Справа № 2а-8496/11/2670
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2011-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 липня 2011 року 09:57 № 2а-8496/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: Головуючого - судді Дегтярьової О.В., при секретарі судового засідання Безсчасній Я.С., за участю представника позивача ОСОБА_1 (довіреність від 06.04.2011р. б/н), розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фароза Інтер Інвест Ком»
до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва
про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість, викладене у листі від 04 травня 2011 року № 3946/10/28-34, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось ТОВ «Фароза Інтер Інвест Ком»з позовом до ДПІ у Шевченківському районі м. Києва про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість, викладене у листі від 04 травня 2011 року № 3946/10/28-34.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що спірне рішення суперечить законодавству, порушує його права і підлягає скасуванню.

У судовому засіданні 11 липня 2011 року представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання 11 липня 2011 року не зявився, належним чином повідомлений судом про дату, час та місце судового засідання, письмових заперечень чи будь-яких заяв, клопотань від нього до суду не надходило, а тому суд на підставі ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу за відсутності представника відповідача та на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на таке.

Відповідно до п. 48.1 ст. 48 Податкового кодексу України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обовязкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

В силу п. 48.2 ст. 48 Податкового кодексу України обовязкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Згідно з п. 48.3 ст. 48 Податкового кодексу України податкова декларація повинна містити такі обовязкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, імя, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування органу державної податкової служби, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Пунктом 48.5 ст. 45 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація повинна бути підписана:

- керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до органу державної податкової служби. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником та особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку;

- фізичною особою - платником податків або його законним представником;

- особою, відповідальною за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації згідно із договором про спільну діяльність або угодою про розподіл продукції.

Податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією (п. 48.7 ст. 48 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 49.1 ст. 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків.

Пунктом 49.3 ст. 49 Податкового кодексу України передбачено, що податкова декларація подається до органу державної податкової служби за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного звязку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

У разі надсилання податкової декларації поштою, платник податку зобовязаний здійснити таке відправлення на адресу відповідного органу державної податкової служби не пізніше ніж за десять днів до закінчення граничного строку подання податкової декларації, визначеного цією статтею (п. 49.5 ст. 49 Податкового кодексу України).

В силу приписів п. 49.8 ст. 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обовязком органу державної податкової служби. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобовязана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обовязкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Відповідно до п. 49.9 ст. 49 Податкового кодексу України за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобовязана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання органом державної податкової служби.

За умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою:

- за наявності на всіх аркушах, з яких складається податкова декларація та, за бажанням платника податків, на її копії, відмітки (штампу) органу державної податкової служби, яким отримана податкова декларація, із зазначенням дати її отримання, або квитанції про отримання податкової декларації у разі її подання засобами електронного звязку, або поштового повідомлення з відміткою про вручення органу державної податкової служби, у разі надсилання податкової декларації поштою;

- у разі, якщо орган державної податкової служби із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк.

Відмова посадової особи органу державної податкової служби прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування відємного значення обєктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобовязань тощо) забороняється (п. 49.10 ст. 49 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 49.11 ст. 49 Податкового кодексу України у разі подання платником податків до органу державної податкової служби податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий орган державної податкової служби зобовязаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови:

- у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного звязку, - протягом пяти робочих днів з дня її отримання;

- у разі отримання такої податкової декларації особисто від платника податку або його представника - протягом трьох робочих днів з дня її отримання.

Згідно з п. 49.12 ст. 49 Податкового кодексу України у разі отримання відмови органу державної податкової служби у прийнятті податкової декларації платник податків має право:

- подати податкову декларацію та сплатити штраф у разі порушення строку її подання;

- оскаржити рішення органу державної податкової служби у порядку, передбаченому статтею 56 цього Кодексу.

Податкова декларація, надіслана платником податків або його представником поштою або засобами електронного звязку та заповнена з порушенням норм пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, вважається неподаною (п. 49.15 ст. 49 Податкового кодексу України).

Суд трактує зазначені положення таким чином, що податковий орган не має право відмовити у прийнятті податкової декларації. Прийняття податкової декларації є обовязком податкового органу.

Утім, податковий орган зобовязаний прийняти рішення про відмову у прийнятті податкової декларації у разі подання платником податку податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 ст. 48 Податкового кодексу України, зокрема, якщо в ній відсутні обовязкові реквізити, передбачені п. 48.3 ст. 48 цього ж Кодексу.

Вказане рішення податкового органу може бути оскаржено до суду в силу положень п. 56.1 ст. 56 Податкового кодексу України, відповідно до якого рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

До обовязкових реквізитів в силу п. 48.4 ст. 48 Податкового кодексу України відноситься, зокрема місцезнаходження (місце проживання) платника податків.

20 квітня 2011 року ТОВ «Фароза Інтер Інвест Ком»направило по пошті податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2011 року з Додатками № 5 та № 6, яка була отримана відповідачем 27 квітня 2011 року, що підтверджується описом вкладення, фіскальним чеком та повідомленням про вручення поштового відправлення.

ДПІ у Шевченківському районі м. Києва рішенням від 04 травня 2011 року № 3946/10/28-34 відмовила у прийнятті податкової декларації позивача з податку на додану вартість за березень 2011 року з посиланням на те, що вона складена з порушенням норм п. 48.3 ст. 48 та п. 49.8 ст. 49 Податкового кодексу України, у звязку з тим, що в декларації зазначено недостовірний обовязковий реквізит «адреса підприємства»з урахування положень п. 45.2 ст. 45 Податкового кодексу України, та запропонувала подати нову податкову звітність, оформлену відповідно до вимог чинного законодавства.

В розумінні п. 45.2. ст. 45 Податкового кодексу України податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України.

Крім того, відповідно до ст. 93 Цивільного кодексу України місцезнаходженням юридичної особи є адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

Згідно абзацу шостого ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців»місцезнаходження юридичної особи - адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

Абзацом сьомими ч. 2 ст. 17 цього ж Закону передбачено, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців міститься відомості про юридичну особу, зокрема про місцезнаходження юридичної особи.

Як вбачається з копії податкової декларації позивача з податку на додану вартість за березень 2011 року, наявної в матеріалах справи, оригінал якої був оглянутий в судовому засіданні, позивачем в рядку № 6 (Податкова адреса) була зазначена наступна адреса: Україна, м. Київ, вул.. Жилянська, 107.

Згідно з Довідкою з Єдиного Державного реєстру підприємств та організацій України АА № 199100 від 19 січня 2009 року, Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи (Серія А01 № 249619), Свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість від 12 лютого 2010 року (Форма № 2-ПДВ) позивача, а також Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців станом на 10 червня 2011 року відносно позивача місцезнаходження позивача: 01032, м. Київ, вул. Жилянська, 107.

З огляду на те, що позивачем було зазначено в податковій декларації з податку на додану вартість за березень 2011 року такий обовязків реквізит, як місцезнаходження, відомості про яке внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, тобто свою податкову адресу, відмова у прийнятті податкової декларації позивача з підстави недостовірності обовязкового реквізиту декларації є такою, що суперечить законодавству та порушує права позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною третьою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких обставин, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про неправомірність спірного рішення і обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Частиною другою ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи зазначене, а також положення п. 1 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне визнати протиправним і скасувати спірне рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Києва.

Керуючись ст. 2, ст. 9, ст. ст. 69 - 71, ст. 94, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фароза Інтер Інвест Ком»задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасування рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва про відмову у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «Фароза Інтер Інвест Ком»від 04 травня 2011 року № 3946/10/28-34.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими в ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя ОСОБА_2
Дата виготовлення та підписання повного тексту постанови 15 липня 2011 року.