Справа № 813/2732/15
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2015-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2015 року № 813/2732/15

Львівський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого-судді Ланкевича А.З.

секретар судового засідання Фуртак А.В.,

за участі представників

позивача . Демчик О.І.,

відповідача Березної Т.О., Мандзирохи А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «ОККО-Нафтопродукт» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановив :

Позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області № від 15.04.2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «Акцизний податок з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів» на загальну суму 40133,75 грн., в т.ч. 32107 грн. - за основним платежем, 8026,75 грн. - за штрафними фінансовими) санкціями.

Обґрунтовуючи неправомірність оскарженого податкового повідомлення-рішення позивач наголошує на тому, що через мережу автозаправних комплексів ПП «ОККО-Нафтопродукт» здійснювало у тому числі відпуск підакцизного пального уповноваженим представникам ПП «ОККО-Бізнес» шляхом заправки вказаних ними автотранспортних засобів при пред'явленні ними ж смарт-картки, бланку-дозволу (талону) тощо. В такий спосіб, як пояснив представник позивача, ПП «ОККО-Нафтопродукт» забезпечувало повернення нафтопродуктів зі зберігання відповідно до договору зберігання нафтопродуктів №0/2-2-11/53 від 01.01.2011 року. На переконання позивача, в даному випадку жодних розрахункових операцій на АЗС не відбулося, а роздрукований чек РРО підтверджує виключно факт передачі товару покупцю, який оплачено попередньо або підлягає наступній оплаті. Натомість операції в межах договорів схову (зберігання) не вважаються продажем товару в розумінні підп. 14.1.202 п. 14.1 ст. 14 ПК України і не є об'єктом оподаткування акцизним податком, а реалізацію підакцизного товару кінцевому споживачу здійснює виключно ПП «ОККО-Бізнес» як власник нафтопродуктів, послуги щодо зберігання яких надає ПП «ОККО-Нафтопродукт» на договірних умовах. На думку позивача, операції щодо надання товарів в межах договору схову, в розумінні підп. 14.1.202 п. 14.1 ст. 14 ПК України, не передбачають передачі права власності на такі товари. Оплата за товар в даному випадку здійснювалася шляхом безготівкового розрахунку, відповідно при пред'явленні талонів, смарт-карток, паливних карток жодних розрахункових операцій на АЗС не відбулося, а роздрукований чек РРО, на думку позивач, підтверджує лише факт передачі товару покупцю, який оплачено попередньо або підлягає наступній оплаті. На підставі наведеного вище позивач вважає, що оскаржене податкове повідомлення-рішення є протиправним і підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та додаткових письмових поясненнях від 07.07.2015 року, просила позов задовольнити.

Від відповідача надійшли письмові заперечення та додаткові пояснення від 14.07.2015 року, в яких зазначено про те, що оскаржене рішення прийнято за наслідками аналізу податкової звітності з акцизного податку ПП «ОККО-Нафтопродукт» за січень 2015 року, у підсумку якої встановлено невідповідність вартості підакцизних товарів (бензин, нафтопродукти) даним періодичного звіту, надрукованого РРО. З покликанням на Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року №1442 відповідач зазначив, що через мережу АЗС здійснюється продаж нафтопродуктів кінцевому споживачу. Такі операції в розумінні підп. 213.1.9 п. 213.1 ст. 213 ПК України є об'єктом оподаткування акцизним податком, а ПП «ОККО-Нафтопродукт» в силу вимог підп. 212.1.11 п. 212.1 ст. 212 ПК України є платником такого податку. Податкові зобов'язання зі сплати акцизного податку з роздрібного продажу підакцизних товарів виникають у особи, яка безпосередньо здійснює відпуск нафтопродуктів з колонок через мережу заправних комплексів безпосередньо споживачам, незалежно від умов продажу нафтопродуктів та форми розрахунків (готівкова, безготівкова) під час здійснення розрахункових операцій. Дата такої розрахункової операції є датою виникнення податкових зобов'язань щодо реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів (нафтопродуктів). На думку відповідача, сам факт укладення цивільно-правового договору для відпуску споживачу нафтопродуктів через мережу АЗС за безготівковою формою розрахунку із використанням відомостей не свідчить і не може свідчити про оптовий продаж нафтопродуктів. Оскільки платник податків не включив до об'єкта оподаткування акцизним податком за січень 2015 року вартість реалізованих нафтопродуктів на суму 642124,63 грн., це спричинило заниження податкового зобов'язання зі сплати акцизного податку реалізації товарів для комерційного використання в сумі 10647,81 грн., тому позивач занизив податкове зобов'язання зі сплати акцизного податку за січень 2015 року на суму 32107 грн. З урахуванням наведеного відповідач стверджує, що оскаржене рішення прийнято у відповідності з вимогами законодавства і підстав для задоволення позову немає.

