Справа № 820/9433/15
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2015 р. № 820/9433/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бідонька А.В.

при секретарі судового засідання Кульчій А.М.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕСТОРАНСНАБ" до Харківської митниці ДФС про визнання неправомірним та скасування рішення, стягнення суми, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕСТОРАНСНАБ", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківської митниці ДФС, у якому просить суд:

- визнати неправомірним та скасувати рішення Харківської митниці ДФС № 807000011/2015/001569/2 від 21.08.15 р.;

- визнати заявлену декларантом митну вартість товарів, які імпортуються ТОВ "РЕСТОРАНСНАБ" ();

- стягнути з Державного бюджету України на користь ТОВ "РЕСТОРАНСНАБ" () надмірно сплачену суму податків та зборів у загальному розмірі 175398,05 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 21.08.15 р. Харківською митницею ДФС прийнято рішення про коригування заявленої ТОВ «РЕСТОРАНСНАБ» () митної вартості товару № 807000011/2015/001569/2, що був імпортований позивачем відповідно до зовнішньоекономічного контракту № LW-02 від 08.05.15 р, яким було збільшено митну вартість товарів, внаслідок чого збільшилися митні платежі позивача на загальну суму 175398,05 грн. Позивач вважає, що рішення відповідача про коригування заявленої митної вартості № 807000011/2015/001569/2 від 21.08.15 р. є протиправним, оскільки було прийняте з порушенням визначеного законом порядку, без дотримання основних принципів митного регулювання: законності та визнання рівності та правомірності інтересів усіх субєктів господарювання. Позивач вказав, що надані під час митного оформлення документи, які підтверджують митну вартість товару, безпідставно не були прийняті відповідачем до уваги та митним органом безпідставно було витребувано додаткові документи. Також, позивач зазначив, що митним органом було неправомірно застосовано другорядний метод визначення митної вартості товару.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача в письмових запереченнях наданих до суду, зазначив, що з метою здійснення митного контролю та митного оформлення декларантом TOB «АСС-ІМЕКС», що діяв на підставі угоди про надання послуг по декларуванню товарів з ТОВ «РЕСТОРАНСНАБ», 19.08.15 р. до митного поста «Харків-центральний» Харківської митниці ДФС було подано митну декларацію № 807100000/2015/028492 на товар: «Імбир маринований для суші: SUSHI GINGER MARINATED «ґатунок D», із врожаю 2014 року, у первинній упаковці: Склад (імбир, вода, сіль, оцет, аспартам, сорбат калія, лимонна кислота, барвник) 1450 коробів, чиста вага нетто складає 145 кг. Вага з маринадом 203 кг. Виробник: LAIWU MAJESTY FOOD CO., LTD. Країна виробництва: CN. Торговельна марка: нема даних». Вказаний товар надійшов на адресу ТОВ «РЕСТОРАНСНАБ» за зовнішньоекономічною угодою № LW-02 від 08.05.15 р., укладеною з контрагентом - LAIWU GOLDEN RAINLEND IMPORT AND EXPORT Co., LTD (Китай), відповідно до Додатку №1 від 08.05.15 р. до угоди № LW-02 від 08.05.15 р. (Специфікація). Контроль правильності визначення митної вартості товару, заявленого до митного оформлення за митною декларацією № 807100000/2015/028492 від 19.08.15 р. здійснювався посадовими особами митниці відповідно до вимог ст. 54 Митного кодексу України, шляхом перевірки числових значень митної вартості товарів та наявності в документах усіх відомостей, що їх підтверджують, а також ст.ст. 337, 363 Митного кодексу України в частині контролю із застосуванням системи управління ризиками. У звязку з тим, що заявлений декларантом рівень митної вартості значно менший рівня на ідентичні довари, що оформлювалися у найближчий час до часу митного оформлення оцінюваного товару, та декларантом не було надано вичерпний пакет документів для підтвердження заявленої митної вартості, митним органом було прийняте рішення про неможливість визначення митної вартості за першим методом (за ціною угоди) та було скориговано митну вартість заявлену декларантом відповідно до ст. 64 Митного кодексу України за другорядним методом (резервним).

