Справа № 819/2829/15
Суддя: Дерех Н.В.
Дата ухвалення: 2015-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/2829/15

18 листопада 2015 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

Головуючої судді Дерех Н.В.

при секретарі судового засідання Хребетко І.І.

за участю:

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача Свистун Є.М., Лісніцький Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємеця ОСОБА_5 до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправними та неправомірними висновків Акта перевірки, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та рішень про застосування фінансових санкцій,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_5 ( надалі позивач, ФОП ОСОБА_5.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Тернопільській області (надалі відповідач, контролюючий орган, ТОДПІ) про визнання протиправними та неправомірними висновків Акта перевірки, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та рішень про застосування фінансових санкцій, а саме:

1.Визнати протиправними та неправомірними висновки акту перевірки про заниження фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 чистого оподатковуваного доходу за 2014 рік на суму 20000 грн. внаслідок неправомірного включення до складу документально підтверджених вартості придбаних ліцензій на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами на суму 20000 грн.

2.Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Тернопільської ОДПІ від 13.05.2015 року:

- № про збільшення грошових зобов'язань з податку на додану вартість на 8997.00грн., в тому числі 5998 грн. основного платежу та 2999 грн. за штрафними санкціями:

- № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 3676 грн.

- № про зобов'язання сплатити штраф у сумі 2156.78грн.

- № про зобов'язання сплатити штраф у сумі 537.11 грн.

- № про сплату штрафних санкцій в сумі 3570 грн.:

- рішення про застосування фінансових санкцій від 13.05.2015 року №000096/19-18-22-03/ про сплату штрафу в розмірі 10000грн.

- рішення від 13.05.2015 року № /37 про застосування штрафних санкцій в розмірі 14415,98 грн. за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 76777,56 грн. єдиного внеску.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Вважає, що контролюючим органом неправомірно не враховано понесені позивачем документально підтверджені витрати на придбання ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами за 2014 рік у сумі 20000 грн.00 коп. оскільки дані витрати безпосередньо пов'язані з господарською діяльністю позивача відповідно до зареєстрованих видів діяльності. Відповідно, це призвело в подальшому до неправомірного донарахування відповідачем позивачу єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2014 рік у сумі 6940 грн.00 коп.

Також просить врахувати, що контролюючим органом 06 квітня 2015 року при визначенні залишків товарів на складі позивача проводилась вибіркова інвентаризація, а не суцільна, а тому акти вибіркової інвентаризації від 06.04.2015 року не можуть слугувати документальним та належним доказом відсутності товарів на залишку, а тим більше зробити висновок про завищення кредиту в грудні 2014 року на суму 9674 грн.00 коп. ( при цьому, товар, зазначений в акті перевірки, який, на думку контролюючого органу, був відсутній у залишку, в подальшому був реалізований, а відповідні суми ПДВ були включені до складу податкових зобов'язань позивача. Згідно з п.198.3 ст. 198 ПК України право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, при цьому ПК України не ставить право платника податків на формування податкового кредиту з ПДВ в залежність від відображення відповідного товару на залишках в інвентаризаційному описі.

Щодо встановлення контролюючим органу порушення, яке виразилося у не зберіганні контрольних стрічок протягом трьох років, надрукованих на реєстраторі розрахункових операцій, зазначив, що такі стрічки є в наявності і це підтверджується відповідними копіями цих стрічок.

Стосовно здійснення торгівлі позивачем алкогольними напоями без наявності ліцензій, вказав, що такі ліцензії є в наявності, вимоги ст. 18 Закону України « Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» позивач не порушував, а рішення про застосування фінансових санкцій від 13.05.2015 року № 000096/19-18-22-03/ не відповідає формі рішення, яке затверджене наказом Міністерства фінансів України від 28.11.2012 року № 1236 « Про затвердження Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків». Факт продажу 06.11.2014 року горілки « Хортиця класична» в кількості 1 пл. 0,7 л по ціні 49 грн. 00 коп., що є нижчою за встановлену мінімальну роздрібну ціну заперечив повністю.