Представник відповідача в судовому засіданні таку позицію підтримав повністю, просив відмовити у задоволенні позову ПП «ОККО-Нафтопродукт» повністю.

Суд заслухав пояснення представника позивача та представників відповідача, дослідив наявні в матеріалах справи документи, всебічно і повно з'ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, та встановив такі обставини.

24 березня 2015 року Луцька об'єднана державна податкова інспекція ГУ ДФС у Волинській області провела камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності декларації з акцизного податку ПП «ОККО-Нафтопродукт» за січень 2015 року, про що складено акт №925/21.1/36670361 від 27.03.2015 року (далі - акт перевірки від 27.03.2015 року).

У висновку цього акта зазначено про порушення ПП «ОККО-Нафтопродукт» ст. 213, ст. 214, підп. 215.3.4 ст. 215, ст. 216 ПК України та наказу Міністерства фінансів України №14 від 23.01.2015 року «Про затвердження форми декларації акцизного податку, Порядку заповнення та подання декларації акцизного податку», у зв'язку з чим занижено акцизний податок,який підлягає сплаті до бюджету за січень 2015 року на суму 32107 грн.

Як зазначено в акті перевірки від 27.03.2015 року, при її проведенні було використано: декларацію акцизного податку за січень 2015 року (№ від 24.02.2015 року), Додаток №6 «Розрахунок суми з акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів за січень 2015 року та періодичний звіт РРО за січень 2015 року по АЗС, що за адресою: м. Луцьк, вул. Корнякіна, 16Д.

За результатами аналізу податкової звітності ПП «ОККО-Нафтопродукт» виявлено невідповідність вартості підакцизних товарів відомостям періодичного звіту РРО, зокрема:

- згідно з р. 5 додатку №6 до декларації з акцизного податку відображено вартість «бензину моторного» на суму 896040,40 грн., а згідно з даними періодичного звіту РРО - 1207973,41 грн. (відхилення становить 338933,01 грн.);

- згідно з р. 6 додатку №6 до декларації з акцизного податку вартість «інших нафтопродуктів» становить 1223790,64 грн., а згідно з періодичним звітом РРО - 1526982,26 грн. (відхилення становить 303191,62 грн.).

Відтак, за січень 2015 року платник не відобразив вартість реалізованих підакцизних товарів на загальну суму 642124,63 грн., внаслідок чого занизив податкове зобов'язання по акцизному податку що підлягає сплаті до бюджету на суму 32107 грн. (5% * 642124,63 грн.).

На підставі акта перевірки від 27.03.2015 року прийнято податкове повідомлення-рішення № від 15.04.2015 року, яким ПП «ОККО-Нафтопродукт» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «Акцизний податок з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів» на загальну суму 40133,75 грн., в т.ч. 32107 грн. - за основним платежем, 8026,75 грн. - за штрафними фінансовими) санкціями. Зазначене рішення позивач спершу оскаржив в адміністративному порядку, проте його скаргу ГУ ДФС у Волинській області листом від 12.05.2015 року №2788/10/0-20-10-03-06 залишило без задоволення.

