Справа № 2а-1648/2011
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" листопада 2015 р. м. Київ К/800/30983/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Кочана В.М.,

Швеця В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 02 лютого 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради за участю третьої особи - голови Тернівської районної у м.Кривому Розі ради ОСОБА_6 про визнання протиправними та скасування розпоряджень, поновлення на роботі, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2011 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом (з врахуванням заяв про уточнення позовних вимог та ухвал Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 25.07.2014р.) до виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради за участю третьої особи - голови Тернівської районної у м.Кривому Розі ради ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Тернівської районної в місті ради №3-к від 06.01.2011р. «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників виконкому Тернівської районної у місті ради» в частині скорочення та виключення зі штатного розпису виконкому Тернівської районної у місті ради посади головного спеціаліста з питань захисту прав споживачів; визнання протиправним та скасування розпорядження голови Тернівської районної в місті ради №79-к від 09.03.2011р. про її звільнення; поновлення її на посаді головного спеціаліста з питань захисту прав споживачів виконкому Тернівської районної у місті ради з 09.03.2011р.; зобов'язання виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради виключити із трудової книжки позивачки, як незаконний, запис від 09.03.2011р. про звільнення на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України в зв'язку зі скороченням штату; зобов'язання виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради внести до її трудової книжки запис про продовження терміну перебування на службі в органах місцевого самоврядування по 16.03.2012р. відповідно до розпорядження голови Тернівської районної в місті ради №397-к від 16.07.2010р.; стягнення з виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з дня звільнення - 09.03.2011р. по день ухвалення рішення суду в розмірі 125546,96 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб й інших обов'язкових платежів; зобов'язання виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради сплатити єдиний внесок на загальнообов'язкове страхування, виходячи із розміру її середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з дня звільнення - 09.03.2011р. по день ухвалення рішення суду; стягнення з виконавчого комітету 15000,00 грн. моральної шкоди, завданої незаконним звільненням; зобов'язання виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради сплатити їй допомогу на оздоровлення за 2011-2014 роки у розмірі 4872,00 грн. та щорічну матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2011-2014 роки у розмірі 10636,86 грн.

Постановою Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 02.02.2015р., залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2015р., позов задоволено частково: зобов'язано виконавчий комітет Тернівської районної у м.Кривому Розі ради внести до трудової книжки ОСОБА_4 запис про продовження терміну її перебування на службі в органах місцевого самоврядування по 16.03.2012р. відповідно до розпорядження №397-к від 16.07.2010р. голови Тернівської районної у м.Кривому Розі ради; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Приймаючи таке рішення, суди попередніх інстанцій прийшли до висновку, що звільнення позивачки здійснено відповідачем з дотриманням передбачених законодавством вимог; переважне право на залишення на роботі у неї відсутнє, а від запропонованої їй посади, яку вона відповідно до своєї кваліфікації могла зайняти, позивачка відмовилась; водночас, зобов'язуючи виконавчий комітет Тернівської районної у м.Кривому Розі ради внести до трудової книжки ОСОБА_4 запис про продовження терміну її перебування на службі в органах місцевого самоврядування по 16.03.2012р., суди виходили з наявності у нього, як роботодавця, обов'язку по внесенню такого запису на підставі та на виконання розпорядження голови Тернівської районної у м.Кривому Розі ради №397-к від 16.07.2010р.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями, позивачка звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просила рішення судів в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про їх задоволення, а в решті рішення судів залишити без змін.

Відповідач в письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій, які він просив залишити без змін, - обґрунтованими та законними.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що розпорядженням голови Тернівської районної у м.Кривому Розі ради №397-к від 16.07.2010р. головному спеціалісту з питань захисту прав споживачів виконавчого комітету Тернівської районної у м.Кривому Розі ради ОСОБА_4 продовжено термін перебування на службі в органах місцевого самоврядування до 16.03.2012р.

Рішенням Тернівської районної у м.Кривому Розі ради №16 від 19.11.2010р. «Про структуру та чисельність виконавчого комітету районної у місті ради» затверджено структуру та загальну чисельність виконкому у кількості 139 штатних одиниць, які утримуються за рахунок районного бюджету, а рішенням Тернівської районної у м.Кривому Розі ради №41 від 30.12.2010р. затверджено нову загальну чисельність працівників виконкому зі зменшенням штатних одиниць до 134.

Розпорядженням голови Тернівської районної у м.Кривому Розі ради №3-к від 06.01.2011р. «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників виконкому Тернівської районної у місті ради» скорочено та виключено із штатного розпису виконкому з 10.03.2011р., зокрема, посаду головного спеціаліста з питань захисту прав споживачів, яку обіймала ОСОБА_4

06.01.2011р. ОСОБА_4 була попереджена про майбутнє звільнення з 09.03.2011р., але від підпису попередження відмовилась, про що складено акт №1 від 06.01.2011р.

25.01.2011р. позивачці запропоновано зайняти тимчасово вакантну посаду головного спеціаліста з питань погоджувальних процедур, проте остання від зайняття вказаної посади відмовилась.

23.02.2011р. профспілковим комітетом виконавчого комітету Тернівської районної у м.Кривому Розі ради було надано згоду на розірвання трудового договору у зв'язку зі скороченням штату з головним спеціалістом з питань захисту прав споживачів ОСОБА_4

09.03.2011р. позивачка відмовилась від написання заяви про відмову від переведення на іншу посаду, про що виконкомом 09.03.2013р. складено відповідний акт №2, й цього ж дня, тобто 09.03.2011р. розпорядженням голови Тернівської районної у м.Кривому Розі ради №79-к ОСОБА_4 звільнено з займаної посади на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників та її відмовою від переведення на іншу посаду.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно зі ст.5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

На підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч.2 ст.40 КЗпП України).

За змістом ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці; одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації; при відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Як зазначено в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України у від 06.11.1992р. №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", суди, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч.3 ст.36 КЗпП України). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Отже, підставами для звільнення працівника за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України можуть бути зміни в організації виробництва і праці шляхом реорганізації підприємства, установи чи організації або зміни в організації виробництва і праці шляхом скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому, скорочення чисельності та скорочення штату не тотожні поняття, адже скорочення чисельності передбачає звільнення працівників, натомість скорочення штату - зменшення кількості або ліквідацію певних посад, спеціальностей, професій тощо; при цьому, одночасно можуть вводитись інші посади, спеціальності, професії тощо, в результаті чого кількість працівників може і не зменшуватись, а в окремих випадках навіть збільшуватись.

Як встановлено судами та вже зазначалось в цій ухвалі, розпорядженням голови Тернівської районної у м.Кривому Розі ради №79-к від 09.03.2011р. ОСОБА_4 звільнено з займаної посади на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників, натомість розпорядженням голови Тернівської районної у м.Кривому Розі ради №3-к від 06.01.2011р. (як вбачається з назви останнього) внесено зміни до штатного розпису та скорочено чисельність працівників виконкому Тернівської районної у місті ради, проте вказаній обставині суди попередніх інстанцій оцінки не надали.

Також суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, зазначив про дотримання відповідачем при звільненні позивачки вимог ст.49-2 КЗпП України, враховуючи, що від запропонованої їй посади головного спеціаліста з питань погоджувальних процедур вона відмовилась з посиланням на її тимчасовість, крім того, підлягала звільненню з посади державного службовця в зв'язку з чим інші вакантні посади, які також були тимчасовими (на період відпусток по догляду за дітьми основних працівників) або не були посадами державних службовців, позивачці не пропонувались, проте, при цьому, залишив поза увагою, що приписами наведеної ст.49-2 КЗпП України встановлено прямий обов'язок роботодавця запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Відповідно до вимог ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З викладеного вбачається, що рішення судів попередніх інстанцій не відповідають вимогам наведеної статті.

Касаційний же суд, в силу положень ст.220 КАС України, позбавлений можливості самостійно встановлювати відповідні обставини.

Зазначене є підставою для скасування оскаржуваних рішень судів та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції у відповідності до вимог ч.2 ст.227 КАС України, згідно з якою підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 02 лютого 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2015 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Кочан В.М.

Швець В.В.