Справа № 2а/326/2/13 (2а/60/12)
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" листопада 2015 р. м. Київ К/800/10729/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого суддіГоловчук С.В. (суддя-доповідач),
суддівЛіпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

секретар судового засідання Малина Л.В.,

за участю позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Приморського районного суду Запорізької області від 16 січня 2013 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління агропромислового розвитку Приморської районної державної адміністрації Запорізької області (далі - Управління АПР Приморської РДА Запорізької області) про зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що працював на посаді начальника відділу охорони праці, пожежної безпеки та безпеки дорожнього руху Управління АПР Приморської РДА Запорізької області, з якої звільнився 29 серпня 2011 року у зв'язку з досягненням граничного віку проходження державної служби та виходом на пенсію. Вказує, що через наявність дисциплінарних стягнень йому відмовлено у присвоєні чергового рангу державного службовця відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 1996 року №658 «Про затвердження Положення про ранги державних службовців» (далі - Положення № 658) та не виплачено грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року №212 «Про затвердження Порядку видачі грошової винагороди державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків» (далі - Порядок № 212). Посилаючись на те, що рішенням суду визнано незаконними накази про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, просив суд зобов'язати голову Приморської РДА присвоїти йому черговий ранг у зв'язку з виходом на пенсію та надати до органу Пенсійного Фонду довідку для перерахунку пенсії, компенсувати недоотриману різницю в пенсії та виплатити матеріальну винагороду в сумі 2270,00 грн за 13 років держслужби; провести власне розслідування неправомірної діяльності комісії, призначеної розпорядженням голови Приморської районної державної адміністрації Запорізької області від 02 лютого 2011 року № 01-35/2, зробити відповідні висновки та відшкодувати 3200,00 грн моральної шкоди.

Ухвалою від 13 грудня 2012 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог про зобов'язання голови Приморської РДА Запорізької області Онишка О.В. провести власне розслідування неправомірної діяльності комісії, призначеної розпорядженням голови Приморської районної державної адміністрації Запорізької області від 02 лютого 2011 року № 01-35/2, зробити з цього відповідні висновки та відшкодувати моральну шкоду.

Постановою Приморського районного суду Запорізької області від 16 січня 2013 року позов задоволено частково. Стягнуто з Управління АПР Приморської РДА Запорізької області на користь ОСОБА_4 2270,00 грн матеріальної винагороди за безперервно відпрацьовані на держслужбі 13 років. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення апеляційного суду та змінити рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, неправильне застосування Порядку № 212 та Положення № 658. Вказує, що відсутність фінансування у 2011 році не є підставою для відмови виплатити держслужбовцю грошової винагороди, однак апеляційний суд не дав належної правової оцінки обставинам справи та наданим доказам і не переглянув судове рішення в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог.

Управління АПР Приморської РДА Запорізької області у запереченнях на касаційну скаргу посилається на те, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, судом правильно встановлені факти, досліджені докази та наведені обґрунтовані висновки. Зазначає, що грошова винагорода державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків, передбачена Порядком № 212 виплачується в межах асигнувань, передбачених у державному бюджеті для відповідних органів державної влади і її виплата є правом а не обов'язком керівника. Враховуючи те, що у 2011 році у кошторисі не було передбачено видатки на такі виплати, вказана винагорода позивачу не виплачувалась. Просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судами встановлено, що з 2010 року ОСОБА_4 працював на посаді начальника відділу з питань охорони праці, пожежної безпеки та безпеки дорожнього руху Управління АПР Приморської РДА Запорізької області, з якої його звільнено 29 серпня 2011 року у зв'язку з досягненням граничного віку проходження державного служби та виходом на пенсію за пунктом 3 частини 1 статті 30 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» (далі - Закон № 3723-XII), згідно з наказом від 29 серпня 2011 року №9.

При звільненні ОСОБА_4 не було присвоєно черговий ранг поза межами відповідної категорії відповідно до Положення № 658 та не виплачено грошову винагороду, передбачену Порядком № 212 через наявність дисциплінарних стягнень та відсутність фінансування.

Посилаючись на те, що постановою Приморського районного суду Запорізької області від 17 квітня 2012 року у справі №2-а-3/2012 визнано незаконними накази заступника Управління АПР Приморської РДА Запорізької області Радкової Л.В. від 26 січня 2011 року №1 та від 11 травня 2011 року №6 про накладення на ОСОБА_4 дисциплінарного стягнення у вигляді догани, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що стаж державної служби позивача складає більше 10 років і він не має дисциплінарних стягнень, а тому відповідач безпідставно не виплатив йому винагороду, передбачену Порядком № 212.

Скасовуючи рішення суду та відмовляючи в позові, апеляційний суд виходив з того, що у кошторисі Управління АПР Приморської РДА Запорізької області на 2011 рік не передбачались видатки на виплату грошової винагороди державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Проте з таким висновком погодитись неможливо.