Позивач не погоджується з правомірністю податкового повідомлення-рішення № від 15.04.2015 року, у зв'язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до підп. 14.1.4. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції). Платниками акцизного податку, згідно з підп. 212.1.11 п. 212.1 ст. 212 ПК України, є особа - суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів.

Відповідно до підп. 14.1.212 п. 14.1 ст. 14 ПК України реалізація підакцизних товарів (продукції) - будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів - продаж пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, товарів, зазначених у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу, безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування.

Продажем (реалізацією) товарів, відповідно до п.п.14.1.202 п. 14.1 ст. 14 ПК України є будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Згідно з п. 212.3.1-1 ПК України особи - суб'єкти господарювання роздрібної торгівлі, які здійснюють реалізацію підакцизних товарів, підлягають обов'язковій реєстрації як платники податку контролюючими органами за місцезнаходженням пункту продажу товарів не пізніше граничного терміну подання декларації акцизного податку за місяць, в якому здійснюється господарська діяльність.

Об'єктом оподаткування акцизним податком, відповідно до підп. 213.1.9 п. 213.1 ст. 213 ПК України, є операції з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Щодо бази оподаткування, то згідно з підп. 214.1.4 п. 214.1 ст. 214 ПК України у разі обчислення податку із застосуванням адвалорних ставок базою оподаткування є вартість (з податком на додану вартість) підакцизних товарів, що реалізовані відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу.

Відповідно до підп. 215.1. ст. 215 ПК України до підакцизних товарів належать зокрема нафтопродукти, скраплений газ, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, паливо моторне альтернативне.

Відповідно до підп. 215.3.10 п. 215.3 ст. 215 ПК України для підакцизних товарів, реалізованих відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, ставки податку встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради у відсотках від вартості (з податком на додану вартість), у розмірі 5 відсотків.

Згідно з підп. 12.4.4 п. 12.4 ст. 12 ПК України до повноважень сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, встановлення в межах, визначених Кодексом, ставок акцизного податку з реалізованих суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Відповідно до п. 4 розділу II Прикінцевих положень Закону №71 органам місцевого самоврядування рекомендовано у місячний термін з дня опублікування цього Закону прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році ставок акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. поряд з тим, відповідно до підп. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК України в разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняли рішення про встановлення акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими відповідно до норм Кодексу, такий податок до прийняття рішення справляється з огляду на норми Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок.

Відповідно до п. 223.1, п. 223.2 ст. 223 Кодексу базовий податковий період для сплати податку відповідає календарному місяцю. Суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі, який здійснює реалізацію підакцизних товарів, подає щомісяця не пізніше 20 числа наступного періоду контролюючому органу за місцем реєстрації (тобто за місцем розташування пункту продажу підакцизних товарів) декларацію акцизного податку за формою, затвердженою у порядку, встановленому статтею 46 Кодексу.

Згідно з підп. 222.3.1, 222.3.2 п. 222.3 ст. 222 ПК України суми податку перераховуються до бюджету суб'єктом господарювання роздрібної торгівлі, який здійснює реалізацію підакцизних товарів, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого Кодексом, для подання податкової декларації за місячний податковий період. Особа - суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі, який здійснює реалізацію підакцизних товарів, сплачує податок за місцем здійснення реалізації таких товарів.

Датою виникнення податкових зобов'язань щодо реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, згідно з п. 216.9 ст. 216 ПК України є дата здійснення розрахункової операції відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а у разі реалізації товарів фізичними особами - підприємцями, які сплачують єдиний податок, - є дата надходження оплати за проданий товар.

