Справа № 505/2438/14-а
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2015-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 505/2438/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

секретар судового засідання Кулішенко Є.С.

за участю сторін:

від позивача: Дударенко С.В. (за довіреністю);

від відповідачів: Смірнова К.П. (за довіреністю);

від третьої особи: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Одеської обласної організації інвалідів Громадська організація «Інваліди надії в майбутнє» в особі Голови правління Луц Ольги Миколаївни в інтересах інваліда третьої групи з дитинства ОСОБА_4 до Комунальної установи «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» в особі Котовської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про визнання нечинним рішення та стягнення коштів на відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Одеська обласна організація інвалідів Громадська організація «Інваліди надії в майбутнє» в особі Голови правління Луц Ольги Миколаївни в інтересах інваліда третьої групи з дитинства ОСОБА_4 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Комунальної установи «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» в особі Котовської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про визнання нечинним рішення Котовської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії від 18.03.2008 року про невизнання інвалідом ОСОБА_4 та стягнення з Котовської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії на користь ОСОБА_4 коштів на відшкодування шкоди, у вигляді недоотримання пенсійних виплат у зв'язку з незаконним не визнанням ОСОБА_4 інвалідом у сумі 69277,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем протиправно зроблено висновок щодо не визнання ОСОБА_4 інвалідом ІІІ групи та Котовською міжрайонною медико-соціальною експертною комісією прийнято відповідне рішення від 18.03.2008 року, оскільки у період з 2007 року по 2014 рік стан здоров'я позивача не покращився, захворювання з дитинства не вилікувалось, але 12.05.2014 року при обстеженні позивача Обласною медико-соціальною експертною комісією №1 ОСОБА_4 було надано статус людини з інвалідністю ІІІ групи, підставою якого є захворювання з дитинства. Внаслідок протиправних дій відповідача, позивач не скористався впродовж вказаного періоду правами людини з інвалідністю та недоотримав пенсійних виплат у сумі 69277,00 грн., у зв'язку чим рішення від 18.03.2008 року є протиправним та підлягає скасуванню, а з відповідача підлягає стягненню сума коштів на відшкодування шкоди, у вигляді недоотримання пенсійних виплат у зв'язку з незаконним не визнанням ОСОБА_4 інвалідом у розмірі 69277,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд задовольнити його у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та поясненнях, наданих у судовому засіданні.

Представник відповідача в судовому засіданні проти заявленого адміністративного позову заперечувала, згідно наданих письмових заперечень зазначила, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки під час прийняття оскаржуваного рішення від 18.03.2008 року, Котовська МСЕК діяла відповідно до «Положення про медико-соціальну експертизу», затвердженого Постановою КМУ №83 від 22.02.1992 року та згідно Порядку організації та проведення медико-соціальної експертизи втрати працездатності, затвердженого Постановою КМУ №221 від 04.04.1994 року. При цьому, окрім необхідних документів для проведення медико-соціальної експертизи, представлених позивачем, з метою повного та всебічного дослідження клініко-функціональноо діагнозу, соціально-психологічного діагнозу, професійно-трудового прогнозу ОСОБА_4 був консультативно оглянутий Обласною МСЕК №2 та саме після проведення всіх наведених дій відповідачем прийнято рішення згідно Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом МОЗ України №183 від 17.04.2004 року, яким ОСОБА_4 не був визнаний інвалідом. Протягом шести років позивач не звертався до МСЕК для огляду, а лише у 2014 році реалізуючи своє виключне особисте право, ОСОБА_4 знову подав до Котовської МСЕК необхідні документи для проведення огляду. З урахуванням консультативного висновку Обласної МСЕК №1, за результатами дослідження, 14.05.2014 року Котовською МСЕК прийнято рішення про встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності строком на один рік з визначенням дати повторного огляду 01.06.2015 року та позивачу складена індивідуальна програма реабілітації інваліда. Так, на черговому переогляді ОСОБА_4, 20.05.2015 року КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» прийнято рішення, згідно якого наявні клініко-функціональні порушення, які обумовили обмеження життєдіяльності легкого ступеня, не дозволяють визнати громадянина ОСОБА_4 інвалідом, у зв'язку з чим відповідач вважає що позов є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає (а.с.60-62).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що з 1995 року по 2007 рік ОСОБА_4, внаслідок отримання важких опіків у 1994 році, мав статус інваліда з дитинства.

