Справа № 2а-411/11/2670
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2011-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 лютого 2011 року 15:43 № 2а-411/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: Головуючого - судді Дегтярьової О.В., при секретарі судового засідання Безсчасній Я.С., за участю представника позивача ОСОБА_1 (довіреність від 12.01.2011р. № 85/9/10-008), розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва
доФізичної особи - підприємця ОСОБА_2
простягнення податкової заборгованості в розмірі 2 801, 34 грн., -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ДПІ у Оболонському районі м. Києва з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення податкової заборгованості в розмірі 2 801, 34 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що у відповідача наявна податкова заборгованість з податку на додану вартість в розмірі 2 801, 34 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні та просив задовольнити уточнення позовні вимоги.

У судові засідання 15 лютого 2011 року та 28 лютого 2011 року уповноважені представники відповідача не зявились.

Відповідач належним чином повідомлений судом про дату, час та місце судового розгляду відповідно до вимог ст. 33, ст. 35 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заперечень та пояснень по суті позовних вимог від відповідача не надходило.

28 лютого 2011 року від відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, а тому суд розглядає справу за відсутності відповідача на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 21 жовтня 2005 року був зареєстрований Оболонською районною у м. Києві державною адміністрацією як фізична особа підприємець.

Відповідача взято на облік як платника податків у ДПІ у Облонському районі м. Києва 26 жовтня 2005 року згідно довідки про взяття на облік платника податків від 26 жовтня 2005 року № 2491/29-254 (форма № 4-ОПП).

Згідно свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість № 88650514 (серія НБ № 210350) Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 02 листопада 2005 року був зареєстрований платником податку на додану вартість (форма № 2-Р).

ДПІ у Оболонському районі м. Києва було проведено документальну невиїзну перевірку своєчасності подання податкової звітності з податку на додану вартість Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, за результатами якої було складено акт від 21 квітня 2010 року № 106/17-512.

В акті перевірки було встановлено порушення відповідачем підпункту «а»підпункту 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»та підпункту 7.8.1 п. 7.8 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що мало вираз у неподанні податкової звітності з податку на додану вартість з січня по березень 2010 року (3 випадки).

Даний акт був надісланий відповідачу по пошті рекомендованим листом 22 квітня 2010 року, однак був повернутий поштовим відділенням неврученим у звязку із закінченням терміну зберігання, про що було складено акт про неможливість вручення акта перевірки від 31 травня 2010 року № 28.

На підставі акта перевірки ДПІ у Оболонському районі м. Києва прийняла податкове повідомлення-рішення № /0 від 31 травня 2010 року, яким на підставі підпункту 17.1.1 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»застосувала до відповідача суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 510, 00 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення 31 травня 2010 року було направлено на адресу відповідача, однак у звязку з неможливістю вручити за закінченням терміну зберігання було розмішено на дошці податкових оголошень 05 липня 2010 року, про що податковим органом було складено акт № 32/17-512 від 05 липня 2010 року.

Крім того, в ході розгляду справи було встановлено, що Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 до податкового органу були подані податкові декларації з податку на додану вартість за лютий 2009 року 07 серпня 2008р. вх. № 170674, за березень 2009 року 09 листопада 2009р. вх. № 254886 та за травень 2010 року від 21 червня 2010р. вх. № 109145.

Відповідачем в деклараціях були самостійно визначені суми податку до сплати в бюджет (рядок 27) в сумі 4 118, 00 грн., в сумі 519, 00 грн. та в сумі 167, 00 грн. відповідно на загальну суму 4 804, 00 грн.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлював порядок погашення зобовязань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обовязкових платежів), включаючи збір на обовязкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообовязкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначав процедуру оскарження дій органів стягнення на момент виникнення спірних правовідносин був Закон України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21 грудня 2000 року № 2181-ІІІ (далі Закон № 2181-ІІІ).

Згідно з підпунктом 1.11 ст. 1 Закону № 2181-ІІІ під податковою декларацією розуміється документ, що подається платником податків до контролюючого органу у строки, встановлені законодавством, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податку, збору (обовязкового платежу).

Таким чином, діючим законодавством на платників податків покладено обовязок подавати податкові декларації, в тому числі з податку на додану вартість.

Відповідно до підпункту 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 цього ж Закону платник податків самостійно обчислює суму податкового зобовязання, яку визначає у податковій декларації.