Під розрахунковою операцією, відповідно до ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року № 265/95-ВР, слід розуміти приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Національний стандарт України ДСТУ 4303:2004 «Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять», затверджений наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 05.07.2004 року №130, надає такі визначення поняттям роздрібної та оптової торгівлі: роздрібна торгівля - це вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів кінцевому споживачеві та надання йому торговельних послуг; оптова торгівля - це вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів за договорами поставки партіями для подальшого їх продажу кінцевому споживачеві через роздрібну торгівлю або для виробничого споживання та надавання пов'язаних із цим послуг.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року № 1442 затверджено Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами (далі - Правила №1442), які визначають порядок приймання та роздрібної торгівлі бензином, дизельним паливом, скрапленим вуглеводневим газом, гасом, маслами, мастилами (далі - нафтопродукти), розфасованими нафтопродуктами, а також регламентують вимоги стосовно дотримання прав споживачів щодо належної якості нафтопродуктів, безпеки для життя та здоров'я споживачів, навколишнього природного середовища і рівня торговельного обслуговування. Правила поширюються на всіх суб'єктів господарювання на території України, які зареєстровані в установленому порядку (п. 1 Правил №1442). Згідно з п. 2 цих Правил роздрібний продаж нафтопродуктів здійснюється через мережу автозаправних станцій (далі - АЗС), що призначені для відпуску споживачам нафтопродуктів. Продаж нафтопродуктів (крім бензину, дизельного палива, скрапленого вуглеводневого газу) у дрібній розфасовці здійснюється також через спеціалізовані магазини, що продають товари господарського вжитку (далі - спеціалізовані магазини).

Автозаправні станції, відповідно до п. 3 Правил № 1442, поділяються на стаціонарні, пересувні та контейнерні. Стаціонарні АЗС - комплекс споруд для приймання та відпуску нафтопродуктів з наземним або підземним розміщенням резервуарів і з не зблокованими з ними паливо-, масло- та газороздавальними колонками. На стаціонарних АЗС можуть розташовуватися пункти продажу товарів та надання побутових послуг. Пересувні АЗС - комплексна установка технологічного обладнання, змонтованого на автомобільному шасі або причепі, для транспортування та відпуску нафтопродуктів. Контейнерні АЗС - установка для відпуску нафтопродуктів, яка складається з резервуара і паливороздавальної колонки, зблокованих в єдиному контейнері.

Відповідно до п.п. 34, 35 Правил № 1442 заправка автомобілів та інших транспортних засобів населенню провадиться оператором АЗС (за допомогою оператора АЗС або водієм самостійно під наглядом оператора) через паливо-, масло- та газороздавальні колонки. Дозволяється також відпускати нафтопродукти (крім скрапленого вуглеводневого газу) в тару споживача (металеві каністри).

Згідно з п. 10 Правил №1442 розрахунки за продані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, талонів, відомостей на відпуск нафтопродуктів тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з нафтопродуктами споживачеві в обов'язковому порядку видається розрахунковий документ за установленою формою на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару. У розрахунковому документі зазначається інформація про форму здійснення розрахунку. Розрахунки за продані нафтопродукти із застосуванням згідно з договорами талонів чи відомостей на відпуск нафтопродуктів здійснюються виключно через установи банків. Особливості порядку продажу нафтопродуктів за готівку та/або у безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, талонів, відомостей на відпуск нафтопродуктів тощо) встановлюються інструкцією, яка затверджується спільним наказом Міненерговугілля, Мінекономрозвитку, Мінінфраструктури.

Згідно з розділом 3 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики України від 20.05.2008 року №281/171/578/155 (далі - Інструкція №281):

талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

платіжна картка - спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або з відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів і послуг.

смарт-картка (паливна картка) є платіжною карткою із вмонтованим мікроконтролером як носієм та обробником інформації, потрібної для ініціювання переказу коштів та /або виконання службових операцій (п. 2.1 розділу 2 Правил Національної системи масових електронних платежів, затверджених постановою банку України від 10.12.2004 року №620).

Вимоги щодо обігу, використання (видачі водіям тощо) та зберігання платіжних паливних карток (у т.ч. старт-карток) і талонів встановлюються договором про відпуск палива і паливно-мастильних матеріалів за паливними картками між покупцем і продавцем. Паливна картка, талони передаються на підприємство за актом приймання-передачі після оплати вартості згідно з умовами договору. Підтвердженням факту отримання пального можуть бути видаткові документи або чеки терміналів, формуються безпосередньо в момент фактичного отримання пального з АЗС.

