Справа № 818/2785/15
Суддя: Водолажська Н.С.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський апеляційний адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 р.Справа № 818/2785/15

Головуючий 1 інстанції: Опімах Л.М.

Доповідач: Водолажська Н.С.

Колегія суддів у складі:

Головуючий суддя Водолажська Н.С.,

Суддя Бенедик А.П., Суддя Калиновський В.А.

при секретарі Тітова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумської митниці Державної фіскальної служби на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 25.09.2015р. по справі № 818/2785/15

за позовом Сумської митниці Державної фіскальної служби

до Головного територіального управління юстиції у Сумській області, Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Сумська митниця Державної фіскальної служби, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області Ричкаля С.П. від 29.07.15 р. про стягнення виконавчого збору.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 25.09.15 р. по справі № 818/2785/15 у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Позивач не погодилася з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 25.09.15 р. по справі № 818/2785/15 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідачі подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, де наполягає на законності судового рішення, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Ричкалем С.П. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 47927545 від 22.06.15 р. з примусового виконання виконавчого листа № 2а-371/10/1870, виданого Сумським окружним адміністративним судом 16.02.15 р. про стягнення з Сумської митниці Міндоходів на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 189491,46 грн. (а.с. 26-27). Платіжними дорученнями № 2673 від 08.07.15 р. та № 2769 від 03.08.15 р. позивачем були перераховані кошти на картковий рахунок ОСОБА_3 (а.с. 35,36).

Також в рішенні суду першої інстанції зазначено, що 17.07.15 р. відповідачем була винесена постанова про заміну сторони виконавчого провадження (боржника) - з Сумської митниці Міндоходів на Сумську митницю ДФС (а.с. 28-29), а 29.07.15 р. відповідачем була винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 5022,17 грн. (а.с. 33).

Не погодившись з постановою відповідача від 29.07.15 р. про стягнення виконавчого збору, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивач був повідомлений про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2а-371/10/1870, виданого Сумським окружним адміністративним судом 16.02.15 р., про стягнення з Сумської митниці Міндоходів на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 189491,46 грн., проте в установлений строк для самостійного виконання рішення суду не виконав, що на думку суду першої інстанції свідчить про те, що постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору винесена з дотриманням вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

З матеріалів справи вбачається, що Сумським окружним адміністративним судом було прийнято рішення від 12.11.14 р. по справі № 2а-371/10/1870 за позовом ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України, Сумської митниці Міндоходів, яким позов був задоволений частково: визнані протиправними та скасовані наказ Державної митної служби України № 1866-К від 13.10.09 р. «Про звільнення ОСОБА_3» та наказ Сумської митниці № 233-К від 14.10.09 р. «Про звільнення ОСОБА_3»; поновлено ОСОБА_3 на роботі в Сумській митниці на раніше займаній посаді; стягнуто з Сумської митниці Міндоходів на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 192649,59 грн.; стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 5000,0 грн. У задоволенні інших позовних вимог було відмовлено. Зазначене рішення було залишене без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.01.15 р.

В доводах апеляційної скарги позивач по справі зазначив, що постановою Пленуму Верховного Суду України від 24.12.99 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що: «задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення».

Як зазначив апелянт, на користь ОСОБА_3 Сумською митницею ДФС була нарахована сума 192649,59 грн. Разом з тим, з урахуванням наведеної вище позиції Пленуму Верховного Суду України, позивачем по справі був самостійно здійснений розрахунок сум податків та інших обов'язкових платежів від вказаної вище суми, на підставі чого, фактично до сплати стягувачу боржником була розрахована сума у розмірі 142437,64 грн. і, як було зазначено вище, відповідно до платіжних доручень № 2673 від 08.07.15 р. та № 2769 від 03.08.15 р. позивачем перераховані кошти на картковий рахунок ОСОБА_3 у розмірі 142437,64 грн.

На підставі цього апелянтом зроблений висновок, що постанова Сумського окружного адміністративного суду від 12.11.14 р. по справі № 2а-371/10/1870 про стягнення з Сумської митниці Міндоходів на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 192649,59 грн. Сумською митницею ДФС виконана в добровільному порядку в повному обсязі.