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, встановив наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що 08.05.15 р. між ТОВ «РЕСТОРАНСНАБ» (Покупець) та Компанією «LAIWU GOLDEN RAINLAND IMPORT AND EXPORT» (Продавець), укладений контракт поставки імбиру маринованого № LW-02, за умовами якого, Продавець передає у власність, а Покупець приймає і оплачує Товар, згідно якого Сторонами узгоджено вартість, кількість Товару, умови поставки та характеристики.

На підставі вказаного контракту, позивачем було ввезено на митну територію України визначений договором товар, але 21.08.15 р. Харківською митницею ДФС прийнято рішення про коригування заявленої ТОВ «РЕСТОРАНСНАБ» митної вартості товару № 807000011/2015/001569/2, що був імпортований позивачем відповідно до контракту поставки № LW-02 від 08.15.15 р., а саме: товар за кодом НОМЕР_1 (імбир маринований для суші ґатунку D із врожаю 2014 року у первинній упаковці 1 коробка містить 10 пачок по 1,5 кілограми загальною кількістю 1450 коробок).

У рішенні про коригування митної вартості товарів зазначено, що проведена процедура консультації між митним органом та декларантом з метою обміну наявної у кожного з них інформацією та обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі. Обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі вимог ст.ст. 54, 55, 58 МК України є: 1) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МК України, в звязку з виявленими і непідтвердженими розбіжностями в документах, в звязку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, а також в звязку з неподанням декларантом додаткових документів, передбачених п. 3 ст. 53 МК України; 2) не надана декларантом (відсутня) інформація щодо угод на ідентичні товари; 3) не надана декларантом (відсутня) інформація щодо угод; на подібні товари; 4) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація: - щодо ідентичних чи подібних товарів, які продаються на митній території України у незмінному стані; - відсутні дані щодо витрат на виплату комісійних винагород, звичайних надбавок на прибуток та загальних витрат у звязку з продажем на митній території України; - відсутні дані щодо витрат понесених в Україні на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування; 5) не подана декларантом (відсутні у розпорядженні митного органу) інформація та документи, які мали вплив на процес формування ціни товару: - на матеріал та витрат, понесених виробником в звязку з виробництвом товарів; - витрат на завантаження, вивантаження, страхування, транспортування до місця перетинання митного кордону України; - прибутку, що одержує експортер у результаті поставки в Україну. Джерелом інформації для даного рішення є наявна в митному органі цінова інформація ДМС Міндоходів України; рішення про коригування митної вартості товару; факти митних оформлень ідентичних та подібних товарів ЄАІС: МД № 110100000/2015/218814 від 03.07.15 р. При прийнятті даного рішення застосовані методичні рекомендації щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджені наказом Держмитслужби України від 13.07.12 № 362. Коригування митної вартості здійснено другорядним методом (резервним).

Суд зазначає, що митна вартість зазначеного вище товару була визначена позивачем виходячи з ціни контракту, тобто за основним (першим) методом.

Для підтвердження заявленої митної вартості товару і обраного методу її визначення, позивачем разом із вказаною митною декларацією до митного органу було подано: 1) копія міжнародної автомобільної транспортної накладної; 2) копія пакувального листа від 30.06.15 р.; 3) копія комерційного інвойсу (рахунка-фактури) № 20505901 від 09.05.15 р.; 4) копія митної декларації від 25.08.15 р. № 807100000/2015/028998; 5) копія митної декларації країни відправлення № 00008510 від 10.06.15 р.; 6) копії банківських платіжних документів про рух активів на поточному рахунку позивача; 7) копія цінової пропозиції (прайс-лист) постачальника від 25.05.15 р.; копія експертного висновку ДП «УКРПРОМЗОВНІШЕКСПЕРТИЗА» № 2332 від 17.08.15 р.; 8) зовнішньоекономічний контракт № LW-02 від 08.15.15 р.; 9) коносамент SZ15060028А від 11.06.15 р.; 10) договір про надання послуг митного брокера № 192 від 12.11.14 р. та інші документи, що були зазначені в картці відмови в прийнятті митної декларації № 807100000/2015/00820.