Відповідно до п. п. 10.3.1.3, 10.3.4.2 Інструкції №281 відпуск нафтопродуктів за готівку відображається у Змінному звіті АЗС за формою №17-НП. У цьому ж Змінному звіті АЗС має відображатися і відпуск нафтопродуктів за платіжними картками

Пунктом 10.3.2 Інструкції №281 встановлено, що відпуск нафтопродуктів за безготівковим розрахунком за відомостями здійснюється АЗС на підставі договорів, укладених між підприємством та споживачем. Відпуск нафтопродуктів відображається у відомості на відпуск нафтопродуктів за формою №16-НП.

У Змінному звіті АЗС за формою №17-НП відображаються також відпуск нафтопродуктів за відомостями (графа 9) та за талонами (графа 10). При цьому відпуск нафтопродуктів за готівку та за платіжними картками відображаються відповідно у графах 8 та 11 Змінного звіту АЗС за формою №17-НП.

Тобто, до графи 3 Додатку 6 декларації акцизного податку мають бути внесені дані граф 8, 9, 10, 11, 12 Змінного звіту АЗС за формою №17-НП, а до графи 4 - дані граф 9 (за відомостями), 10 (за талонами), 12 (за іншими документами).

Суд встановив, що ПП «ОККО-Нафтопродукт» є зареєстрованим суб'єктом господарювання, одним із видів діяльності якого відповідно до відомостей з ЄДРПОУ, є роздрібна торгівля пальним, а також оптова торгівля твердим, рідким газоподібним паливом і подібними продуктами.

Між ПП «ОККО-Нафтопродукт» та ПП «ОККО-Бізнес» було укладено договір зберігання нафтопродуктів №0/2-2-11/53 від 01.01.2011 року, відповідно до п. 1.1 якого Зберігач (за договором - ПП «ОККО-Нафтопродукт») зобов'язується за плату надавати наступні послуги: зберігати нафтопродукти та скраплений газ (надалі разом - нафтопродукти), які будуть передані йому Поклажодавцем (за договором - ПП «ОККО-Бізнес») і повертати їх уповноваженим представникам Поклажодавця у схоронності в термін, (строк) визначений договором, а Поклажодавець зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги. Поклажодавець за власний рахунок забезпечує доставку нафтопродуктів до місця зберігання - автозаправних станцій (АЗС) (п. 2.1. договору). Зберігач має право змішувати нафтопродукти Поклажедавця з іншими нафтопродуктами тієї ж марки та якості, що знаходяться у Зберігача в одному резервуарі для зберігання нафтопродуктів (п. 2.4 Договору). Зберігач забезпечує повернення нафтопродуктів зі зберігання в місцях зберігання (АЗС) негайно на вимогу уповноважених представників Поклажодавця в порядку визначеному відповідними Додатками до цього договору при пред'явленні уповноваженими представниками Поклажедавця смар-картки, бланку-дозволу (талону) чи відомості тощо (п. 2.5 договору). Зберігач здійснює повернення зі зберігання лише тих нафтопродуктів, які передані Поклажедавцем на зберігання, і в тих об'ємах, що вказані у вимогах Поклажодавця (уповноважених представників Поклажодавця). Повернення нафтопродуктів зі зберігання здійснюється шляхом заправки транспортних засобів уповноважених представників Поклажодавця (п. 2.6 договору).

Факт повернення нафтопродуктів зі зберігання підтверджується чеком касового апарату (РРО) а також чеком POS-терміналу Зберігача (при передачі нафтопродуктів за смарт-картками та бланками-дозволами (талонами ) або відомостями/спец відомостями на яких Зберігачем зазначаються дані про нафтопродукти (кількість, асортимент), що повертаються зі зберігання (п. 2.7 договору). За наслідками звітного місячного періоду на підставі чеків РРО, POS-терміналу, відомостей та спец відомостей сторонами складається зведений акт приймання-передачі нафтопродуктів зі зберігання у двох оригінальних примірниках - для Зберігача та Поклажодавця, який містить зокрема дані про кількість та асортимент нафтопродуктів тощо.