11 лютого 2008 року ОСОБА_4, у зв'язку з необхідністю оформлення інвалідності після досягнення повноліття, відповідно до направлення Відділкової ликарні ст. Котовськ Одеської залізниці від 04 лютого 2008 року, був оглянутий лікарями Котовської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії та обласної МСЕК (а.с.83-87 т.1).

За наслідками оглядів, відповідачем 18 березня 2008 року прийнято рішення про відмову ОСОБА_4 у визнанні інвалідом, про що видано позивачу відповідну Довідку (а.с.7).

В подальшому, на підставі довідки КУ «Одеський обласний клінічний медичний центр» від 24.04.2014 року, відповідно до направлення на медико-соціально-експерту комісію (МСЕК) Відділкової ликарні ст. Котовськ Одеської залізниці від 12 травня 2014 року, ОСОБА_4 оглянутий лікарями Котовської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії та обласної МСЕК №2.

За результатами огляду та з урахуванням стану здоров'я позивача, 14.05.2014 року комісією прийнято рішення про встановлення ОСОБА_4 інвалідності ІІІ групи (а.с. 7 з/б, 91-102 т.1).

Статтею 43 Конституції України задекларовано право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Виконання та реалізація зазначеної конституційної норми забезпечується законами України, підзаконними актами та актами ненормативного характеру, які встановлюють механізм реалізації права на працю.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.91 N 875-XII (далі - Закон).

Згідно статей 2-3 вказаного Закону, інвалідом є особа зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, наслідком травм або з уродженими дефектами, що призводить до обмеження життєдіяльності, до необхідності в соціальній допомозі і захисті.

Інвалідність як міра втрати здоров'я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи Міністерства охорони здоров'я України.

Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських організацій інвалідів в особі їх республіканських органів.

Відповідно до пунктів 1-5 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою КМУ №83 від 22.02.1992 року (чинній на мемент виникнення спірних правовідносин), медико-соціальна експертиза визначає ступінь обмеження життєдіяльності людини, причину, час настання, групу інвалідності, сприяє проведенню ефективних заходів щодо профілактики інвалідності, реабілітації інвалідів, пристосування їх до суспільного життя.

Медико-соціальній експертизі підлягають особи, які втратили здоров'я внаслідок захворювання, травм та уроджених дефектів, що обмежує їх життєдіяльність, а також особи, які за чинним законодавством мають право на соціальну допомогу, компенсацію втраченого заробітку або звільнення від виконання відповідних обов'язків тощо.

Медико-соціальна експертиза виявляє компенсаторно-адаптаційні можливості особи, реалізація яких сприятиме функціональній, психологічній, соціальній, професійній реабілітації та адаптації інваліда.

Залежно від ступеня втрати здоров'я інвалідність поділяється на три групи. Причинами інвалідності є: загальне захворювання, трудове каліцтво, професійне захворювання, інвалідність з дитинства; для військовослужбовців - поранення, контузія, каліцтво, одержані при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов'язків військової служби, чи захворювання, пов'язане з перебуванням на фронті, або каліцтво, одержане внаслідок нещасного випадку, не пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби, чи захворювання, не пов'язане з перебуванням на фронті, а в спеціально передбачених законодавством випадках - захворювання, одержане при виконанні обов'язків військової служби. Законодавством України можуть бути встановлені й інші причини інвалідності.