Стосовно несвоєчасної сплати авансових платежів з податку на доходи фізичних осіб у 2013 році зазначив, що ПК України не передбачено притягнення фізичних осіб - підприємців, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, до відповідальності у вигляді штрафу за несвоєчасну сплату авансових платежів з податку на доходи фізичних осіб, а тому податкові повідомлення - рішення № та № від 13.05.2015 року про зобов'язання сплатити штраф є протиправними та підлягають скасуванню.

Представники відповідача Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Тернопільській області у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні та пояснили наступне: позивачем безпідставно включено до складу витрат 2014 року вартість ліцензій на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами на суму 20000 грн.00 коп.,які не належать до витрат операційної діяльності, визначених згідно з п.138.4 п.138.6 -138.9, п.п. 138.10.2 - 138.10.4 п. 138.10, п. 138.11 ст. 138 ПК України.

Також позивачем, на думку відповідача, несвоєчасно сплачені авансові платежі з податку на доходи фізичних осіб в 2013 році, оскільки авансові платежі вважаються узгодженими грошовими ( податковими) зобов'язаннями, відповідно позивач несе відповідальність, встановлену ст..126 ПК України, тобто такі самі санкції, як і за сплату узгодженого зобов'язання з податку на прибуток.

Перевіркою також встановлено, що позивачем занижено сплату єдиного внеску на суму 76777 грн. 56 коп. в порушення п.2 ч.1 ст. 7, п.11 ст.8 та ст. 9 Закону України « Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464 від 08.07.2010 року.

Крім цього, перевіркою достовірності відображених показників у поданій позивачем Декларації з податку на додану вартість у грудні 2014 року встановлено, що до складу податкового кредиту зайво включені суми ПДВ по податкових накладних, які відсутні на залишку товарно-матеріальних цінностей всього на 9674 грн.00 коп.

Також позивачем не забезпечене зберігання контрольних стрічок надрукованих на РРО фн. № протягом трьох років у 21 випадку.

Щодо здійснення позивачем роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензіі зазначили, що контролюючим органом було виявлене порушення: роздрібна торгівля алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни, а саме, у відділі алкоголю на ринку « ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою АДРЕСА_1, 06.11.2014 року реалізовано горілку « Хортиця класична» 1 пляшка 0,7 л. по ціні 49 грн.00 коп., хоча з 01.08.2014 року вартість повинна становити 55 грн.86 коп. і відповідно було винесене рішення про застосування фінансових санкцій № 000096/19-18-22-03/ від 13 травня 2015 року.

Виходячи з вищенаведеного, вважають, що виносячи оскаржувані рішення, контролюючий орган діяв в межах своєї компетенції та на підставі і у відповідності до законів України.

Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до Частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України ( надалі КАС України) встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 зареєстрований як фізична особа - підприємець в Тернопільському міському управлінні юстиції 19.02.2009 року, взятий на облік в контролюючому органі 23.02.2009 року та перебуває на обліку в Тернопільській ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області, є платником податку на додану вартість згідно зі свідоцтвом № НОМЕР_1 від 16.12.2011 р., зареєстровані види діяльності: роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах, роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах, оптова торгівля парфумними та косметичними товарами. Здійснює підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування, обліку та звітності.

Тернопільською ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області з 31.03.2015 року по 14.04.2015 року проведена документальна планова виїзна перевірка фізичної особи -підприємця ОСОБА_5 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з 01.01.2011 р. по 31.12.2014 р, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, результати якої викладені у Акті № 2917/19-18-17-02/НОМЕР_2 від 21.04.2015 року.