Відомості щодо документів, наданих декларантом для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, відображені у графі 44 митної декларації № 807100000/2015/028492 від 19.08.15 р.

За результатами аналізу зазначених документів, проведеного посадовою особою відповідача, було виявлено, що ці документи містять розбіжності, які полягають в наступному:

1) відповідно до гр. 31 митної декларації № 807100000/2015/028492 від 19.08.15 р. до митного оформлення заявлено товар з описом: «Імбир... «ґатунок D». Разом з цим в пакеті документів до вищевказаної митної декларації декларантом було надано дві копії Додатку № 1 від 08.05.15 р. до угоди № LW-02 від 08.05.15 р. (Специфікація) з однаковими номерами та датами - в одній зазначено товар «Імбир... «ґатунок D», а в іншій - «Імбир...» без зазначення категорії. Також відповідно до інвойсу № НОМЕР_2 від 09.05.15 р. до продажу на умовах CFR ODESSA запропоновано товар «Імбир...» сорт або категорія товару не зазначені.

2) вказані в коносаменті № SZ15080028A від 11.06.15 р. умови оплати фрахту «FREIGHT COLLECT», при заявлених декларантом умовах поставки CFR ODESSA, унеможливлюють перевірку включення до митної вартості товару всіх її складових, тобто подані документи, зазначені у ч. 2 ст. 53 МК України, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей, щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

3) відповідно до п. 4.3 зовнішньоекономічного договору № LW-02 від 08.05.15 р. щодо умов оплати передбачено, що покупець зобовязаний перерахувати 30% від загальної вартості, вказаної в додатку, на банківський рахунок продавця протягом 7 робочих днів після підписання відповідного додатку, а 70% - після виставлення коносаменту.

4) згідно Додатку № 1 від 08.05.15 р. загальна вартість товару складає 12180,00 дол. США, що за висновком митного органу свідчить про те, що в строк до 20.05.15 р. позивач мав перерахувати на рахунок продавця 30% вартості товару, що складає 3654 дол. США. Також, на вказану партію товару було виставлено коносамент № SZ15080028A від 11.06.15 р., що за висновком митного органу свідчить про те, що ТОВ «РЕСТОРАНСНАБ» мало перерахувати на рахунок продавця 70% вартості товару після виставлення коносаменту. Крім цього, відповідач зазначив, що згідно п. 2.2 зовнішньоекономічного договору № LW-02 від 08.05.15 р. передбачено, що відвантаження кожної партії товару здійснюється протягом 40 днів після внесення покупцем 30% передоплати, а тому здійснення передоплати в розмірі 30% вартості товару повинно було здійснюватись до 11.06.2015 - дати коносаменту. Натомість, під час митного оформлення на підтвердження здійснення оплати товару декларантом було подано до митниці платіжне доручення № 0408004 від 07.07.15 р. на суму 12180,00 дол. США., яке не містило жодних відміток банку (печаток, штампів, тощо). Крім цього, проведення оплати товару лише 07.07.15 р. не узгоджується з вищезазначеними положеннями зовнішньоекономічного договору № LW-02 від 08.05.15 р. Відповідно до п. 10.2 зовнішньоекономічного договору № LW-02 від 08.05.15 р. передбачено, що усі зміни та доповнення до цього договору повинні здійснюватись за згодою сторін у письмовій формі, але під час митного оформлення декларантом до митниці не було надано жодного документа щодо зміни умов оплати товару за зовнішньоекономічним договором № LW-02 від 08.05.15 р.

4) надані декларантом комерційна пропозиція та експортна декларація не відповідають вимогам ст. 254 МК України щодо мови документів, які подаються для здійснення митного контролю та митного оформлення. Крім цього, у митного органу викликало сумнів актуальність комерційної пропозиції датованої 25.05.15 р. щодо партії товару, поставка якого здійснюється відповідно до Додатку №1 від 08.05.15 р. до угоди № LW-02 від 08.05.15 р. та інвойсу № НОМЕР_2 від 09.05.15 р. Крім цього, митним органом встановлено розбіжності між відомостями щодо коду УКТЗЕД товару, заявленими декларантом у митній декларації № 807100000/2015/028492 від 19.08.15 р., та відображеними у наданій декларантом експортній декларації, а саме - у митній декларації № 807100000/2015/028492 від 19.08.15 р. зазначено код УКТЗЕД НОМЕР_1, а в експортній декларації - НОМЕР_3.

