Справа № 2а-220/11/0970
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2011-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2011 р. Справа № 2a-220/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - cудді Біньковської Н.В.

при секретарі судового засідання Прут Ю.А.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Відкритого акціонерного товариства „Зелене господарство до Державної податкової інспекції в м.Івано-Франківську про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 29.12.2010р.,-

ВСТАНОВИВ:

ВАТ „Зелене господарство звернулось до суду із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в м.Івано-Франківську про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 29.12.2010 року, яким за порушення граничного строку із сплати узгодженого податкового зобовязання з податку на додану вартість, визначено до сплати штраф в розмірі 50% у сумі 56612,93 грн.

Позов мотивовано тим, що Державна податкова інспекція в м.Івано-Франківську безпідставно змінювала призначення платежів, які були визначені ВАТ „Зелене господарство на сплату податку на додану вартість за конкретний період та спрямовувала вказані платежі на погашення податкового боргу попередніх періодів, які, згідно рішень господарського суду були розстрочені. Також позивач вважає, що відповідачем порушено строки застосування штрафних санкцій встановлених ст.250 Господарського кодексу України.

В судовому засіданні представник позивач позовні вимоги підтримав, просить суд їх задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та в його задоволенні просила відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що посадовими особами Державної податкової інспекції в м.Івано-Франківську проведена невиїзна документальна перевірка своєчасності сплати податку на додану вартість до бюджету ВАТ „Зелене господарство, за результатами якої складено акт № 20521/15-2/05479378 від 15.12.2010 року.

В акті перевірки вказується на порушення підприємством підпункту 5.3.1 п.5.3 ст. 5 Закону України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами, що мало вираз у порушенні платником податку граничних термінів сплати узгодженого податкового зобовязання з податку на додану вартість за вересень-грудень 2007 року та лютий-березень 2008 року.

На підставі Акту перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення рішення № /0 від 29.12.2010 року, яким на підставі п.п.17.1.7 п.17.1 ст.7 Закону України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами за затримку на 638 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобовязання в розмірі 113225,44 грн. зобовязано ВАТ „Зелене господарство сплатити штраф в сумі 56612,93 грн. за платежем податок на додану вартість.

Виходячи із встановлених статтею 161 Кодексу адміністративного судочинства України кола питань, що підлягають вирішенню судом, суд вважає за необхідне зазначити, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами, Закону України „Про систему оподаткування, які були чинними на момент їх виникнення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 9 Закону України Про систему оподаткування платники податків і зборів (обовязкових платежів) зобовязані сплачувати належні суми податків і зборів (обовязкових платежів) у встановлені законами терміни.

Згідно підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами платник податків зобовязаний самостійно сплатити суму податкового зобовязання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 цього Закону встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобовязання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобовязаний сплатити штраф у розмірах, передбачених зазначеним підпунктом, а саме: при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобовязання у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобовязання у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобовязання у розмірі пятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі - Інструкція), затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за № 377/89/76, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції.

Відповідно до пункту 3.8 Інструкції, реквізит Призначення платежу платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення Призначення платежу. Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Таким чином, право визначати призначення платежу належить виключно платнику, в даному випадку платнику податку позивачу.

Крім того, Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», який є спеціальним законом з питань оподаткування і установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначено вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу. Серед таких заходів немає зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

Згідно п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) у рівних пропорціях.

Вказана норма не позбавляє платника податку права самостійно визначити джерела погашення податкових зобов'язань відповідно п. 7.1 ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»та від обов'язку самостійно сплатити суму податкового зобов'язання відповідно до пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 цього ж Закону.

Таким чином, у разі недотримання платником податків порядку погашення податкового боргу та виконання податкових зобов'язань, передбаченого пунктом 7.7 статті 7 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», податковий орган не наділений правом чи обов'язком змінювати призначення платежу, визначене платником податків.