Відповідно до висновків, контролюючим органом встановлені порушення:

- п.п. 16.1.4, п.16.1, ст.16, п.57.1, ст. 57, п.п 177.5.1 п. 177.5 ст. 177 Податкового Кодексу від 02.12.2010 року № 2756-УІ, із змінами та доповненнями, встановлено порушення строків сплати податкового зобов'язання поподатку на доходи з фізичних осіб;

- п.198.3 ПК України, в результаті чого підприємцем занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся, на загальну суму 5998,0 грн., в тому числі за грудень 2014р.-5998,0 грн.;

- п.198.3 ПКУкраїни, в результаті чого підприємцем завищено від'ємне значення різниці податкового зобов'язання та податкового кредиту (рядок 19) всього на загальну суму 3606,0 грн. в тому числі за грудень 2014р. - 3606,0 грн.;

- п.198.3 ПК України, в результаті чого підприємцем завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування, включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24.) всього на загальну суму 70,0 грн. в тому числі за грудень 2014р. - 70,0 грн.;

- п.10 ст. З Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1996 із змінами та доповненнями, а саме, не забезпечено зберігання контрольних стрічок протягом трьох років надрукованих на РРО у 21 випадку;

- ст. 18 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» №481/95-ВР від 19.12.1995 із змінами та доповненнями, п.1 постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення розміру мінімальних оптово- відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» №957 від 30.10.2008 із змінами та доповненнями, а саме, роздрібна торгівля алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни;

-п.2 ч.1 ст.7, п.11 ст.8 та ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" №2464 від 08.07.2010р. з наступними змінами та доповненнями, підприємцем занижено єдиного внеску на суму 76777,56 грн. в т.ч. за 2011 рік - 14378,29 грн., за 2012 рік - 36090,42 грн., за 2013 рік-19368,85 грн. та за 2014 рік - 6940,0 грн.

Основні засади податкового законодавства України закріплені в статті 4 Податкового кодексу України, відповідно до якої податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах як, зокрема, рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства (пп.4.1.2) та презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (пп.4.1.4).

Щодо встановленого порушення - завищення документально підтверджених витрат та відповідно заниження чистого доходу, суд зазначає наступне.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регламентоване статтею 177 ПК України.

Цією нормою податкового закону встановлено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу (п.177.1 ст.177).

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (п.177.2 ст.177).

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг) (п.177.3 ст.177).

Згідно з п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу (п.177.4 ст.177 у редакції Закону України від 07.07.2011 № 3609-VІ).

Таким чином, за змістом п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в чинній редакції, витрати операційної діяльності згідно з розділом ІІІ цього Кодексу належать до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів фізичної особи-підприємця, при цьому вказана норма не містить вказівки на виключність таких витрат, а також не деталізує змісту такого переліку в цілому.

Разом з тим, відповідно до п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України, обов'язковими умовами для врахування витрат фізичної особи-підприємця при визначенні об'єкта оподаткування, є зв'язок понесених витрат з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця та їх документальне підтвердження.

Розділом ІІІ Податкового кодексу України регламентовано адміністрування податку на прибуток підприємств.

Так, склад витрат та порядок їх визнання встановлено статтею 138 Податкового кодексу України, відповідно до п.138.1 якої витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

При цьому, згідно з пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають:

собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Зміст зазначеної норми вказує на те, що витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати, а також деталізує порядок їх визначення.

Відповідно до пп."ж" пп.138.10.6 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України до складу інших витрат включаються інші витрати звичайної діяльності (крім фінансових витрат) не пов'язані безпосередньо з виробництвом та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, зокрема, витрати на придбання ліцензій та інших спеціальних дозволів (крім тих, вартість та строк використання яких відповідають ознакам, встановленим для основних засобів розділом I цього Кодексу, та підлягають амортизації у складі нематеріальних активів), виданих державними органами для провадження господарської діяльності, в тому числі витрати на плату за реєстрацію підприємства в органах державної реєстрації, витрати на придбання ліцензій та інших спеціальних дозволів на право здійснення за межами України вилову риби та морепродуктів, а також надання транспортних послуг.