Разом з тим, 22.07.15 р. на адресу Сумської митниці ДФС надійшов лист Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області № 6/15/3341 від 17.07.15 р. «Щодо заміни сторони виконавчого провадження» з додатками:- постановою про відкриття виконавчого провадження від 22.06.15 р.; постановою про заміну сторони виконавчого провадження від 17.07.15 р.; ухвалою суду від 23.06.15 р. по справі № 2а-371/10/1870. Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Ричкаля С.П. від 22.06.15 р. відкрито виконавче провадження (реєстраційний номер виконавчого провадження 47927545) з виконання виконавчого листа № 2а- 371/10/1870, виданого 16.02.15 р. Сумським окружним адміністративним судом, про стягнення з Сумської митниці Міндоходів на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 189491,46 грн. В постанові про відкриття виконавчого провадження від 22.06.15 р. вказано боржнику самостійно виконати судове рішення в семиденний термін з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

В доводах апеляційної скарги позивач по справі посилається на те, що згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

У зв'язку з цим апелянт зазначив, що в постанові про заміну сторони виконавчого провадження від 17.07.15 р. державний виконавець в порушення приписів ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» не вказав строк для самостійного виконання рішення, а також ні в постанові від 22.06.15 р., ні в постанові від 17.07.15 р. не вказав про необхідність надання підтвердження про виконання рішення суду. З наведеного вбачається, що позивач фактично стверджує, що постанови старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області Ричкаля С.П. від 22.06.15 р. про відкриття виконавчого провадження та від 17.07.15 р. про заміну сторони виконавчого провадження були прийняті з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Положеннями ч. 4 ст. 195 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом оскарження в межах даної справи є постанова старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області Ричкаля С.П. від 29.07.15 р. про стягнення виконавчого збору, а не постанови від 22.06.15 р. про відкриття виконавчого провадження та від 17.07.15 р. про заміну сторони виконавчого провадження, що свідчить про те, що судом апеляційної інстанції не може надаватися в межах розгляду даної справи (з урахуванням предмета позову) правова оцінка рішенню суб'єкта владних повноважень, яке на даний момент є чинним та в судовому порядку не було оскаржене, а тому наведені вище доводи апелянта є безпідставними.

Що стосується постанови старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області Ричкаля С.П. від 29.07.15 р. про стягнення виконавчого збору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 11 цього Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Відповідно ч. 1 ст. 28 Закону у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню.

Як було правомірно зазначено в рішенні суду першої інстанції, згідно з повідомленням про вручення боржник отримав постанову про відкриття виконавчого провадження 26.06.15 р., а 06.07.15 р. від боржника надійшов лист про неможливість виконати постанову державного виконавця ВП № 47927545 від 22.06.15 р. у зв'язку з реорганізацією Сумської митниці Міндоходів шляхом приєднання до Сумської митниці ДФС та повідомлено, що станом на 28.01.15 р. рахунки Сумської митниці Міндоходів в ГУ ДКСУ у Сумській області закриті, кошторис видатків на утримання Сумської митниці Міндоходів на 2015 р. не затверджений, фінансування у 2015 р. не передбачено (а.с. 56, 57).

Колегія суддів зазначає, що згідно ч. 2, ч. 3 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Положеннями ст. 255 КАС України встановлено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін. Згідно ч. 2 ст. 257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. За приписами ст. 257 КАС України примусове виконання судових рішень адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

З наведеного вбачається, що процес реорганізації органу державної влади не може слугувати підставою для несвоєчасного виконання рішення. Крім того, колегія суддів вважає за доцільне зауважити, що відсутність бюджетного фінансування також не є підставою для невиконання рішення суду, яке набрало законної сили. Зазначена позиція також відповідає висновкам Європейського суду з прав людини у рішенні по справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.05 р. (заява № 70297/01).

В рішенні суду першої інстанції вказано, що 15.07.15 р. стягувач надав Відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області копію ухвали Сумського окружного адміністративного суду від 23.06.15 р. у справі № 2а-371/10/1870 про заміну відповідача - Сумської митниці Міндоходів на Сумську митницю ДФС. Крім того, стягувачем повідомлено, що залишок боргу складає 50221,70 грн. (різниця між фактично виплаченою боржником сумою у розмірі 142437,64 грн. та сумою, що підлягає сплаті відповідно до резолютивної частини постанови Сумського окружного адміністративного суду від 12.11.14 р. по справі № 2а-371/10/1870 у розмірі 192649,59 грн.) (а.с. 58).

