Справа № 2а-7303/12/2670
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2012-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 серпня 2012 року 08:25 № 2а-7303/12/2670

за позовом ОСОБА_1 із 100% іноземними інвестиціями «Сандвік»
до відповідача Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва
провизнання нечинним податкового повідомлення-рішення від 09.12.2011 р. № НОМЕР_1

Суддя Добрянська Я.І.

Секретар с/з ОСОБА_2

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_3 (довіреність № б/н від 22.05.2012 р.)

від відповідача: ОСОБА_4 (довіреність № 415/9/10-114 від 05.04.2012 р.)

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 02.08.2012 р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач ОСОБА_1 із 100% іноземними інвестиціями «Сандвік»звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до відповідача Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення від 09.12.2011 р. № НОМЕР_1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.05.2012 р. суддею Добрянською Я.І. було відкрито провадження у справі № 2а-7303/12/2670 та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 02.08.2012 р. представник позивача позов підтримав та в судових дебатах просив суд:

- визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва від 09.12.2011 р. № НОМЕР_1.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача послався на те, що при проведенні перевірки відповідач дійшов помилкового висновку про порушення позивачем вимог п.п.4.1.1 п.4.1 ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 22.05.1997 р. № 283/97-ВР із змінами та доповненнями, щодо заниження податку на прибуток на загальну суму 188 170 грн., в т.ч. по періодах: 4 квартал 2009 року 40 857 грн., 1 квартал 2010 року 25 966 грн., 2 квартал 2010 року 96 661 грн., 3 квартал 2010 року 21 081 грн., 4 квартал 2010 року 3 605 грн.

На думку позивача, висновки, викладені в Акті перевірки не відповідають дійсності та нормам чинного законодавства, а тому податкове повідомленнярішення, винесене за наслідками даного Акта, є протиправним та підлягає скасуванню.

Представник відповідача позов не визнав, просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, та зазначив, що при проведенні документальної планової виїзної перевірки ОСОБА_1 із 100% іноземними інвестиціями «Сандвік»з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2009 р. по 30.06.2011 р. валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2009 р. по 30.06.2011 р., контролюючим органом було встановлено порушення позивачем вимог п.п.4.1.1 п.4.1 ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 22.05.1997 р. № 283/97-ВР із змінами та доповненнями, внаслідок чого позивачем було занижено податок на прибуток на загальну суму 188 170 грн., в т.ч. по періодах: 4 квартал 2009 року 40 857 грн., 1 квартал 2010 року 25 966 грн., 2 квартал 2010 року 96 661 грн., 3 квартал 2010 року 21 081 грн., 4 квартал 2010 року 3 605 грн.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив, що при проведенні перевірки податковим органом було встановлено факти продажу ОСОБА_1 із 100% іноземними інвестиціями «Сандвік»товарів за ціною, що нижча ціни придбання, за період з 01.10.2009 р. по 30.06.2011 р., внаслідок чого підприємством було отримано збитки в сумі 752 680 грн., в тому числі: за 4 квартал 2009 р. - в сумі 163 427 грн., за 1 квартал 2010 р. - в сумі 103 864 грн., за 2 квартал 2010 р. - в сумі 386 644 грн., за 3 квартал 2010 р. - в сумі 84 325 грн., за 4 квартал 2010 р. - в сумі 14 420 грн.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі м. Києва було проведено документальну планову виїзну перевірку ОСОБА_1 із 100% іноземними інвестиціями «Сандвік»з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2009 р. по 30.06.2011 р. валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2009 р. по 30.06.2011 р.

За результатами зазначеної перевірки відповідачем було складено Акт від 28.11.2011 року № 2464/2307/30058678 в якому встановлено порушення позивачем вимог п.п.4.1.1 п.4.1 ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 22.05.1997 р. № 283/97-ВР із змінами та доповненнями, щодо заниження податку на прибуток на загальну суму 188 170 грн., в т.ч. по періодах:

- 4 квартал 2009 року 40 857 грн.;

- 1 квартал 2010 року 25 966 грн.;

- 2 квартал 2010 року 96 661 грн.;

- 3 квартал 2010 року 21 081 грн.;

- 4 квартал 2010 року 3 605 грн.

На підставі встановлених в Акті перевірки порушень позивачем вимог податкового законодавства, відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 09.12.2011 року, яким визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 235 213 гривень, в тому числі 188 170 гривень - основний платіж, та 47 943 гривень - штрафні санкції.

Не погоджуючись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням № НОМЕР_1 від 09.12.2011 р., позивач оскаржив його в адміністративному порядку до податкових органів вищих інстанцій.

Так, рішенням Державної податкової служби № 7716/6/102115 від 04.05.2012 року про результати розгляду повторних скарг, оскаржуване податкове повідомлення-рішення було залишено без змін, а скарга позивача без задоволення.

Зважаючи на таке, та не погоджуючись із прийнятим ДПІ у Шевченківському районі м. Києва податковим повідомленням-рішенням № НОМЕР_1 від 09.12.2011 року, позивач оскаржив його в судовому порядку до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Окружний адміністративний суд м. Києва дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, зважаючи зокрема на наступне.

