх прав.

В той же час звертає на себе увагу і хронологія, з якою позивач зверталася з такими заявами.

Так, у своїх поясненнях позивач зазначає, що 16 грудня 2014 року звернулася до начальника Управління Держземагентва в Коростенському районі із заявою про поновлення на роботі. Відповідь на вказане звернення їй надана 22 грудня 2014 року (а.с. 8).

В подальшому 02 березня 2015 року, тобто більше ніж через два місяці, позивач звернулася до Головного управління Держземагенства в Житомирській області, відповідь на яке їй надано 26 березня 2015 року (а.с. 10).

Наступне звернення позивача знову було адресоване Управлінню Держземагенства у Коростенському районі вже через три місяці - 09 липня 2015 року (а.с. 23).

Отже, незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися про їх порушення, на думку суду, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Крім того, безпідставними є твердження позивача про те, що тільки з листа Управлінню Держземагенства у Коростенському районі від 07 серпня 2015 року № С-1240/0-142/6-15 їй стало зрозуміло про існування спірного наказу від 15 лютого 2013 року і про те, що зі спірним наказом її не знайомили та що його витребувано за її клопотанням судом.

Зокрема, порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи щодо неї. Порушення має місце як тоді, коли негативні наслідки вже настали, так і тоді, коли вони лише можуть настати з певною вірогідністю.

Так, в матеріалах справи наявна належним чином засвідчена копія заяви ОСОБА_1 від 14 лютого 2013 року на ім"я голови комісії з проведення реорганізації Головного управління Держкомзему у Житомирській області про звільнення її з посади заступника начальника управління - начальника відділу Державного земельного кадастру управління Держкомзему в Коростенському районі у порядку переведення до Управління Держземагенства у Коростенському районі Житомирської області (а.с. 65).

Суд вважає, що у даному випадку має місце не усвідомлення позивачем про порушення її права, а встановлення наявності правової підстави для звернення до суду з позовом, що не є тотожними поняттями.

Крім того, порушення прав та інтересів слід відрізняти від порушення закону. Підставою звернення до суду в даному випадку є протиправне рішення (наказ), яке як стверджує позивач порушує її права. Саме лише порушення закону з боку відповідачів щодо не ознайомлення її зі спірним наказом, не дає підстав для висновку про те, що позивач не знала ( не усвідомлювала) про його існування. Також вона не була позбавлена можливості звернутися до відповідачів з вимогою надати їй копію даного наказу.

Також матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 25 серпня 2015 року вже зверталася до Житомирського окружного адміністративного суду з таким же позовом та клопотанням про витребування оскаржуваного наказу.

Ухвалою суду від 26 серпня 2015 року її позовна заява була залишена без розгляду у зв"язку із пропуском строку звернення до суду (а.с. 81). Вказана ухвала позивачем не оскаржена та набрала законної сили.

Процесуальним Законом (ч. 3 ст. 155 КАС України) передбачено, що особа, позовна заява якої залишена без розгляду, після усунення підстав, з яких заява була залишена без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Разом з тим, звертаючись з даним адміністративним позовом позивач не повідомила будь-яких нових обставин та не надала на їх підтвердження доказів, які б давали можливість суду зробити висновки про поважність причин пропуску строку звернення до суду.

Додатково суд звертає увагу при вирішенні процесуального питання щодо дотримання строків звернення до суду і на практику Європейського суду з прав людини.

Так, у справах "Стаббігс та інші проти Великобританії", "Девеер проти Бельгії" Суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У Справі "Пономарьов проти України" Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Однак, обґрунтування позивача про те, що їй лише в серпні 2015 року (через майже два з половиною роки) стало відомо (зрозуміло) про існування оскаржуваного наказу, як вже зазначалося не можуть вважатися поважною причиною пропуску строків звернення до суду.

Відтак доводи позивача про поважність причин пропуску строку звернення до Житомирського окружного адміністративного суду оцінюються критично.

Також прецедентна практика Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Круз проти Польщі" виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Суд також звертає увагу на те, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Окрім того, спеціальний місячний строк на звернення до суду поширюється і на інші вимоги позивача, що зазначені в абзацах третьому та четвертому пункту 3 прохальної частини позовної заяви, з тих підстав, що ці вимоги пов'язані та ґрунтуються на вимозі позивача про оскарження наказу від 15 лютого 2013 року №17-к про звільнення.

З огляду на викладене, суд не знаходить підстав для висновку про наявність поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, оскільки об'єктивно у позивача були відсутні перешкоди вчасно звернутись до суду.

Беручи до уваги наведені обставини, суд приходить до висновку, що позивачем строк звернення до суду пропущений без поважних причин, а тому позовну заяву залишає без розгляду.

Керуючись ст.сь.99 100, 160, 165, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України ,

у х в а л и в :

Клопотання Управління Держземагентства у Коростенському районі Житомирської області задовольнити.

Залишити без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Держземагентства у Коростенському районі Житомирської області та Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання незаконним та скасування наказу №17-к від 15.02.2013 р., поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили у порядку встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції за правилами встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Капинос

Повний текст ухвали виготовлено: 23 листопада 2015 року.