Відповідно до п.3 ст.14 Господарського кодексу України ліцензія - документ державного зразка, який засвідчує право суб'єкта господарювання - ліцензіата на провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності протягом визначеного строку за умови виконання ліцензійних умов. Відносини, пов'язані з ліцензуванням певних видів господарської діяльності, регулюються законом.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" N 1775-III від 01.06.2000, зі змінами, наведено види господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до спеціальних законів, у тому числі виробництво і торгівля спиртом етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 13.05.1996 N 493 "Про Тимчасовий порядок видачі ліцензій на право імпорту, експорту, оптової торгівлі спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами" термін дії ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами - один рік, плата вноситься щоквартально.

Згідно з пп.14.1.138 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 2500 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 2500 гривень і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Відповідно до пп.14.1.120 п.14.1 ст.14 Кодексу нематеріальні активи - право власності на результати інтелектуальної діяльності, у тому числі промислової власності, а також інші аналогічні права, визнані об'єктом права власності (інтелектуальної власності), право користування майном та майновими правами платника податку в установленому законодавством порядку, у тому числі набуті в установленому законодавством порядку права користування природними ресурсами, майном та майновими правами.

Отже, ліцензії, видані державними органами для провадження господарської діяльності, належать до складу нематеріальних активів групи 6 відповідно до пп.145.1.1 п.145.1 ст.145 Податкового кодексу України при одночасному виконанні двох умов: їх вартість перевищує 2500 грн.;термін дії перевищує один рік.

При невиконанні хоча б однієї умови в податковому обліку вартість таких ліцензій відноситься до складу інших витрат звичайної діяльності.

Позивачем надано платіжні доручення у копіях на підтвердження оплати ФОП ОСОБА_5 придбаних ліцензій на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями за 2014 рік та ксерокопії придбаних ліцензій за 2014 рік. Разом з тим, податковим органом факт оплати ФОП ОСОБА_5 відповідних сум не заперечується, а на відсутність документального підтвердження таких витрат відповідач не покликається.

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що податковим органом неправомірно не враховано понесені позивачем документально підтверджені витрати на придбання ліцензій на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами за 2014 рік в сумі 20000 грн.00 коп., оскільки термін дії таких ліцензій не перевищує одного року, а відтак такі витрати відносяться до інших витрат звичайної діяльності та підлягають врахуванню при визначення об'єкта оподаткування фізичної особи-підприємця як безпосередньо пов'язані з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця відповідно до зареєстрованих видів діяльності.

Окрім того, в подальшому, не враховуючи понесені позивачем документально підтверджені витрати на придбання ліцензій на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами за 2014 рік в сумі 20000 грн.00 коп., контролюючим органом було нараховано штрафну санкцію в розмірі 14415 грн.98 коп. та винесене рішення №/37 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 13 травня 2015 року, що є, на думку суду, неправомірним.

Щодо завищення податкового кредиту з податку на додану вартість за грудень 2014 року на 9674 грн.00 коп., суд зазначає наступне.

Законодавчі підстави для формування податкового кредиту визначаються ст. 198 ПК України. Відповідно до п. 198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст.198 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду.

Згідно з п. 198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Абзацом першим п. 198.6 ст. 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, наявність належним чином оформленої податкової накладної є достатньою підставою для формування платником податків податкового кредиту з ПДВ незалежно від того, чи придбані товари почали використовуватись в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності.