Органом, який здійснює медико-соціальну експертизу, є медико-соціальні експертні комісії (МСЕК), що організуються в самостійні центри, бюро при управліннях охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Так, згідно Порядку організації та проведення медико-соціальної експертизи втрати працездатності, затвердженого Постановою КМУ №221 від 04.04.1994 року (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), експертиза тривалої або стійкої втрати працездатності проводиться медико-соціальними експертними комісіями (МСЕК) МОЗ.

Пунктами 2-7 Порядку визначено, що у МСЕК проходять огляд громадяни, які частково чи повністю втратили здоров'я внаслідок захворювання, травм та уроджених дефектів, що обмежують їх життєдіяльність, а також особи, які за чинним законодавством мають право на соціальну допомогу, з метою виявлення компенсаторно-адаптаційних можливостей особи для реалізації заходів реабілітації та адаптації інвалідів.

Направлення для огляду хворого у МСЕК видається лікарсько-консультаційною комісією (ЛКК) відповідного лікувально-профілактичного закладу за формою, затвердженою МОЗ, після клінічних досліджень, що підтверджують стійкий чи необоротний характер захворювання, а також у тому разі, коли хворий був звільнений від роботи протягом чотирьох місяців з дня настання тимчасової непрацездатності чи протягом п'яти місяців у зв'язку з одним і тим же захворюванням за останні дванадцять місяців, а хворий на туберкульоз - протягом десяти місяців з дня настання непрацездатності.

Огляд хворих у МСЕК проводиться за місцем проживання або лікування з пред'явленням паспорта чи іншого документу, що посвідчує особу, та направлення, зазначеного у пункті 3 цього Порядку.

Якщо хворий за станом здоров'я не може з'явитися на МСЕК, огляд проводиться вдома або в стаціонарі, де він перебуває на лікуванні.

МСЕК у разі потреби приймає рішення щодо продовження термінів тимчасової непрацездатності понад зазначені у пункті 3 цього Порядку для долікування хворого.

Огляд у МСЕК тимчасово непрацездатного громадянина повинен здійснюватися не більше семи днів.

Якщо МСЕК не прийняла рішення про продовження терміну тимчасової непрацездатності лікарняний листок закривається датою огляду хворого у МСЕК.

У разі визнання хворого інвалідом інвалідність установлюється з дня надходження до МСЕК документів, на підставі яких приймається відповідне рішення.

Згідно п.8 Порядку визначено, що МСЕК установлює:

а) ступінь обмеження життєдіяльності людини, стан працездатності, групу інвалідності, причину і час настання інвалідності внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва чи професійного захворювання;

б) ступінь втрати працездатності (у відсотках);

в) причинний зв'язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням інших обов'язків військової служби;

г) причинний зв'язок інвалідності з захворюванням чи каліцтвом, що виникли в дитинстві, уродженим дефектом;

д) ступінь втрати здоров'я, групу, причини, зв'язок і час настання інвалідності громадян, які постраждали внаслідок політичних репресій та Чорнобильської катастрофи;

е) ступінь стійкої втрати працездатності у хворих для направлення їх у будинки-інтернати для престарілих та інвалідів;

є) медичні показання на право одержання інвалідами автомобілів з ручним керуванням і протипоказання до їх керування.

Відповідно до п.15 Порядку, причинний зв'язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, встановлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або перенесену травму до 16-річного віку (для тих, хто навчається, - до 18-річного віку).

Згідно п.п.21-23 Порядку, МСЕК видає особам, які визнані інвалідами чи стосовно яких встановлено факт втрати професійної працездатності, довідки і індивідуальні програми реабілітації і у триденний термін відсилає копії цих документів до відповідних органів, що здійснюють пенсійне забезпечення та державне страхування. За місцем роботи цих осіб надсилається повідомлення щодо групи та причини інвалідності, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності - витяг із акта огляду у МСЕК про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках.

Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда МСЕК розробляє для кожного інваліда рекомендації щодо його реабілітації за участю лікуючого лікаря лікувально-профілактичного закладу.

МСЕК визначає не протипоказані для кожного інваліда за станом здоров'я види трудової діяльності і умови праці, які сприятимуть відновленню порушених функцій організму, та перевіряє відповідність умов праці інвалідів своїм висновкам.

Згідно п.1.1 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом МОЗ України №183 від 17.04.2004 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено наступні терміни та поняття:

Інвалідність - соціальна недостатність (дезадаптація) внаслідок обмеження життєдіяльності людини, яка викликана порушенням здоров'я зі стійким розладом функцій організму, що призводить до необхідності соціального захисту і допомоги.

Життєдіяльність - повсякденна діяльність, що здатна забезпечити людині своє існування, існування інших членів суспільства та всього суспільства у цілому шляхом навчання, спілкування, орієнтації, пересування, самообслуговування, контролю за своєю поведінкою, участі у трудовій діяльності. Життєдіяльність являє собою інтеграцію фізичних, психологічних та соціальних функцій людини.

Обмеження життєдіяльності - неможливість виконувати повсякденну діяльність способом та в об'ємі, звичайних для людини, що створює перешкоди у соціальному середовищі, ставить її в незручне становище порівняно зі здоровими і проявляється частковою або повною втратою здатності до самообслуговування, пересування, орієнтації, спілкування, навчання, контролю за поведінкою, а також значним обмеженням обсягу трудової діяльності, зниженням кваліфікації і призводить до соціальної дезадаптації.

Категорії (критерії) життєдіяльності - це здатність до самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності.

Здатність до трудової діяльності - сукупність фізичних та духовних можливостей людини, яка визначається станом здоров'я, що дозволяє йому займатися різного роду трудовою діяльністю. Професійна працездатність - здатність людини якісно виконувати роботу, що передбачена конкретною професією, яка дозволяє реалізувати трудову зайнятість у певній сфері виробництва у відповідності до вимог змісту і обсягу виробничого навантаження, установленого режиму роботи та умов виробничого середовища.

Параметри оцінки - збереження або утрата професійної здатності, можливість трудової діяльності за іншою професією, яка за кваліфікацією дорівнює попередній, оцінка допустимого обсягу роботи у своїй професії і посаді, можливість трудової зайнятості в звичайних або спеціально створених умовах.

Ступінь обмеження життєдіяльності - величина відхилення від норми діяльності людини. Ступінь обмеження життєдіяльності характеризується однією або поєднанням декількох зазначених найважливіших її критеріїв. Виділяють три ступеня: помірно виражене, виражене, значне.

Помірно виражене обмеження життєдіяльності зумовлене такими порушеннями функцій органів і систем організму, що призводять до помірного обмеження можливості навчання, спілкування, орієнтації, контролю за своєю поведінкою, пересування, самообслуговування, участі у трудовій діяльності.

Виражене обмеження життєдіяльності обумовлюється порушенням функцій органів та систем організму, що полягає у вираженому порушенні можливості навчання, спілкування, орієнтації, контролю за своєю поведінкою, пересування, самообслуговування, участі у трудовій діяльності.

Значне обмеження життєдіяльності виникає внаслідок значних порушень функцій органів чи систем організму, що призводить до неможливості або значного порушення здатності чи можливості навчання, спілкування, орієнтації, контролю за своєю поведінкою, пересування, самообслуговування, участі у трудовій діяльності та супроводжується необхідністю в сторонньому догляді (сторонній допомозі).

Обмеження самообслуговування:

1-й ступінь - здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів;

2-й ступінь - здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів та за допомогою інших осіб;

3-й ступінь - нездатність до самообслуговування та повна залежність від інших осіб.

Пунктом 1.2 Інструкції визначено, що інвалідність у повнолітніх осіб визначається шляхом експертного обстеження медико-соціальними експертними комісіями (МСЕК), підпорядкованими Республіканському в АР Крим, обласним та міським в містах Києві та Севастополі центрам (бюро) медико-соціальної експертизи.

