Справа № 2а-712/11/0970
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2011-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2011 р. Справа № 2a-712/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Панікара І.В.

при секретарі Богусевич А.С.

за участю сторін:

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Галеан, ЛТД"

до відповідача: Івано-Франківської митниці

про скасування податкових повідомлень форми "Р" № 58 та № 59 від 17.12.2010 р.,-

ВСТАНОВИВ:

28 лютого 2011 року товариство з обмеженою відповідальністю Галеан, ЛТД (надалі - позивач) звернулося з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці про скасування податкових повідомлень форми Р за №58 та за № 59 від 17.12.2010 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.11.2010 року Івано-Франківською митницею проведено камеральну перевірку стану дотримання вимог законодавства України з питань митної справи. За результатами перевірки складено акт за № К/0007/10/206000000/НОМЕР_1 від 15.11.2010 року, яким встановлено порушення Закону України Про Митний тариф України" в частині правильності класифікації товарів. В звязку з чим, податковими повідомленнями №№ 58, 59 від 17.12.2010 року визначено суму податкового зобовязання на загальну суму 15445,72 грн. (ввізного мита 12258,52 грн., податку на додану вартість 2451,69 грн., штрафних санкцій 735,51 грн.). Позивач вважає, що ним не були порушені норми діючого законодавства, а тому відсутні підстави для збільшення податкових зобовязань та застосування до нього штрафних санкцій.

Представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених в адміністративному позові. Просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача позов не визнав, з підстав викладених в поданому на адміністративний позов запереченні.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши подані докази, судом встановлено наступне.

За наслідками проведеної відповідачем камеральної перевірки позивача, на предмет дотримання останнім вимог законодавства України з питань митної справи при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності за період з 01.11.2007 по 31.10.2010р. складено акт за № К/0007/10/206000000/НОМЕР_1 від 15.11.2010 року.

Перевіркою встановлено, що з 01 листопада 2007 по 31 жовтня 2010 року позивач ввозив на територію України сорбат калію, гранули. ОСОБА_3 по вантажній митній декларації за № 206000001/8/007081 від 30.09.08. та парафін пластичний жовтого кольору марки S та парафін пластичний червоного кольору, митне оформлення яких здійснювалось на підставі наступних вантажних митних декларацій:

№ 206000001/7/007572; від 09.11.2007р., № 206000001/8/000115; від 15.01.2008р.

№ 206000001/8/000541; від 05.02.2008р., № 206000001/8/000965; від 21.02.2008р.

№206000001/8/002961; від 08.05.2008р., № 206000001/8/006497; від 10.09.2008р.

З метою митного оформлення позивач декларував товар (парафін пластичний жовтого кольору марки S та парафін пластичний червоного кольору), що поставлявся на митну територію України, за кодом товару згідно графи 33 ВМД - НОМЕР_2. В 2009 році відповідачем самостійно змінено зазначений код на НОМЕР_3 на підставі рішення митного органу за № КТ-206-0019-09 від 18.02.2009 року і з того часу митне оформлення усіх поставок зазначеного товару здійснювалось за цим кодом.

Митне оформлення сорбат калію проведено за кодом НОМЕР_4. Рішенням за № КТ- 206-0101-09 від 29.05.2009 року вищевказаний код змінено на НОМЕР_5. Дане рішення не заперечувалося, оскільки ставка мита змінилася несуттєво, внаслідок чого митне оформлення проводилося за кодом товару , визначеному у відповідному рішенні.

Під час судового розгляду встановлено, що митне оформлення товару, заявленого позивачем на підставі вказаних митних декларацій, завершено, товар пропущено на митну територію України у вільний обіг. При цьому, виходячи з визначеного під час митного оформлення коду товару, митницею визначено розмір податкового зобовязання зі сплати мита виходячи з нульової ставки 0,00 грн.

Однак, в результаті перевірки, проведеної після завершення митного оформлення товарів, посадові особи відділу контрольно-перевірочної роботи Івано-Франківської регіональної митниці дійшли висновку, що внаслідок методологічної помилки при заповненні графи 33 ВМД, а саме невірного визначення коду товару згідно з УКТЗЕД, позивачем порушено вимоги Закону України від 05/04/2001 № 2371-III «Про митний тариф», внаслідок чого занижено податкове зобовязання зі сплати ввізного мита та ПДВ на суму 14710,21 грнивень, в тому числі: ввізного мита - 12258,52 грн. та ПДВ - 2451,69 грн.

За результатами перевірки, на підставі підпункту «в» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України від 21.12.2000 № 2181-III «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» Івано-Франківською регіональною митницею прийнято податкове повідомлення форми Р від 17.12.2010 за № 58, згідно з яким позивачу визначено податкове зобовязання за платежем «Мито на товари, що ввозяться на територію України субєктами підприємницької діяльності» в сумі 12871,45 грн., з яких: 12258,52 грн. за основним платежем; 612,93 грн. штрафні (фінансові) санкції та за № 59, на підставі якого, позивачу нараховано податкове зобовязання за платежем Податок на додану вартість з товарів, увезених на територію України субєктами підприємницької діяльності в сумі 2574,27 грн., з яких: 2451,69 грн. за основним платежем, 122,58 грн. штрафні санкції.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку до Державної митної служби України, а після відмови в задоволенні його скарги - до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_2 України.

Відповідно до статей 6, 126, 129 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, а судді при здійсненні правосуддя незалежні й підкоряються лише закону. Це означає, що суддя при здійсненні правосуддя, підкоряючись тільки законові та приймаючи рішення в судовій справі, повинен керуватися лише законом, виходити із власного його розуміння та переконання, яке ґрунтуються на всебічному, повному й обєктивному дослідженні всіх обставин справи, бути незалежним від правової позиції інших осіб.