Зважаючи на зареєстровані види діяльності позивача (оптову торгівлю парфумерними та косметичними виробами), висновок контролюючого органу, що товар (парфумерні та косметичні вироби) не призначалися для використання в господарській діяльності не відповідає дійсності, оскільки контролюючим органом встановлено відсутність на залишку та в реалізації у підприємця товарно - матеріальних цінностей а саме: Шампунь з конд. для вол. Коз. Мол.+арнік - 1006.шт. на суму 6820.68 грн.. Шампунь з конд. для вол. Кропива+керантин - 598 шт. на суму 4054.44 грн.. Шампунь з конд. для вол. Реп'яхова ол.+прот. -1113 шт. на суму 7546,14 грн.. Крем з екстра Вишні (тюб. 125мд.*80) - 4761 шт. на суму 15949.40 грн.. Крем для ступнів від тріщин (125мл.*80) - 1252 шт. на суму 4494.68 грн.. Крем від зморшок (200 мл.*60) - 900 шт. на суму 3807.0 грн.. Анти віковий крем від зморшок ЕК.П.БІ. 200мл. - 482 шт. на суму 219340 грн.. Крем віл сонячних опіків 125мл.*80 - 634 шт. на суму 3239,74 грн.. Крем сонцезахисний від лиця і тіла 5РР-20 125мл. - 634 шт. на суму 4298.52 грн.. Венозний гель для втомлених ніг 125мл.*80 - 754 шт. на суму 2706.86 грн.. Депілятор ультра ніжний 12 5мл*80 на суму 2934.75 грн. - всього на загальну суму 58045.30 грн. в т.ч. ПДВ 9674,0 грн.

При цьому слід зауважити, що Податковий кодекс не ставить право платника податків на формування податкового кредиту з ПДВ в залежність від відображення відповідного товару на залишках в інвентаризаційному описі.

Також суд наголошує, що факти виявлених порушень викладаються в акті перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою, з посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів. Однак, Акт перевірки № 2917/19-18-17-02/НОМЕР_2 від 21.04.2015 року не містить вказівок на жоден первинний документ бухгалтерського обліку.

Крім цього, суд підкреслює, що контролюючим органом при визначені залишків товарів на складі позивача не проводилась повна інвентаризація, а лише вибіркова, а тому встановити дійсну відсутність товарів на залишку, контролюючий орган, на думку суду, не міг.

Окрім того, контролюючий орган, перевіряючи залишки товарів станом на 06.04.2015 року зробив висновок про завищення кредиту в грудні 2014 року, що є хибним.

Щодо несвоєчасної сплати авансових платежів з податку на доходи фізичних осіб в 2013 році, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.5 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи. При цьому відповідно до пп. 177.5.1 п. 177.5 ст.175 ПК України авансові платежі з податку на доходи фізичних осіб розраховуються підприємцем самостійно, aлe не менш як 100 відсотків річної суми податку з оподатковуваного доходу за минулий рік (у співставних умовах), та сплачуються до бюджету по 25 відсотків щокварталу (до 15 березня, до 15 травня, до 15 серпня і до 15 листопада).

В той же час пп. 177.5.3 п. 177.5 ст.175 ПК України передбачено, що остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в річній податковій декларації, з урахуванням сплаченого ним протягом року податку на доходи фізичних осіб та збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності на підставі документарного підтвердження факту їх сплати.

На думку суду, виходячи із системного аналізу ст. 57,126,175 ПК України не передбачено притягнення фізичних осіб - підприємців, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, до відповідальності у вигляді штрафу за несвоєчасну сплату авансових платежів з податку на доходи фізичних осіб, тому прийняті Тернопільською ОДШ податкові повідомлення-рішення від 13.05.2015 року №№ про зобов'язання сплатити штраф у сумі 2156,78грн. та № про зобов'язання сплатити штраф у сумі 537,11грн. є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо незабезпечення зберігання контрольних стрічок, надрукованих на РРО з фн. , суд зазначає наступне.

Відповідно до п.10 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в редакції чинній на момент проведення перевірки, суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані друкувати або створювати в електронній формі на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) контрольні стрічки і забезпечувати їх зберігання протягом трьох років.

В п.2.12 Акта перевірки встановлене порушення Позивачем п.10 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме: не забезпечено зберігання контрольних стрічок протягом трьох років за 06.09.2013, 21.10.2013, 23.10.2013, 04.03.2014, 18.03.2014, 23.03.2014, 19.04.2014, 25.05.2014, 26.06.2014, 08.08.2014,11.08.2014, 04.09.2014, 23.09.2014, 07.10.2014, 12.10.2014, 19.10.2014, 18.11.2014, 12.12.2014, 13.12.2014, 20.12.2014, надрукованих на реєстраторі розрахункових операцій з фіскальним номером .