Рішення про інвалідність ґрунтується на оцінці комплексу клініко-функціональних, соціально-педагогічних, соціально-побутових та професійних факторів. При цьому враховуються характер захворювання, ступінь вираженості порушених функцій організму, в тому числі, що значно впливають на професію, ефективність лікування, та реабілітаційних заходів, стан компенсаторно-адаптаційних можливостей організму, клінічний та трудовий прогноз, здатність до соціальної адаптації, потреба в різних видах реабілітації та соціальної допомоги, особисті установки, конкретні умови і зміст праці, освіта та професійна підготовка, вік, необхідність і можливість працевлаштування.

Відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 1992 року N 83, медико-соціальна експертиза повинна здійснюватись після повного та всебічного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, визначення клініко-функціонального діагнозу, соціально-психологічного стану, професійно-трудового прогнозу, отримання результатів відновного лікування, соціально-трудової реабілітації та інших даних, що підтверджують стійкий або необоротний характер захворювання. Хворого, який направляється на медико-соціальне експертне обстеження, представляє лікар, який лікує, або голова лікарсько-консультаційної комісії лікувально-профілактичного закладу. Для вирішення соціальних питань запрошуються представники власника підприємства, установи, організації, де працює хворий, або уповноваженого ним органу та профспілкового комітету.

З метою об'єктивної оцінки стану здоров'я і ступеня обмеження життєдіяльності при огляді у МСЕК в кожному випадку проводиться комплексне обстеження хворого: опитування, вивчення необхідних документів, комісійний огляд усіма членами МСЕК та оцінка стану всіх систем організму, вивчення всіх необхідних даних лабораторних та функціональних методів дослідження.

Після прийняття експертного рішення про групу інвалідності, визначення реабілітаційного потенціалу та реабілітаційного прогнозу складається індивідуальна програма реабілітації, де зазначаються конкретні заходи щодо реабілітації інваліда, передбачається їх послідовність, комплексність і терміни виконання, очікувані результати та критерії оцінки ефективності реабілітаційних заходів.

Залежно від ступеня обмеження життєдіяльності встановлюють I, II, III групу інвалідності, а також причини інвалідності: загальне захворювання; інвалідність з дитинства; трудове каліцтво; професійне захворювання; поранення, контузія, травма, каліцтво, захворювання, пов'язані із захистом Батьківщини; поранення, контузія, травма, каліцтво, захворювання, пов'язані з перебуванням у партизанському загоні; поранення, контузії або каліцтва, пов'язані з бойовими діями у період Великої Вітчизняної війни (або з наслідками бойових дій); поранення, контузія, травма, каліцтво, захворювання, отримані при виконанні обов'язків військової служби; захворювання, отримане в період проходження військової служби; поранення, контузія, травма, каліцтво, захворювання, отримані при виконанні інтернаціонального обов'язку; поранення, контузія, травма, каліцтво, захворювання, отримані при виконанні обов'язків військової служби під час ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних об'єктах та випробуваннях ядерної зброї; захворювання, травма, каліцтво, пов'язані з роботами під час ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та інших ядерних об'єктах; захворювання, пов'язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС.

Так, судом встановлено, що на момент огляду спеціалістами МСЕК у березні 2008 року у ОСОБА_4 хірургом у п.27.6.2 Акту МСЕК визначено наявність у позивача післяопікових келоідних рубців лівої половини грудної клітини, рух у лівому плечовому суглобі визначений у повному обсязі (а.с.84).