За результатами проведеного посадовою особою митниці аналізу документів, наданих декларантом під час митного оформлення, було виявлено, що ці документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, що стало підставою для застосування ч. 3 ст. 53 МК України, шляхом витребування у декларанта додаткових документів.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 55 та ч. 4 ст. 57 МК України проведено процедуру консультації між митницею та декларантом з метою обміну наявною інформацією та обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості товарів.

Проведення консультації та витребування додаткових документів відображено у електронному повідомленні декларанту. Так, в електронному повідомленні декларанту було запропоновано надати достовірні відомості, що документально підтверджують відсутність:

1) обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) умов або застережень щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) умов, за якими частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем надходить прямо чи опосередковано продавцеві;

4) відносин пов'язаності між продавцем та покупцем, які вплинули на ціну оцінюваних товарів.

Також декларанту було доведено, що на виконання вимог ст. 54 МК України та відповідно до вимог ст. 53 МК України в звязку з тим, що документи, зазначені у ч. 2 ст. 53 МК України, містять розбіжності, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобовязані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, повязаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, повязаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Крім цього, декларанту повідомлено про те, що у звязку зі спрацюванням профілю ризику АСАУР «Інспектор - 2006» необхідне надання інформації про митне оформлення ідентичних або подібних товарів та про те, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Листом № 0821 від 21.08.15 р. ТОВ «РЕСТОРАНСНАБ» повідомило Харківську митницю ДФС про відсутність взаємозалежності з продавцем, відсутність обмежень щодо використання товару, відсутності ліцензійних платежів та роялті, та відсутності умов або застережень, передбачених ст.58 МК України, але в цьому листі жодним чином не були розяснені питання митного органу щодо розбіжностей у документах, наданих під час митного оформлення, та не було надано жодних додаткових документів, які спростували би сумніви митниці в обєктивності заявленого рівня митної вартості товару позивача (а.с. 107). Також на адресу митного органу позивачем наданий лист № 0821-1 від 21.08.15 р. з проханням надати рішення по ціні до декларації № 807100000/2015/028492 від 19.08.15 р., інвойсу № НОМЕР_2 від 09.05.15 р. та випустити у вільний обіг товар за умови сплати до бюджету підприємством митних платежів (а.с. 108).

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірних правових актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Положеннями ст. ст. 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Відповідно до ст. 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється в порядку, визначеному ст. 52 Митного кодексу України, а тому, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів;

2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право:

1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації;

2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання органом доходів і зборів заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу;

3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти;

4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення органу доходів і зборів щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність органу доходів і зборів щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів;

5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів;

6) отримувати від органу доходів і зборів інформацію щодо підстав, з яких орган доходів і зборів вважає, що взаємозв'язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари;

7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від органу доходів і зборів надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана;

8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від органу доходів і зборів надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

Згідно приписів ч. 1, ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Положеннями ч. 3 ст. 53 МК України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до частин 1, 2 та 3 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Положеннями ст. 58 Митного кодексу України визначено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 4 та 5 ст. 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Положеннями ч. 6 ст. 54 МК України встановлено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

За результатами аналізу положень ч. 3 ст. 53, ст. 54, ст. 58 Митного кодексу України встановлено, що орган доходів і зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України.

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, коли надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей в документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з'ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Матеріалами справи підтверджено, що під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митним органом було запропоновано декларанту подати (за наявності) додаткові документи для підтвердження митної вартості товару та обраного методу її визначення. Наведене підтверджується наданим представником відповідача до суду скріншотом електронного листа, який направлявся на електронну адресу позивача (а.с. 105). Зазначена обставина спростовує доводи позивача про те, що митним органом не застосувалася процедура консультації між відповідачем та позивачем.