Абзацом першим підпункту 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону № 2181-ІІІ передбачено, що платник податків зобовязаний самостійно сплатити суму податкового зобовязання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Відповідно до підпункту 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Закону № 2181-ІІІ податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює:

а) календарному місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків),- протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця;

б) календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі при сплаті квартальних або піврічних авансових внесків), - протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя);

в) календарному року, крім випадків, передбачених підпунктом «г»підпункту 4.1.4 цього пункту, - протягом 60 календарних днів за останнім календарним днем звітного (податкового) року;

г) календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб (прибуткового податку з громадян), - до 1 квітня року, наступного за звітним.

Відповідно до підпункту 7.8.1 п. 7.8 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»(який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) податковим (звітним) періодом для податку на додану вартість є календарний місяць.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону № 2181-ІІІ податкове зобовязання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації. Зазначене податкове зобовязання не може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку. Якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 15 цього Закону) платник податків самостійно виявляє помилки у показниках раніше поданої податкової декларації, такий платник податків має право надати уточнюючий розрахунок.

В силу абзацу першого підпункту 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону № 2181-ІІІ платник податків зобовязаний самостійно сплатити суму податкового зобовязання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Згідно з підпунктом 17.1.1 п. 17.1 ст. 17 Закону № 2181-ІІІ платник податків, що не подає податкову декларацію у строки, визначені законодавством, сплачує штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання або її затримку.

При цьому, п. 17.3 ст. 17 Закону № 2181-ІІІ передбачено, що сплата (стягнення) штрафних санкцій, передбачених цією статтею, прирівнюється до сплати (стягнення) податку та оскарження їх сум.

Згідно з п. 6.1 ст. 6 Закону № 2181-ІІІ у разі коли сума податкового зобовязання розраховується контролюючим органом відповідно до статті 4 цього Закону, такий контролюючий орган надсилає платнику податків податкове повідомлення, в якому зазначаються підстава для такого нарахування, посилання на норму податкового закону, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок податкових зобовязань, сума податку чи збору (обовязкового платежу), належного до сплати та штрафних санкцій за їх наявності, граничні строки їх погашення, а також попередження про наслідки їх несплати в установлений строк та граничні строки, передбачені законом для оскарження нарахованого податкового зобовязання (штрафних санкцій за їх наявності).

Відповідно до підпункту 5.2.1 п. 5.2. ст. 5 Закону № 2181-ІІІ податкове зобовязання, нараховане контролюючим органом відповідно до пунктів 4.2. та 4.3. статті 4 цього Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2. цього пункту.

Абзацом третім підпункту 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону № 2181-ІІІ встановлено, що у разі визначення податкового зобовязання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах «а»- «в»підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, платник податків зобовязаний погасити нараховану суму податкового зобовязання протягом десяти календарних днів від дня отримання податкового повідомлення, крім випадків коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру апеляційного узгодження.

Податкове повідомлення рішення ДПІ у Оболонському районі м. Києва від 31 травня 2010 року № /0 відповідно до вимог підпункту 6.2.4 п. 6.2 ст. 6 Закону № 2181-ІІІ та п. 4.9 Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 21 червня 2001 року № 253 (у редакції наказу Державної податкової адміністрації України від 27 травня 2003 року № 247), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 липня 2001 року за № 567/5758, (який діяв на момент надсилання податкового повідомлення рішення), було надіслано відповідачу та вважається таким, що було йому вручене 05 липня 2010 року.

Абзацом першим підпункту 5.2.2 п. 5.2 ст. 5 Закону № 2181-ІІІ передбачено, що платник податків має право звернутися до контролюючого органу із скаргою про перегляд рішення, яка подається у письмовій формі, у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган невірно визначив суму податкового зобовязання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству з питань оподаткування або виходить за межі його компетенції, встановленої законом.

З урахуванням строків давності платник податків має право оскаржити до суду рішення контролюючого органу про нарахування податкового зобовязання у будь-який момент після отримання відповідного податкового повідомлення. У цьому випадку зазначене рішення контролюючого органу не підлягає адміністративному оскарженню (абзац перший підпункту 5.2.5. п. 5.2 ст. 5 Закону № 2181-ІІІ).

Доказів оскарження вищезазначеного податкового повідомлення рішення суду не надано.

Доказів сплати узгоджених сум податкового зобовязання з податку на додану вартість протягом законодавчо встановлених граничних строків суду не надано, а тому ця сума визнається податковим боргом.

Податковим боргом в розумінні Закону № 2181-ІІІ визнається податкове зобовязання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобовязання (п. 1.3 ст. 1 та підпункт 5.4.1 п. 5.4 ст. 5 Закону № 2181-ІІІ).

Згідно підпункту 6.2.1 п. 6.2 ст. 6 Закону № 2181-ІІІ у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобовязання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.