Поряд з цим, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, ухвалою суду від 13.02.2015 року призначено по справі комісійну судово-медичну експертизу на вирішення якої поставлені наступні питання: чи існували у ОСОБА_4 дані (стан здоров'я) для встановлення групи інвалідності на момент складення довідки про невизнання інвалідом від 18.03.2008 року; якій групі інвалідності відповідав стан здоров'я ОСОБА_4 з огляду на ступінь втрати ним здоров'я та потреби у сторонньому догляді станом на 18.03.2008 року; чи відрізнявся ступінь розладу функцій організму та обмеження життєдіяльності ОСОБА_4 станом на 18.03.2008 року від ступеню розладу функцій організму та обмеження життєдіяльності ОСОБА_4 станом на 12.05.2014 року, проведення якої доручено Одеському обласному бюро судово-медичних експертиз.

Згідно висновків комісійної судово-медичної експертизи №99 від 26.06.2015 року, на момент огляду спеціалістами МСЕК у березні 2008 року у ОСОБА_4 були наявні: після опікові келоідні рубці лівої половини грудної клітини, помірне порушення функції лівого плечового суглобу (кут відведення 140 гр. допереду, кут відведення 20 гр. назад, кут відведення 110 гр. убік), травма 1994 року опік полум'ям (а.с.154-165 т.1).

Так враховуючи наявність у підекспертного помірного обмеження рухів у лівому плечовому суглобі з помірним пониженням функції лівої руки, за умови відсутності інших захворювань яким би то чином обмежуючих його можливості та професійну діяльність, визначено вважати покази для встановлення йому ІІІ групи інвалідності умовними та формальними, практично не обмежуючими види трудової діяльності для вказаної особи.

На момент огляду спеціалістами МСЕК у травні 2014 року у ОСОБА_4 були наявні: на лівій половині грудної клітини на внутрішній поверхні лівого плеча у частині пахвової западини: келоідні післяопікові рубці. Відведенння лівої руки до куту відведення складає 170 гр., кругові рухи у плечовому суглобі у повному обсязі, сила кисті не порушена, рухи в ліктьовому суглобі не порушені.

Тобто, на момент огляду 2014 року контрактура у лівому плечовому суглобі у ОСОБА_4 стала менш вираженою, а стан здоров'я позивача у порівнянні 2008 та 2014 року можливо розцінювати як «помірне порушення руху в лівому плечовому суглобі, помірне порушення функцій лівої руки» (а.с.165 т.1).

Судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів дізнання, досудового та судового слідства.

Законом України "Про судову експертизу" визначено, що судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об'єктивності та повноти дослідження.

Принцип законності полягає в дотриманні експертом і органами суду в своїй діяльності законодавства України. Принцип незалежності судового експерта полягає в тому, що при наданні висновку за результатами дослідження, експерт не може знаходитися в будь-якій залежності від органу або особи, що призначила експертизу, сторін та інших осіб, які зацікавлені в результатах справи. Експерт надає висновок на підставі результатів проведених досліджень відповідно до законодавства та своїх спеціальних знань. Незалежність судового експерта забезпечується: процесуальним порядком призначення експертизи; юридичною відповідальністю експерта (зокрема кримінальною) за подання завідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків; забороною втручатися будь-кому в проведення будівельно-технічної експертизи під загрозою передбаченої законом відповідальності. Принцип повноти полягає у виявленні і вивченні за документами всіх фактів, що мають значення для експертизи. Принцип об'єктивності передбачає, що експерт повинен дати об'єктивну оцінку досліджуваному об'єкту з документальним обґрунтуванням фактів, обов'язковим виявленням причин і зв'язків між ними.

Отже, враховуючи вищевикладене, оскільки ухвалою Одеського окружного адміністративного суду про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи, попереджено експерта про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 Кримінального кодексу України, суд вважає висновок судово-медичної експертизи об'єктивним та надає даному висновку перевагу як письмовому доказу при розгляді даної справи, а посилання відповідача на не допущення врахування таких висновків у зв'язку зі специфікою складності питань, що виникають під час встановлення групи інвалідності є безпідставними, оскільки дана експертиза не мала на меті встановлення чи не встановлення позивачу групи інвалідності, а відобразила ступінь розладу функцій організму та обмеження життєдіяльності позивача у порівнянні станом на 18.03.2008 року та станом на 12.05.2014 року.