При цьому суд зазначає, що позивачем на адресу митного органу направлявся лист вих. № 0821 від 21.08.15 р., в якому ТОВ «РЕСТОРАНСНАБ» повідомило Харківську митницю ДФС про відсутність взаємозалежності з продавцем, відсутність обмежень щодо використання товару, відсутності ліцензійних платежів та роялті, та відсутності умов або застережень, передбачених ст. 58 МК України, але в цьому листі жодним чином не були розяснені питання митного органу щодо розбіжностей у документах, наданих під час митного оформлення, та не було надано жодних додаткових документів, які спростували би сумніви митниці в обєктивності заявленого рівня митної вартості товару позивача (а.с. 107).

Зі змісту наведеного листа вбачається, що позивачем був отриманий електронний лист відповідача (а.с. 105), але ним не було надано жодних витребуваних у позивача митним органом документів, що були зазначені у вказаному листі та не надано жодних пояснень з приводу неможливості надання цих документів. Натомість, листом № 0821-1 від 21.08.15 р. позивач просив відповідача надати рішення по ціні до декларації № 807100000/2015/028492 від 19.08.15 р., інвойсу № НОМЕР_2 від 09.05.15 р. та випустити у вільний обіг товар за умови сплати до бюджету підприємством митних платежів (а.с. 108).

З приводу виявлених митним органом розбіжностей, суд зазначає, що відповідно до гр. 31 митної декларації № 807100000/2015/028492 від 19.08.15 р. до митного оформлення заявлено товар: «Імбир... «ґатунок D», але в пакеті документів до митної декларації декларантом було надано дві різних за своїм змістом копії Додатку № 1 від 08.05.15 р. до угоди № LW-02 від 08.05.15 р. (Специфікація) з однаковими номерами та датами, а саме Специфікації в одній зазначено товар «Імбир... «ґатунок D», а в іншій ? «Імбир...» без зазначення категорії. Аналогічне зазначення товару вказане в інвойсі № НОМЕР_2 від 09.05.15 р., де до продажу на умовах CFR ODESSA запропоновано товар «Імбир...» без зазначення сорту або категорія товару.

Щодо встановлених митним органом обставин, стосовно того, що відповідно до п. 4.3 зовнішньоекономічного договору № LW-02 від 08.05.15 р. щодо умов оплати передбачено, що покупець зобовязаний перерахувати 30% від загальної вартості, вказаної в додатку, на банківський рахунок продавця протягом 7 робочих днів після підписання відповідного додатку, а 70% - після виставлення коносаменту, суд зазначає, що згідно Додатку № 1 від 08.05.15 р. загальна вартість товару складає 12180,00 дол. США. Під час митного оформлення на підтвердження здійснення оплати товару декларантом було подано до митниці платіжне доручення № 0408004 від 07.07.15 р. на суму 12180,00 дол. США., яке не містило жодних відміток банку (печаток, штампів, тощо) і проведення оплати товару 07.07.15 р. не узгоджується з положеннями зовнішньоекономічного договору № LW-02 від 08.05.15 р.

В наданих до суду письмових поясненнях представник позивача зазначив, що твердження митного органу про порушення з боку позивача порядку оплати за товар по зовнішньоекономічному договору № LW-02 від 08.05.15 р. носить виключно субєктивне припущення, яке не обґрунтовується жодними доказами, та спростовується умовами договору, згідно додатку № 1 до якого загальний обсяг поставки за угодою становить не більше 12180 доларів США. Факт неподільності (слід розуміти несплата частинами у 30% і 70 %) перерахованої позивачем суми на виконання зобовязань пояснюється обставинами, які спричинили позивачу збитки в результаті не отримання товару за попередньою передоплатою, що є предметом розгляду у господарському суді по справі № 910/17708/15 і враховуючи можливі негативні наслідки для позивача, за всіма попередньо укладеними угодами з усіма постачальниками було змінено порядок здійснення оплати шляхом направлення сторонам відповідної оферти та попередження щодо оплат.