Дане порушення, що викладене в акті, повністю спростоване позивачем наданням копій контрольних стрічок РРО з фіскальним номером із зазначенням вище вказаних дат.

Щодо здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензій, суд зазначає наступне.

Згідно рішення № 000096/19-18-22-03/ від 13 травня 2015 року вбачається що на підставі Акту перевірки встановлено здійснення ФОП ОСОБА_5 роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії чим порушено ст. 18 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995р. №481-95-ВР із наступними змінами та доповненнями та відповідно до ст.. 17 вказаного закону до позивача застосовано фінансову санкцію у вигляді штрафу в розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Вмотивовуючи своє рішення, контролюючий орган вказав про помилковість встановленого порушення а саме, що ФОП ОСОБА_5 не здійснював роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності ліцензії а реалізував 06.11.2014 року горілку «Хортиця класична» 1пл. 0,7 літра по ціні 49 грн.00коп. що є нижчою за встановлену мінімальну роздрібну ціну 55 грн. 86 коп. На підтвердження даного твердження контролюючим органом не подано жодних доказів, а позивачем даний факт повністю заперечений.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, відповідач, контролюючий орган, в даному випадку не довів правомірності свого рішення, так як не подав жодних доказів порушення, яке викладене в Акті перевірки і крім того прийняв рішення, яке по формі є дефектним рішенням.

Крім цього, суд зазначає, що перевірка позивача здійснювалась контролюючим органом з 31.03.2015 року по 14.04.2015 року, а факт порушення зафіксований 06 листопада 2014 року в Акті перевірки без посилання на будь-які первинні бухгалтерські документи, що підтверджують наявність зазначеного факту, а також не викладені чітко, повною мірою.

Таким чином, оскільки відповідач не спростував доводи адміністративного позову в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Тернопільській області № від 13 травня 2015 року, № від 13 травня 2015 року, № від 13 травня 2015 року, № від 13 травня 2015 року, № від 13 травня 2015 року, рішення про застосування фінансових санкцій № 000096/19-18-22-03/ від 13 травня 2015 року, рішення № /37 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 13 травня 2015 року, а також враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог у цій частині

Щодо позовної вимоги визнати протиправними та неправомірними висновки акту перевірки про заниження фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 чистого оподатковуваного доходу за 2014 рік на суму 20000 грн. внаслідок неправомірного включення до складу документально підтверджених вартості придбаних ліцензій на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами на суму 20000 грн. суд зазначає наступне.

У відповідності до п.1 ч.2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень ( нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Акт перевірки не є рішенням контролюючого органу у розумінні п.1 ч.2 ст. 17 КАС України, тобто не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії та не породжує будь-яких правових наслідків, а є лише актом, що констатує встановлені під час перевірки порушення. На підставі Акта перевірки контролюючим органом виносяться відповідні рішення або податкові повідомлення-рішення, які можуть бути оскаржені, так як є правовими актами індивідуальної дії.

Виходячи з наведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині визнання протиправними та неправомірними висновки акту перевірки про заниження фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 чистого оподатковуваного доходу за 2014 рік на суму 20000 грн. внаслідок неправомірного включення до складу документально підтверджених вартості придбаних ліцензій на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами на суму 20000 грн., до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2.. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Тернопільській області № від 13 травня 2015 року, № від 13 травня 2015 року, № від 13 травня 2015 року, № від 13 травня 2015 року, № від 13 травня 2015 року, рішення про застосування фінансових санкцій № 000096/19-18-22-03/ від 13 травня 2015 року, рішення № /37 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 13 травня 2015 року.

3. У решті позовних вимог - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 23 листопада 2015 року.

Головуючий суддя Дерех Н.В.

копія вірна:

Суддя Дерех Н.В.