Як вбачається з наявних матеріалів справи (визначено а Акті перевірки), та не заперечувалось представником позивача, в ході перевірки контролюючим органом було встановлено факт продажу ОСОБА_1 із 100% іноземними інвестиціями «Сандвік»товарів за ціною, що нижча собівартості за період: з 01.10.2009 року по 30.06.2011 року.

Так, ОСОБА_1 із 100% іноземними інвестиціями «Сандвік», здійснюючи продаж товару, за ціною нижчою від ціни придбання, отримано в перевіряємому періоді збитки в сумі 752 680 грн. в тому числі:

- у 4 кварталі 2009 року 163 427 грн.;

- у 1 кварталі 2010 року 103 864 грн.;

- у 2 кварталі 2010 року 386 644 грн.;

- у 3 кварталі 2010 року 84 325 грн.;

- у 4 кварталі 2010 року 14 420 грн.

Статтею 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Пунктом 5 Положення (стандартом) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1990 р. № 290, із змінами і доповненнями, встановлено, що дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов'язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства) за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена. Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції.

Відповідно до ст.3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкта підприємництва - підприємцями.

При цьому ст.42 Господарського кодексу України передбачено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється субєктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Пунктом 1.32 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»визначено, що господарська діяльність - це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Згідно з п.1.43 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», інші терміни використовуються у значеннях, визначених законами з питань оподаткування, а також національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку у випадках, визначених цим Законом, які не суперечать цьому Закону та іншим законам з питань оподаткування у частині визначення термінів.

Відповідно до п.4.1 ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», валовий доход - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Підпунктом 4.1.1 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»визначено, що валовий доход включає загальні доходи від продажу товарів (робіт, послуг), у тому числі допоміжних та обслуговуючих виробництв, що не мають статусу юридичної особи, а також доходи від продажу цінних паперів, деривативів, іпотечних сертифікатів участі, іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, сертифікатів фондів операцій з нерухомістю (за винятком операцій з їх первинного випуску (розміщення), операцій з їх кінцевого погашення (ліквідації) та операцій з консолідованим іпотечним боргом відповідно до закону).

Відповідно до п.п.11.3.1 п.11.3 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», датою збільшення валового доходу вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), що підлягають продажу, у разі продажу товарів (робіт, послуг) за готівку; - або дата її оприбуткування в касі платника податку, а за відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного надання результатів робіт (послуг) платником податку.

Враховуючи викладене, визначальною ознакою валових доходів є їх зв'язок з господарською діяльністю платника податків, тобто діяльністю, що направлена на отримання прибутку.

Як було зазначено вище, та підтверджується наявними матеріалами справи, позивачем в перевіряємому періоді було свідомо (із розумінням настання певних негативних наслідків) реалізовано товар, нижче його собівартості на 75 2680 грн., що відповідно призвело до заниження валових доходів на суму 752 680 грн. та є порушенням вимог п.п.4.1.1 ст.4, п.1.32 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Так, що також не заперечувалося позивачем, останнім до перевірки було надано первинні документи (податкові накладні), з яких видно, що ОСОБА_1 із 100% іноземними інвестиціями «Сандвік» реалізовувало товар нижче собівартості. Реєстр податкових накладних наведено в додатку 5 до першого примірника Акта перевірки.

Посилання позивача на те, що хоча господарська діяльність і направлена на отримання доходу, проте прибутковість кожної окремої операції не є її обов'язковою ознакою, - суд прийняти до уваги не може, оскільки в даному випадку, що також не було допустимими доказами заперечено позивачем, така господарська діяльність позивача, а саме результат такої господарської діяльності (вірогідність отримання прибутку) не залежало від ступеню ризику здійснення цієї господарської діяльності (певних форс мажорних обставин), оскільки позивач, здійснюючи таку господарську діяльність із продажу товарів за цінами нижчими їх собівартості, заздалегідь усвідомлював їх збитковість та відповідно прагнув отримання таких збитків з метою заниження валового доходу підприємства та відповідно заниження обєкту оподаткування податком на прибуток приватних підприємств.

Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобовязаний сплачувати податки та збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Зважаючи на викладене вище, а також наявні у справі докази, суд погоджується із висновком податкового органу щодо порушення позивачем вимог п.п.4.1.1 п.4.1 ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 22.05.1997 р. № 283/97-ВР із змінами та доповненнями, внаслідок чого позивачем було занижено податок на прибуток на загальну суму 188 170 грн., в т.ч. по періодах: 4 квартал 2009 року 40 857 грн., 1 квартал 2010 року 25 966 грн., 2 квартал 2010 року 96 661 грн., 3 квартал 2010 року 21 081 грн., 4 квартал 2010 року 3 605 грн.

Допустимих доказів, які б спростовували викладенні в Акті перевірки висновки контролюючого (податкового) органу позивачем до суду надано не було.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що відповідачем було правомірно винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, на підставі висновків, викладених в Акті перевірки.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як субєкт владних повноважень, довів правомірність прийнятого ним податкового повідомлення-рішення, натомість позивач не надав суду допустимих доказів щодо протиправності прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення, зважаючи на що, суд дійшов висновку, про відмову в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В адміністративному позові відмовити.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя: Я.І. Добрянська

Дата складання та підписання в повному обсязі постанови 06.08.2012 р.