Згідно із статтями 6, 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 40 Митного кодексу України митному контролю підлягають усі товари і транспортні засоби, що переміщуються через митний кордон України. Митний контроль передбачає проведення митними органами мінімуму митних процедур, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Порядок переміщення через митний кордон України товарів і транспортних засобів, митне регулювання, пов'язане з встановленням та справлянням податків і зборів, процедури митного контролю та оформлення, боротьба з контрабандою та порушеннями митних правил, спрямовані на реалізацію митної політики України, становлять митну справу (стаття 3 Митного кодексу України).

Пунктом 35 статті 1 Митного кодексу України визначено, що пропуск товарів і транспортних засобів через митний кордон України це дозвіл митного органу на переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України з урахуванням заявленої мети такого переміщення після проведення митних процедур, а митними процедурами, згідно з пунктом 19 цієї статті, є операції, пов'язані із здійсненням митного контролю за переміщенням товарів і транспортних засобів через митний кордон України, митного оформлення цих товарів і транспортних засобів, а також із справлянням передбачених законом податків і зборів.

Відповідно до статті 70 Митного кодексу України метою митного оформлення є засвідчення відомостей, одержаних під час митного контролю товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, та оформлення результатів такого контролю.

В силу статті 72 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається після подання митному органу митної декларації, а також усіх необхідних для здійснення митного контролю та оформлення документів, відомостей щодо товарів і транспортних засобів, які підлягають митному оформленню.

Пунктом 12 статті 1 Митного кодексу України визначено, що митна декларація це письмова заява встановленої форми, яка подається митному органу і містить відомості щодо товарів і транспортних засобів, які переміщуються через митний кордон України, необхідні для їх митного оформлення або переоформлення. При цьому, згідно з пунктом 14 статті 1 Митного кодексу України митне оформлення це виконання митним органом дій (процедур), які пов'язані із закріпленням результатів митного контролю товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, і мають юридичне значення для подальшого використання цих товарів і транспортних засобів;

На відміну від податкової декларації документу, що подається платником податків до контролюючого органу у строки, встановлені законодавством, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податку (підпункт 1.11 статті 1 Закону України від 21.12.2000 № 2181-III Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами), митна декларація містить лише відомості про товар, який переміщується через митний, а не визначає податкові зобовязання.

Згідно із статтею 78 Митного кодексу України митне оформлення вважається завершеним після виконання митним органом митних процедур, визначених ним на підставі цього Кодексу відповідно до заявленого митного режиму.

Наслідком завершення митного оформлення є пропуск товарів і транспортних засобів через митний кордон України (пункти 19, 35 статті 1 Митного кодексу України).

Відповідно до пункту 2.4 статті 2, підпункту б) пункту 10.1 статті 10 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР Про податок на додану вартість при справлянні податку на додану вартість з осіб, які імпортують товари (супутні послуги) на митну територію України для їх використання або споживання на митній території України, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету, є митний орган.

При цьому, платники податку які імпортують товари (супутні послуги) на митну територію України для їх використання або споживання на митній території України, згідно з пунктом 10.3 статті 10 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР Про податок на додану вартість відповідають лише за дотримання правил надання інформації для розрахунку бази оподаткування (суми податку, належного до сплати) митним органам.

Відповідно до підпункту 4.2.1 пункту 4.2 статті 4 Закону України від 21.12.2000 № 2181-III Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами якщо згідно з нормами цього пункту сума податкового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність та повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне і повне погашення нарахованого податкового зобов'язання та має право на оскарження цієї суми у порядку, встановленому цим Законом.

Як вже зазначалось судом, пропуск товарів через митний кордон України означає завершення митного оформлення і виконання митним органом митних процедур, у тому числі й сплату податків і зборів, що повязуються з імпортом товарів на митну територію України.

Таким чином, якщо митний орган, приймаючи вантажну митну декларацію та пропускаючи товар на митну територію України, погоджувався з відомостями про товар, то відповідно до статті 17 Закону України від 05.02.1992 № 2097-XII Про Єдиний митний тариф, пунктів 10.1 та 10.3 статті 10 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР Про податок на додану вартість, підпункту 4.2.1 пункту 4.2 статті 4 Закону України від 21.12.2000 № 2181-III Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами митний орган не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень про нарахування податкових зобовязань.

Посилання відповідача на положення підпункту «в» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України від 21.12.2000 № 2181-III Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами є безпідставними і помилковими, адже згідно з цією нормою контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі, якщо внаслідок проведення камеральної перевірки він виявляє арифметичні або методологічні помилки у поданій платником податків податковій декларації, які призвели до заниження або завищення суми податкового зобов'язання. При цьому, камеральною вважається перевірка, яка проводиться контролюючим органом виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях, без проведення будь-яких інших видів перевірок платника податків.

Як вже зазначалось судом, вантажна митна декларація не є тотожною податковій декларації, а відповідальним за визначення податкових зобовязань щодо сплати ввізного мита та податку на додану вартість у звязку з ввезенням товарів на митну територію України в силу закону є митний орган.

Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень форми Р за №58 та за №59 від 17.12.2010 року слід визнати обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Статтею 97 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір. Внаслідок чого, судові витрати слід стягнути з Державного бюджету України на користь позивача.

Враховуючи вищевикладене, на підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення форми "Р" за № 58 та за № 59 від 17.12.2010 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь позивача - ТОВ "Галеан, ЛТД", вул. Довженка, 2, м. Івано-Франківськ, 76026 - 3,40 (три гривні сорок копійок) судових витрат.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Панікар І.В.

Постанова складена в повному обсязі 04.04.2011 року.