За приписами частини 1 статті 34 Закону № 3723-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, за сумлінну безперервну працю в державних органах, зразкове виконання трудових обов'язків державним службовцям видавалась грошова винагорода в розмірі та порядку, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Виплата такої винагороди здійснювалась відповідно до Порядку №212, відповідно до абзаців 1,4 пункту 1 якого, грошова винагорода державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків видається особам, які пропрацювали безперервно на посадах державних службовців в одному або кількох органах державної влади не менше ніж 10 років. Безперервний стаж роботи в органах державної влади обчислюється на підставі записів у трудовій книжці та документів, які відповідно до законодавства підтверджують стаж роботи.

Грошова винагорода видається один раз на п'ять років за умови зразкового виконання посадових обов'язків та відсутності порушень трудової дисципліни з урахуванням щорічної оцінки виконання державним службовцем покладених на нього завдань та обов'язків (далі - щорічна оцінка). Винагорода видається, якщо за результатами проведення щорічної оцінки рівень виконання державним службовцем обов'язків та завдань оцінений як «добрий» і «високий». При цьому повинні враховуватися результати щорічних оцінок за п'ять років.

У разі відсутності щорічних оцінок за п'ять років, що передують видачі грошової винагороди, враховується наявність адміністративних, дисциплінарних та інших порушень за зазначений період (пункт 2 Порядку №212).

Пунктом 3 Порядку №212 визначено розміри грошової винагороди, зокрема, від 10 до 15 років роботи у розмірі одної середньомісячної заробітної плати; від 15 до 20 років - дві, від 20 до 25 років - три, від 25 до 30 років - чотири, від 30 років і більше - п'ять, у межах асигнувань на оплату праці, передбачених у державному бюджеті для відповідних органів державної влади.

Як встановлено апеляційним судом, у 2011 році відповідач передбачив у фінансуванні видатків виплату ОСОБА_4 грошової винагороди у сумі 2270,00 грн, проте через недостатнє бюджетне фінансування, ці витрати не були затвердженні розпорядником коштів, у зв'язку з чим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Управління АПР Приморської РДА Запорізької області правомірно не виплатило позивачу ця винагороду.

Відповідно до частини 1 статті 33 Закону № 3723-ХІІ оплата праці державних службовців повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов'язків, сприяти укомплектуванню апарату державних органів компетентними і досвідченими кадрами, стимулювати їх сумлінну та ініціативну працю.

Заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів, надбавок до них та фінансування інших, передбачених цим Законом, гарантій, пільг і компенсацій (частини друга, дев'ята статті 33 Закону № 3723-ХІІ).

Бюджетним кодексом України регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів та розгляду звітів про їх виконання, а також контролю за виконанням Державного бюджету України та місцевих бюджетів. Бюджет - це план формування та використання фінансових ресурсів для забезпечення завдань і функцій, які здійснюються органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування протягом бюджетного періоду.

Однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів (частини друга, третя статті 22 Конституції України).

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 вказав на те, що скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Враховуючи те, що приписами частини 9 статті 33 Закону № 3723-ХII, у випадку скорочення бюджетних асигнувань, встановлено заборону на зменшення фінансування будь-яких виплат, передбачених цим же Законом, апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 щодо стягнення грошової винагороди через відсутність у кошторисі відповідача видатків на її виплату у 2011 році.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неправомірність відмови Управління АПР Приморської РДА Запорізької області у виплаті позивачу грошової винагороди, передбаченої частиною 1 статті 34 Закону № 3723-XII та ухвалив законне судове рішення, яке відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постановах від 22 червня 2010 року та від 07 лютого 2012 року (справи № 21-399во10 та 21-977во10).

Що стосується решти позовних вимог, то суд касаційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини 9 статті 15 Закону України від 07 червня 2001 року № 2493-III «Про службу в органах місцевого самоврядування», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, за сумлінну працю при виході на пенсію посадовій особі місцевого самоврядування може бути присвоєно черговий ранг поза межами відповідної категорії посад.

Пунктом 7 Положення № 658, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що за сумлінну працю державному службовцю у разі звільнення з державної служби у зв'язку з виходом на пенсію за поданням безпосереднього керівника може бути присвоєно черговий ранг поза межами відповідної категорії посад, якщо він має найвищій ранг у відповідній категорії посад не менше двох років.

Отже, за приписами наведених норм, присвоєння чергового рангу поза межами відповідної категорії посад є правом керівника державного органу, а не його обов'язком, а тому суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволенні позову в цій частині.

Водночас, доводи касаційної скарги про відсутність висновків у рішенні апеляційного суду по суті позовних вимог про зобов'язання голови Приморської РДА Запорізької області Онишка О.В. провести власне розслідування неправомірної діяльності комісії, призначеної його розпорядженням від 02 лютого 2011 року № 01-35/2, зробити з цього відповідні висновки та відшкодувати моральну шкоду не мають правового значення, оскільки ухвалою Приморського районного суду Запорізької області від 13 грудня 2012 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі в цій частині позову.

Відповідно до статті 226 КАС України суд касаційної інстанції має скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Враховуючи наведене, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2014 року скасувати, а постанову Приморського районного суду Запорізької області від 16 січня 2013 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.В. Головчук
Судді Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак