Справа № 2а-12718/10/2670
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2010-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

29 листопада 2010 року 14:14 № 2а-12718/10/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: Головуючого - судді Дегтярьової О.В., при секретарі судового засідання Безчасній Я.С., за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Руденко Ю.О. (довіреність від 29.11.2010р. № 584/5), розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
до Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві
про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги до Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві про визнання дій (бездіяльності) з невчинення будь-яких процесуальних дій протягом місяця з дня отримання заяви про примусове виконання судового рішення і доданого до неї виконавчого листа Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 червня 2010 року № 4/573 протиправними, визнання дати подання документа про примусове виконання 02 вересня 2010 року, вказану в постанові про відкриття виконавчого провадження, нечинною, визнання дати винесення постанови про відкриття виконавчого провадження нечинною, зобов`язання змінити дату подання документа про примусове виконання з 02 вересня 2010 року на 02 серпня 2010 року, зобов`язання змінити дату винесення постанови про відкриття виконавчого провадження з 03 вересня 2010 року на 06 серпня 2010 року, визнання дій (бездіяльності) з невиконання немайнового судового рішення за виконавчим листом Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 червня 2010 року № 4/573 протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження протиправними, зобов`язання здійснити виконання немайнового судового рішення за виконавчим листом Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 червня 2010 року № 4/573 в строки і в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що несвоєчасне відкриття виконавчого провадження та не вчинення дій з виконання судового рішення протягом законодавчо встановленого строку порушує його права.
У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі.
У судовому засіданні представник відповідача не заперечувала проти позову та зазначала, що невчасне відкриття виконавчого провадження відбулось через невчасне передання заяви позивача із додатком до державного виконавця, а також не заперечувала той факт, що перешкоди для здійснення виконавчих дій відсутні.
Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.
Частиною другою ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України визначений принцип обов`язковості судового рішення, згідно якого постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XІV (далі Закон № 606-XІV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 2 Закону № 606-XІV визначено, що примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, районних, міських (міст обласного значення), районних в містах відділів державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.
Згідно зі ст. 2 Закону № 606-XІV передбачено, що примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.
Державною виконавчою службою підлягають виконанню, зокрема виконавчі листи, що видаються судами.
Відповідно до п. 1 ст. 18 Закону № 606-XІV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 606-XІV державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред`явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.
Частиною другою ст. 24 Закону № 606-XІV встановлено, що державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.
Копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувачу, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ (ч. 5 ст. 24 Закону № 606-XІV).
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 січня 2009 року по справі № 4/573 позов ОСОБА_1 було задоволено частково.
Згаданою Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 січня 2009 року, зокрема зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію замість належних йому за період служби з 22.05.08 по 31.12.08 за нормами забезпечення предметів речового майна в розмірі вартості зазначених предметів згідно порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2010 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 січня 2009 року було залишено без змін.
Постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 січня 2009 року набрала законної сили 21 травня 2010 року.
Виконавчий лист за даною постановою був виданий ОСОБА_1 07 червня 2010 року.
28 липня 2010 року ОСОБА_1 направив по пошті заяву про примусове виконання рішення із виконавчим листом, які були отримані відповідачем 02 серпня 2010 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.
Постановою про відкриття виконавчого провадження від 03 вересня 2010 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві Штойкою Л.Р. було відкрито виконавче провадження (№ 21136733) з виконання виконавчого листа № 4/573, виданим 07 червня 2010 року. Боржнику надано строк для добровільного виконання до 09 вересня 2010 року.
В частині позовних вимог про визнання дій (бездіяльності) з невчинення будь-яких процесуальних дій протягом місяця з дня отримання заяви про примусове виконання судового рішення і доданого до неї виконавчого листа Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 червня 2010 року № 4/573 протиправними суд вважає відмовити з огляду на наступне.
Частиною першою ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Отже, предметом оскарження до адміністративного суду і відповідно предметом оцінки судом можуть виступати рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, як посадової особи, однак відповідачем в такій категорії справи в силу ч. 3 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України є саме відповідний орган державної виконавчої служби.
З огляду на те, що в ході судового розгляду було встановлено, що державному виконавцю відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві Штойці Л.Р. виконавчий документ був переданий лише 02 вересня 2010 року, що підтвердив представник відповідача, а також підтверджується інформацією про виконавче провадження, наданою позивачем, та не було спростовано позивачем, суд не вбачає протиправності в діях державного виконавця з урахуванням того, що виконавче провадження було ним відкрито в межах законодавчого строку з моменту отримання виконавчого документа.
Частиною першою ст. 30 Закону № 606-XІV передбачено, що державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до статті 24 цього Закону.