Відповідно до акта №1 від 31.01.2015 року, за період з 01.01.2015 року по 31.01.2015 року Зберігач повернув зі зберігання, а Поклажедавець прийняв в рамках договору №0/2-2-11/53 від 01.01.2011 року наступні нафтопродукти: бензин Pulls 95 - 536.294 кг (722,40 л); бензин А-92 - 2401.713 кг (3248.97 л); бензин А-95 - 9475.759 кг (12753.86 л); дизельне паливо - 11888.024 кг (14045.88 л).

Згідно з цим актом повернення нафтопродуктів здійснено в місці їх зберігання - на терміналах Зберігача. Представник позивача долучила копії звітів РРО за січень 2015 року на підтвердження обсягів реалізації нафтопродуктів по АЗС №РН13 (м. Луцьк, вул. Конякіна, 16Д). Загальна вартість бензину становить 338933,01 грн., інших нафтопродуктів - 303191,62 грн., всього - 642124,63 грн.

З приводу обставин справи, зокрема щодо обсягів відпущених ПП «ОККО-нафтопродукт» по АЗС, що на вул. Конякіна, 16Д в м. Луцьку нафтопродуктів за січень 2015 року уповноваженим особам ПП «ОККО-Бізнес», як зазначено в договорі №0/2-2-11/53 від 01.01.2011 року, форми розрахунку при відпуску нафтопродуктів (при пред'явленні старт-карт, бланку-дозволу (талону), самого способу відпуску нафтопродуктів (на стаціонарній автозаправній станції безпосередньо в бензобак транспортного засобу з паливороздавальної колонки) спору не виникло.

В даному випадку позивач заперечує правову оцінку його операцій щодо відпуску підакцизних товарів (нафтопродуктів) уповноваженим особам ПП «ОККО-Бізнес як об'єкт оподаткування акцизним податком, а ПП «ОККО-Нафтопродукт» - як платника податку в межах цих операцій.

Аналізуючи наведені вище норми Податкового кодексу України суд дійшов висновку, що обов'язковою умовою реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є передача цих товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків. Тобто, виходячи з наведених норм ПК України не вважаються продажем (реалізацією), а, відтак, не є об'єктом оподаткування акцизним податком, операції з надання (відпуску), в тому числі через мережу АЗС, зазначених у п.п.215.3.4 п.215.3 ст.215 цього Кодексу товарів, у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Виходячи зі змісту п.п.14.1.212 п. 14.1 ст. 14 ПК України не вважається реалізацією суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, в розумінні вказаної норми, а, відтак не є об'єктом оподаткування акцизним податком, продаж пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, товарів, зазначених у п.п.215.3.4 п. 215.3 ст. 215цього Кодексу, безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх комерційного використання незалежно від форми розрахунків. Виникнення об'єкту оподаткування акцизним податком пов'язане з наявністю передбачених п.п. 14.1.202 п. 14.1 ст. 14 ПК України умов, а саме - здійснення операції продажу товару кінцевому споживачу для його особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач не спростував доводів позивача про те, що через мережу АЗС може здійснюватися відпуск нафтопродуктів суб'єктам господарювання, з якими особою, яка безпосередньо здійснює відпуск нафтопродуктів з колонок укладено цивільно-правові угоди. Такий відпуск може здійснюватися й уповноваженим представникам суб'єктів господарювання (безготівковим клієнтам) при пред'явленні ними старт - картки, бланку-дозволу (талону), відомості тощо шляхом заправки вказаних ними автотранспортних засобів з одночасним проведенням такого відпуску через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів з безготівковими формами оплати.