На підставі даної ухвали державним виконавцем 17.07.15 р. була винесена постанова про заміну сторони виконавчого провадження, яка була надіслана боржнику разом з примірником постанови про відкриття виконавчого провадження та отримана ним 22.07.15 р. (а.с. 60, 61, 62). При цьому, як зазначив суд першої інстанції, з огляду на положення ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з відсутністю підтвердження виконання рішення суду, 29.07.15 р. державним виконавцем розпочато примусове виконання рішення суду та винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору.

Колегія суддів зазначає, що спірною в даному випадку фактично є та обставина, що позивач по справі (боржник у виконавчому провадженні) вважає, що постанова Сумського окружного адміністративного суду від 12.11.14 р. по справі № 2а-371/10/1870 в частині стягнення з Сумської митниці Міндоходів на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 192649,59 грн. виконана в повному обсязі, оскільки позивач, відповідно до платіжних доручень від 08.07.15 р. № 2673 та від 03.08.15 р. № 2769 перерахував кошти на картковий рахунок ОСОБА_3 у розмірі 142437,64 грн. (з урахуванням утриманих податків та інших обов'язкових платежів у розмірі 50221,70 грн., які були розраховані боржником самостійно).

Необхідно зазначити, що примусове виконання рішення відбувається на підставі виконавчого листа, який в свою чергу видається на підставі судового рішення. При цьому, у виконавчому листі відображено резолютивну частину судового рішення, що містить зобов'язальний характер для боржника. Так, постановою Сумського окружного адміністративного суду від 12.11.14 р. по справі № 2а-371/10/1870 було, зокрема, стягнуто з Сумської митниці Міндоходів на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 192649,59 грн. і відповідно вказана сума також зазначена у виконавчому листі, що був виданий на виконання цього судового рішення.

Враховуючи зміст резолютивної частини постанови Сумського окружного адміністративного суду від 12.11.14 р. по справі № 2а-371/10/1870, колегія суддів зазначає, що саме сума в розмірі 192649,59 грн. повинна стягуватися з боржника. Посилання позивача на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення від 12.11.14 р. не врахував позицію, викладену в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.12.99 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», не навівши в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню, є безпідставним, оскільки зазначене вище судове рішення переглядалося в апеляційному порядку та було залишене без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.01.15 р. і, відповідно, набрало законної сили, а тому колегією суддів не може надаватися правова оцінка правомірності чи неправомірності висновку суду першої інстанції, викладеного в постанові від 12.11.14 р. (в частині визначення суми, що підлягає стягненню з боржника) в межах розгляду даної справи.

При цьому, колегія суддів вважає за доцільне зауважити, що позивач не був позбавлений можливості звернутися до суду першої інстанції із заявою про роз'яснення судового рішення в порядку ст. 170 КАС України, якщо йому було не зрозуміло, яка саме сума підлягає стягненню з боржника в частині виконання судового рішення щодо стягнення з Сумської митниці Міндоходів на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 192649,59 грн., тобто чи з урахуванням податків та інших обов'язкових платежів чи без їх врахування.

З урахуванням наведених вище обставин, колегія суддів зазначає, що старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області Ричкалем С.П. правомірно винесена постанова від 29.07.15 р. про стягнення виконавчого збору, з урахуванням фактично невиконаної частини постанови Сумського окружного адміністративного суду від 12.11.14 р. по справі № 2а-371/10/1870 (щодо стягнення 50221,70 грн.).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Зважаючи на те, що постанова Сумського окружного адміністративного суду від 25.09.15 р. по справі № 818/2785/15 прийнята з дотриманням вимог чинного законодавства, колегія суддів не виявила підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Сумської митниці Державної фіскальної служби на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 25.09.15 р. по справі № 818/2785/15 - залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 25.09.15 р. по справі № 818/2785/15 за позовом Сумської митниці Державної фіскальної служби до Головного територіального управління юстиції у Сумській області, Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області про визнання протиправною та скасування постанови - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту.

Головуючий суддя (підпис)Водолажська Н.С.
Судді(підпис) (підпис) Бенедик А.П. Калиновський В.А.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 25.11.2015 року.