Суд зазначає, що відповідно до п. 10.2 зовнішньоекономічного договору № LW-02 від 08.05.15 р. передбачено, що усі зміни та доповнення до цього договору повинні здійснюватись за згодою сторін у письмовій формі, але ні під час митного оформлення, ні під час розгляду справи в суді позивачем не було надано жодного документа щодо зміни умов оплати товару за зовнішньоекономічним договором № LW-02 від 08.05.15 р., що спростовує вище вказані доводи позивача.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 254 МК України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Разом з тим, надані декларантом при здійсненні митного оформлення товару комерційна пропозиція та експортна декларація не відповідали вимогам ст. 254 МК України щодо мови документів, які подаються для здійснення митного контролю та митного оформлення.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що рішення про коригування митної вартості товарів №807000011/2015/001569/2 від 21.08.15 р. прийняте митним органом за другорядним (резервним) методом відповідно до ст. 64 МК України. Джерелом інформації для рішення про коригування митної вартості товарів № 807000011/2015/001569/2 від 21.08.15 р. є наявна у митного органу цінова інформація щодо фактів митного оформлення товарів з ЄАФС ДМСУ, а саме: митна декларація № 110100000/2015/214814 від 03.07.15 р.

Відповідно до ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями ст. ст. 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Суд зазначає, що обґрунтування неможливості застосування методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог ст.ст. 59-63 МК України відображене у гр. 33 рішення про коригування митної вартості №807000011/2015/001569/2 від 21.08.15 р. (а.с. 16).

Положеннями ч. 1 ст. 64 Митного кодексу України визначено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що Харківською митницею ДФС було правомірно прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів № 807000011/2015/001569/2 від 21.08.15 р. за другорядним (резервним) методом у відповідності до ст. 64 МК України.

Положеннями ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Харківською митницею ДФС було надано до суду належні докази правомірності, законності та обґрунтованості своїх дій та доведено, що документи, надані декларантом, на підставі яких можна визначити митну вартість товару за основним методом - за ціною угоди, є недостатніми, заявлена митна вартість документально не підтверджена, додаткові документи позивачем для підтвердження заявленої митної вартості подано не було, тож у митного органу були наявні підстави для застосування послідовно резервного методу.

Що стосується вимоги позивача, викладеній в позовній заяві, про визнання заявленої декларантом митної вартості товарів, які імпортуються ТОВ "РЕСТОРАНСНАБ", суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про: 1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; 2) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; 5) виконання зупиненої чи невчиненої дії; 6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Звертаючись до суду із вимогою про визнання заявленої декларантом митної вартості товарів, які імпортуються ТОВ "РЕСТОРАНСНАБ", позивач фактично просить суд перебрати на себе функції органу, до компетенції якого нормами чинного законодавства віднесено дані повноваження.

Так, з аналізу положень ч. 3 ст. 53, ст. 54, ст. 58 Митного кодексу України встановлено, що повноваження щодо визнання заявленої декларантом митної вартості товарів відносяться до виключної компетенції органів доходів і зборів при здійсненні ними своїх повноважень, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цих органів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що посадові особи митниці діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України з питань митної справи, а оскаржуване рішення відповідає вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України. За таких обставин, суд вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України у разі ухвалення судового рішення на користь сторони, яка є субєктом владних повноважень, сплачений судовий збір позивачу не повертається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 11, 71, 72, 94, 160 - 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕСТОРАНСНАБ" до Харківської митниці ДФС про визнання неправомірним та скасування рішення, стягнення суми відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕСТОРАНСНАБ" (, адреса: 61002, м. Харків, вул. Мироносицька, буд. 64, оф. 1-02-03) на користь Державного бюджету України (р/р 4011, отримувач: УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова Харківської області, код 37999628, МФО 851011, банк ГУДКСУ у Харківській області) судовий збір у розмірі 3157,20 грн. (три тисячі сто п'ятдесят сім гривень 20 копійок).

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Суддя Бідонько А.В.

Повний текст постанови виготовлений 24.11.2015 року.