Згідно з ч. 6 ст. 30 Закону № 606-XІV якщо боржник у встановлений строк добровільно не виконав рішення, державний виконавець невідкладно розпочинає його примусове виконання.
Державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а по виконанню рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строки здійснення виконавчого провадження не поширюються на час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження та на період реалізації арештованого майна боржника (ч. 2 ст. 25 Закону № 606-XІV).
Статтею 76 Закону № 606-XІV, яка визначає загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, встановлено, що після відкриття виконавчого провадження по виконавчому документу, який зобов`язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець відповідно до статті 24 цього Закону визначає йому строк добровільного виконання рішення.
У разі невиконання без поважних причин цих вимог державний виконавець застосовує до боржника штрафні санкції чи інші заходи, передбачені законодавством, і призначає новий строк виконання. Якщо після цього рішення не буде виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, а на боржника державним виконавцем накладається штраф у сумі двократного розміру витрат на проведення виконавчих дій у порядку, встановленому частиною другою статті 87 цього Закону.
Якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець застосовує до боржника штрафні санкції та інші заходи, передбачені статтею 87 цього Закону, після чого, виконавчий документ постановою державного виконавця, затвердженою начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, повертається до суду чи іншого органу, що видав виконавчий документ.
В строк для добровільного виконання рішення, встановлений державним виконавцем, постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 січня 2009 року виконана не була.
В ході судового розгляду було встановлено, що 09 вересня 2010 року та 11 жовтня 2010 року до Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві подавались клопотання Військовою частиною НОМЕР_1 № 1536 та № 1650 про зупинення виконавчого провадження на час вирішення справи у Вищому адміністративному суді України з посиланням на оскарження ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2010 року до суду касаційної інстанції.
Зазначені клопотання не були задоволені.
На момент розгляду справи суду не було надано доказів вчинення інших дій державним виконавцем по виконанню згаданого судового рішення, крім відкриття виконавчого провадження та надання строку для добровільного виконання судового рішення, що також підтвердив представник відповідача у судовому засіданні. Поважних причин не вчинення цих дій відповідачем також не наведено.
Зазначена бездіяльність відповідача суперечить вимогам Закону № 606-XІV та порушує права позивача.
Частиною першою ст. 5 Закону № 606-XІV встановлено, що державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.
Положеннями частини другої ст. 5 Закону № 606-XІV визначено, що державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.
В силу ч. 3 ст. 7 Закону № 606-XІV зволікання з вчиненням виконавчих дій можуть бути оскаржені особами, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до виконання виконавчих дій у встановленому цим Законом порядку.
За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача з метою відновлення його порушених прав в частині визнання бездіяльності з невиконання немайнового судового рішення за виконавчим листом Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 червня 2010 року № 4/573 протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження протиправними та зобов`язання здійснити виконання немайнового судового рішення за виконавчим листом Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 червня 2010 року № 4/573 в строки і в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».
В частині позовних вимог про визнання дати подання документа про примусове виконання 02 вересня 2010 року, вказану в постанові про відкриття виконавчого провадження, нечинною, про визнання дати винесення постанови про відкриття виконавчого провадження нечинною, зобов`язання змінити дату подання документа про примусове виконання з 02 вересня 2010 року на 02 серпня 2010 року, зобов`язання змінити дату винесення постанови про відкриття виконавчого провадження з 03 вересня 2010 року на 06 серпня 2010 року, суд вважає за необхідне відмовити з огляду на те, що за своє суттю зазначені вимоги є фактично вимогами про встановлення факту, який підлягає встановленню в мотивувальній частині судового рішення, а не в резолютивній.
Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних та відповідно до ч. 1 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України частково задовольняє позовні вимоги.
Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.
З урахуванням зазначеного, здійснені позивачем судові витрати підлягають йому присудженню пропорційно задоволених позовних вимог в розмірі 1, 00 грн.
Керуючись ст. ст. 69 - 71, ст. 94, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 181, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
1. Адміністративний позов задовольнити частково.
2. Визнати бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві з невиконання немайнового судового рішення за виконавчим листом Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 червня 2010 року № 4/573 протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження протиправною.
3. Зобов`язати Відділ державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві здійснити виконання немайнового судового рішення за виконавчим листом Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 червня 2010 року № 4/573 в строки і в порядку, визначеними Законом України «Про виконавче провадження».
4. В решті позовних вимог відмовити.
5. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) 1, 00 (одна) грн. судових витрат.
Постанова набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.
Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими в ст. ст. 185 187 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя О.В. Дегтярьова
Дата виготовлення та підписання повного тексту постанови 13 грудня 2010 року.