Відповідно до підпункту 6.2.3 п. 6.2 ст. 6 Закону № 2181-ІІІ податкові вимоги надсилаються:

а) перша податкова вимога - не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобовязання. Перша податкова вимога містить повідомлення про факт узгодження податкового зобовязання та виникнення права податкової застави на активи платника податків. обовязок погасити суму податкового боргу та можливі наслідки непогашення його у строк;

б) друга податкова вимога - не раніше тридцятого календарного дня від дня направлення (вручення) першої податкової вимоги, у разі непогашення платником податків суми податкового боргу у встановлені строки. Друга податкова вимога додатково до відомостей, викладених у першій податковій вимозі, може містити повідомлення про дату та час проведення опису активів платника податків, що перебувають у податковій заставі, а також про дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ у Оболонському районі м. Києва виставило відповідачу першу податкову вимогу № 1/4276 від 25 серпня 2009 року на суму податкового боргу з податку на додану вартість в розмірі 3 606, 67 грн., а також другу податкову вимогу № 2/6589 від 12 листопада 2009 року на суму податкового боргу по податку на додану вартість в розмірі 3 606, 67 грн.

Перша податкова вимога була направлена відповідачу по пошті рекомендованим листом, однак у звязку з неможливістю вручити через незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) відповідача, вона була розміщена на дошці податкових оголошень, про що податковим органом було складено відповідний акт № 164 від 13 жовтня 2009 року.

Друга податкова вимога направлена відповідачу та отримана останнім 07 грудня 2009 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, копія якого наявна в матеріалах справи.

Таким чином, суд доходить висновку про те, що ДПІ у Оболонському районі м. Києва було повністю дотримано порядок направлення першої та другої податкових вимог, та з урахуванням положень п. 6.2.4 п. 6.2 ст. 6 Закону № 2181-ІІІ та п. 5.8 Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 03 липня 2001 року № 266, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 липня 2001 року за № 595/5786, (який діяв на момент виставлення податкових вимог), вказані податкові вимоги вважаються врученими відповідачу 13 жовтня 2009 року та 07 грудня 2009 року відповідно.

Доказів оскарження податкових вимог та погашення податкового боргу за цими податковими вимогами відповідачем суду не надано.

Надсилання наступної податкової вимоги у випадку виникнення нового податкового боргу після виставлення другої податкової вимоги в Законі № 2181-ІІІ не передбачено.

З метою погашення податкового боргу 12 січня 2010 року ДПІ у Оболонському районі м. Києва прийняло рішення № 1 про стягнення коштів та продаж інших активів платника податків в рахунок погашення його податкового боргу, згідно якого вирішено здійснити стягнення коштів та продаж інших активів, що перебувають у власності (повному господарському віданні) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, а також тих активів, права власності, на які він набуде у майбутньому, в рахунок погашення узгодженої суми податкового боргу цього платника податків.

На суму податкового боргу відповідно до підпункту 16.1.1, підпункту 16.1.2 п. 16.1 ст. 16 Закону № 2181-ІІІ відповідачу було нараховано пеню.

В ході судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_2 було частково погашено податковий борг з податку на додану вартість і на момент розгляду справи сума податкового боргу з податку на додану вартість складає 2 801, 34 грн., що підтверджується зворотнім боком облікової картки з податку на додану вартість платника податку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, копія якої наявна в матеріалах справи.

Згідно з підпунктом 3.1.1 п. 3.1. ст. 3 Закону № 2181-ІІІ активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду.

Органами, уповноваженими здійснювати заходи з погашення податкового боргу, згідно з підпунктом 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 цього ж Закону, є виключно податкові органи.

Згідно з п. 11 ст. 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»(в редакції на момент звернення до суду) державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та обєднані державні податкові інспекції подають до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна.

Пунктом одинадцятим ст. 11 цього ж Закону передбачено право органів державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми недоїмки, пені у випадках, порядку та розмірі, встановлених законами України.

З огляду на те, що заходи податкового органу з погашення податкового боргу не призвели до позитивних наслідків та з огляду на те, що відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували доводи позивача, позовні вимоги про стягнення з відповідача податкового боргу з податку на додану вартість в розмірі 2 801, 34 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. 2, ст. 9, ст. ст. 69 - 71, ст. 94, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (місцезнаходження: 04212, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Державного бюджету України суму податкового боргу з податку на додану вартість в розмірі 2 801 (дві тисячі вісімсот одна) грн. 34 коп.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими в ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя ОСОБА_3
Дата виготовлення та підписання повного тексту постанови 04 березня 2011 року.

ОСОБА_3