Як встановлено у судовому засіданні, у відповідності до поданих представником відповідача та досліджених в судовому засіданні платіжних доручень, визначений у податковій декларації податок на додану вартість за жовтень 2007 року в розмірі 14154 грн. із граничним терміном сплати 30.11.2007 року, ВАТ „Зелене господарство сплатило частково в сумі 6000 грн., які були перераховані позивачем відповідачу до 30.11.2007 року (а.с.54, 55); визначений у податковій декларації податок на додану вартість за листопад 2007 року в розмірі 15680 грн. із граничним терміном сплати 04.01.2008 року, ВАТ „Зелене господарство сплатило повністю до 04.01.2008 року (а.с.53); визначений у податковій декларації податок на додану вартість за грудень 2007 року в розмірі 42016 грн. із граничним терміном сплати 30.01.2008 року, ВАТ „Зелене господарство сплатило частково в сумі 10000 грн., які були перераховані позивачем відповідачу 29.02.2008 року (а.с.72); визначений у податковій декларації податок на додану вартість за березень 2008 року 13162грн. із граничним терміном сплати 30.04.2008 року, ВАТ „Зелене господарство сплатило повністю до 30.04.2008 року (а.с.71).

Суд зазначає, що у всіх платіжних дорученнях позивачем в графі „призначення платежу чітко визначалось призначення платежу.

Судом встановлено, що податкові зобовязання з податку на додану вартість за жовтень 2007 року в розмірі 8154 грн., за грудень 2007 року в розмірі 32016 грн., а також податкове зобовязання з податку на додану вартість за вересень 2007 року та лютий 2008 року на час розгляду справи позивачем не сплачені, що підтверджується представленими суду платіжними дорученнями за 2007-2010 роки, реєстрами платіжних доручень.

Оскільки підпункт 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами диференціює розмір штрафу в залежності від кількості днів затримки сплати узгодженої суми податкового зобовязання та погашеної суми податкового боргу, суд приходить до висновку, що штраф за затримку сплати податкового зобовязання застосовується лише за фактом сплати податкового боргу.

Як встановлено судом, відповідач визначив позивачу штрафні санкції за затримку на понад 90 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобовязання за вересень-грудень 2007 року і лютий-березень 2008 року всієї суми задекларованого податку за цей період у розмірі 113225,44 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, що самостійно розподіляючи добровільно сплачені позивачем кошти, що перераховувались позивачем із зазначенням платежу, відповідач діяв у порядку, який не передбачений податковим законодавством, чим порушив приписи ч.2 ст.19 Конституції України і, як наслідок, прийняв протиправне податкове повідомлення-рішення №/0 від 29.12.2010 року..

Разом з цим, суд не погоджується із доводами позивача про те, що до штрафних санкцій за несвоєчасну сплату податкових зобов'язань мають застосуватися строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Згідно до ст. 250 ГК України встановлено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом законодавчо встановлених правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

У преамбулі Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" вказано, що цей Закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.

Отже, вищезазначений Закон є спеціальним Законом, який регулює відносини зі сплати податків та нарахованих за їх несплату штрафних санкцій.

Згідно з підпунктом 15.1.1 пункту 15.1 статті 15 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" за винятком випадків, визначених підпунктом 15.1.2 цього пункту, податковий орган має право самостійно визначити суму податкових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Законом, не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі, коли така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку податковий орган не визначає суму податкових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого податкового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Наведена норма обмежує строками давності до 1095 днів визначення податковим органом сум податкових зобов'язань платника податків. До податкових зобовязань Закон України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" відносить, в тому числі, штрафні санкції (п.1.3. ст.1 Закону).

Таким чином, суд приходить до висновку, що при нарахуванні штрафних санкцій за Законом України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", який є спеціальним законом з питань оподаткування, застосовуються строки давності, передбачені ст.15 цього закону, а не строки накладення адміністративно-господарських санкцій, встановлених ст.250 Господарського кодексу України.

Із врахуванням вищенаведеного, суд вважає податкове повідомлення-рішення за №/0 від 29.12.2010 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а адміністративний позов підставним та таким, що підлягає до задоволення.

Стосовно судових витрат, то відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею судові витрати з Державного бюджету України, а відтак на користь позивача підлягають стягненню 3,40 грн. судового збору.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №/0 від 29.12.2010 року про зобовязання ВАТ „Зелене господарство сплатити штраф в розмірі 56612,93грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ВАТ „Зелене господарство () 3,40 грн. судового збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Біньковська Н.В.

Постанова складена в повному обсязі 06.04.2011 року.