Справа № 2а-8413/10/0470
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року м. Київ К/9991/74851/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Ланченко Л.В., Лосєва А.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції у місті Дніпропетровську Дніпропетровської області Державної податкової служби

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2012 року

у справі № 2а-8413/10/0470

за позовом Закритого акціонерного товариства «Промважмаш»

до Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції у місті Дніпропетровську

про зобов'язання вчинити певні дії та скасування акту, -

В С Т А Н О В И Л А :

Закрите акціонерне товариство «Промважмаш» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції у місті Дніпропетровську (далі - відповідач) про: відміну анулювання реєстрації платника податку на додану вартість; скасування акту Лівобережної МДПІ м. Дніпропетровська від 20 травня 2010 року № 765, яким ЗАТ «Промважмаш» було анульовано як платника податку на додану вартість.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2010 року у задоволені позову було відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2012 року постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2010 року було скасовано. Прийнято нову постанову, якою позов було задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано акт Лівобережної МДПІ у м. Дніпропетровську № 765 від 20 травня 2010 року про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість з моменту його прийняття. У задоволені позову в іншій частині було відмовлено.

В касаційній скарзі Лівобережна МДПІ у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області Державної податкової служби, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2012 року та залишити в силі постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2010 року.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Комісією, створеною відповідно до наказу Лівобережної МДПІ м. Дніпропетровська від 03 лютого 2010 року № 80, було прийняте рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ЗАТ «Промважмаш» відповідно до підпункту «в» пункту 9.8 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість», про що був складений акт № 765 від 20 травня 2010 року. В акті було зазначено, що платник по факту виписки податкових накладних не задекларував податкові зобов'язання за травень 2008 року, березень, вересень, листопад 2009 року, січень 2010 року в сумі 63855,90 грн., що підтверджено розбіжностями з контрагентами згідно доповідної записки № 913/7/26-016 від 20 травня 2010 року та даними Системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів. Також, в акті було зазначено, що платник подає податкові декларації з податку на додану вартість за травень, липень-жовтень, грудень 2009 року, січень-березень 2010 року, з показниками, які свідчать про наявність оподаткованих поставок та має за останні дванадцять календарних місяців обсяги оподатковуваних операцій 7540,00 грн. (арк. справи 6-7).

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені позову, виходив з того, що складання податковим органом акту про анулювання реєстрації платника податку є правомірним, оскільки таке рішення прийняте в межах повноважень та на підставі чинного законодавства, з урахуванням того, що підпункт «в» пункту 9.8 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість» не містить вичерпного переліку підстав для анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість та передбачає можливість наявності інших причин.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що порушення платником податку правил податкового обліку з податку на додану вартість може бути підставою лише для застосування відповідальності, передбаченої Законом України «Про податок на додану вартість» та іншими законами з питань оподаткування, але не тягне за собою права податкового органу на анулювання свідоцтва про реєстрацію такого платника платником податку на додану вартість, з врахуванням того, що позивач не реєструвався як платник єдиного податку, не був та не є суб'єктом інших спрощених систем оподаткування, які визначають особливий порядок нарахування чи сплати податку на додану вартість, відмінний від тих, що встановлені Законом України «Про податок на додану вартість», немає рішення суду про звільнення позивача від сплати податку на додану вартість, не має будь-яких інших передбачених Законом підстав для твердження, що позивач став суб'єктом іншої спрощеної системи оподаткування, що тягне анулювання його реєстрації як платника податку на додану вартість.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Питання анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість визначено пунктом 9.8 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Зокрема, відповідно до зазначеного Закону наказом ДПА України від 01 березня 2000 року № 79 було затверджене Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно пункту 25 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України від 01 березня 2000 року № 79 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), реєстрація платників податку на додану вартість діє до дати її анулювання, яке відбувається у випадках, визначених пунктом 9.8 статті 9 Закону.

Відповідно до підпункту «в» пункту 9.8 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), реєстрація діє до дати її анулювання, яка відбувається у випадках, якщо особа, зареєстрована як платник податку, реєструється як платник єдиного податку або стає суб'єктом інших спрощених систем оподаткування, які визначають особливий порядок нарахування чи сплати податку на додану вартість, відмінний від тих, що встановлені цим Законом, чи звільняють таку особу від сплати цього податку за рішенням суду або з будь-яких інших причин.

Отже, вищезазначеним підпунктом визначено виключні підстави для анулювання реєстрації особи як платника податку на додану вартість, а саме - реєстрація як платника єдиного податку або як суб'єкта інших спрощених систем оподаткування.

При цьому, згадані у наведеній вище нормі Закону інші причини стосуються виключно можливих підстав з яких платник податку звільняється від сплати податку на додану вартість. Такими причинами можуть бути судове рішення, нормативний чи інший акт компетентного органу, внаслідок якого платник податку на додану вартість втрачає обов'язок з нарахування та/або сплати цього податку.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, що доказів наявності підстав для анулювання реєстрації позивача як платника податку на додану вартість, передбачених підпунктом «в» пункту 9.8.ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість», а також відповідних підтвердних документів (відомостей), у відповідності до положень підпункту 25.2.1 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України від 01 березня 2000 року № 79, відповідач суду не надав.

При цьому, колегія суддів вказує, що відповідно до частини 1 статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з частиною 3 статті 1 Закону України «Про систему оподаткування» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) ставки, механізм справляння податків і зборів (обов'язкових платежів), за винятком особливих видів мита та збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну та теплову енергію, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності, і пільги щодо оподаткування не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування

За приписами пункту 11.4 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зміни порядку оподаткування податком на додану вартість можуть здійснюватися лише шляхом внесення змін до цього Закону окремим законом з питань оподаткування цим податком. У разі якщо іншим законом, незалежно від часу його прийняття, встановлюються правила оподаткування цим податком, відмінні від зазначених у цьому Законі, пріоритет мають норми цього Закону.

Таким чином, судом апеляційної інстанції правомірно не взято до уваги визначену податковим органом підставу для анулювання реєстрації позивача як платника податку на додану вартість, а саме - з будь-яких інших причин, якими податковий орган визначив: не декларування податкових зобов'язань за травень 2008 року, березень, вересень, листопад 2009 року, січень 2010 року в сумі 63855,90 грн. при виписці податкових накладних, оскільки виключно нормами пункту 9.8 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначенні підстави для анулювання реєстрації платника податку на додану вартість.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

З огляду на те, що касаційна скарга не містить посилань на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а судом касаційної інстанції не встановлено таких порушень згідно положень частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду апеляційної інстанції підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга Лівобережної МДПІ у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області Державної податкової служби підлягає залишенню без задоволення, а постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2012 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції у місті Дніпропетровську Дніпропетровської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ Л.В. Ланченко

_____________________ А.М. Лосєв