В залежності від змісту господарських операцій, укладених цивільно-правових угод особи, яка безпосередньо здійснює відпуск нафтопродуктів з колонок, або повертає зі зберігання, або реалізує (продає) суб'єкту господарювання, безготівкові клієнти якого отримали нафтопродукти через АЗС, відповідно фактичним продавцем отриманих на АЗС нафтопродуктів безготівковими клієнтами є суб'єкт господарювання, що не є експлуатантом АЗС та який попередньо уклав із такими клієнтами - отримувачами нафтопродуктів на АЗС договори купівлі-продажу, договори зберігання тощо.

Крім того, можливість здійснення суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів реалізації підакцизних товарів кінцевим споживачам (якими є також суб'єкти господарювання), що не є об'єктом оподаткування акцизним податком випливає також зі змісту Додатка №6 до декларації з акцизного податку («Розрахунок суми акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів»), форма якої затверджена наказом Міністерства фінансів України від 23.01.2015 року №14. У графі 3 названого вище Додатка №6 зазначається загальна вартість (з податком на додану вартість) реалізованих підакцизних товарів у роздрібній торговельній мережі та у мережі громадського харчування споживачам незалежно від форми розрахунків; у графі 4 - вартість (з податком на додану вартість) реалізованих підакцизних товарів у роздрібній торговельній мережі споживачам незалежно від форми розрахунків для їх комерційного використання, тобто для подальшої реалізації кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання; у графі 5 («Вартість підакцизних товарів до оподаткування, грн. (гр.3 - гр.4)») - вказується різниця між графами 3 та 4 цього Розрахунку.

Таким чином, в декларації зазначаються дані щодо реалізації товарів кінцевим споживачам, що є об'єктом оподаткування акцизним податком з роздрібної реалізації підакцизних товарів та дані щодо реалізації товарів для комерційного використання, що не є об'єктом оподаткування акцизним податком з роздрібної реалізації підакцизних товарів. Операції відпуску нафтопродуктів з колонок, що не є реалізацією, в декларації не відображаються. З наведеного вбачається, що окремою графою виділено вартість підакцизних товарів, реалізованих для комерційного використання, та які не включаються у базу оподаткування акцизним податком.

Крім того, суд вважає, що під час проведення камеральної перевірки контролюючий орган не може використовувати документи первинного обліку платника податків, проводити вивчення та оцінку укладених таким платником податків угод, оскільки дані про укладення зазначених угод не відображаються у податковій звітності.

Згідно з підп. 75.1.1. п. 75.1 ст. 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій).

Згідно з актом камеральної перевірки від 27.03.2015 року перевірці підлягала податкова звітність позивача з акцизного податку за січень 2015 року, однак контролюючим органом фактично було перевірено порядок визначення складу податкових зобов'язань та повнота їх нарахувань, що відповідно до підп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України є предметом документальної перевірки.

Таким чином, викладені в акті перевірки від 27.03.2015 року висновки про заниження позивачем акцизного податку який підлягає сплаті до бюджету за січень 2015 року внаслідок не включення до об'єкту оподаткування операцій з реалізації нафтопродуктів на загальну суму 642124,63 грн. є безпідставними. Відповідно, оскаржене податкове повідомлення-рішення, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по акцизному податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів на загальну суму 40133,75 грн., є протиправним та підлягає скасуванню.

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів та встановлених на їх підставі обставин справи суд дійшов висновку, що прийняте на підставі акта перевірки від 27.03.2015 року податкове повідомлення-рішення № від 15.04.2015 року не відповідає критеріям, наведеним у ч. 3 ст. 2 КАС України, зокрема таке рішення прийнято без урахування всіх істотних обставин, що мають значення для його прийняття. Відповідно, позовні вимоги є обґрунтованими, а оскаржене рішення слід скасувати як протиправне.

Щодо судових витрат, то у відповідності з вимогами ст. 94 КАС України, сплачений позивачем за подання цього позову судовий збір підлягає стягненню з бюджетних асигнувань відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області № від 15.04.2015 року.

Стягнути з бюджетних асигнувань Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на користь ПП "ОККО-Нафтопродукт" судовий збір в сумі 182 (сто вісімдесят дві) гривні 70 копійок.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, виготовленої в повному обсязі, до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.