При цьому судом, аналізуючи наведені докази, встановлено, що 12.05.2014 року, на момент огляду спеціалістами МСЕК у травні 2014 року у ОСОБА_4 та прийнятті рішення про встановлення ОСОБА_4 інвалідності ІІІ групи контрактура у лівому плечовому суглобі у позивача стала менш вираженою, ніж при огляді спеціалістами МСЕК 18.03.2008 року та прийнятті рішення про відмову ОСОБА_4 у визнанні інвалідом.

Контрактумра (лат. contractura - стягання, звуження) - обмеження рухливості в суглобі, викликане патологічними змінами у м'яких тканинах, що пов'язані з функцією цього суглоба - рубцюватим стягненням шкіри, сухожилків, захворюваннями м'язів, суглоба, больовим рефлексом й іншими причинами.

Згідно п.2.3 Інструкції, підставою для встановлення третьої групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або уродженими дефектами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності, в тому числі працездатності, які потребують соціальної допомоги і соціального захисту.

Критеріями встановлення III групи інвалідності є обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності в помірно вираженому ступені: обмеження самообслуговування I ст.; обмеження здатності самостійно пересуватися I ст.; обмеження здатності до навчання I ст.; обмеження здатності до трудової діяльності I ст.; обмеження здатності до орієнтації I ст.; обмеження здатності до спілкування I ст.; обмеження здатності контролювати свою поведінку I ст.

Помірно виражене обмеження життєдіяльності визначається частковою втратою можливостей до повноцінної трудової діяльності (втрата професії, значне зниження кваліфікації або зменшення обсягу трудової діяльності; значне утруднення в набутті професії чи в працевлаштуванні): значне зменшення (більше ніж на 25 %) обсягу трудової діяльності; втрата професії чи значне зниження кваліфікації; значне утруднення в набутті професії чи в працевлаштуванні в осіб, що раніше ніколи не працювали та не мають професії.

Отже, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що рішення відповідача прийнято без урахування всіх обставин справи, з порушенням процедури щодо встановлення груп інвалідності, передбаченої Порядком організації та проведення медико-соціальної експертизи втрати працездатності, затвердженим Постановою КМУ №221 від 04.04.1994 року та Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом МОЗ України №183 від 17.04.2004 року.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому суд враховує, що відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року, не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов'язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому главою 31-А ЦПК.

Ураховуючи зазначені положення Постанови Пленуму Верховного Суду України, суд розглядає даний спір з наданням правової оцінки процедурі прийняття оскаржуваного рішення суб'єктом владних повноважень, тобто діям Котовської міжрайонної медико - соціальної експертної комісії під час прийняття рішення від 18 березня 2008 року.

З огляду на вищевикладене, вимога позивача про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 18 березня 2008 року щодо відмови у визнанні ОСОБА_4 інвалідом є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вини просять.

Враховуючи те, що питання призначення групи інвалідності відноситься виключно до компетенції МСЕК і може бути вирішено тільки на їх засіданні, для повного захисту прав та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог і зобов'язати відповідача повторно розглянути направлення на МСЕК від 04.02.2008 року, видане Відділковою лікарнею станції «Котовськ» Одеської залізниці стосовно ОСОБА_4 з урахуванням Висновку експерта Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи №99.

Отже, оскільки питання визначення інвалідності та встановлення ступеня втрати професійної працездатності, встановлення факту заподіяння шкоди є виключними повноваженнями МСЕК, а отже, суди не можуть підміняти МСЕК й приймати відповідні рішення, у зв'язку з чим вимога про стягнення з відповідача шкоди у вигляді недоотримання пенсійних виплат у сумі 69277,00 грн. задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Аналогічна норма закріплена і в ч.2 ст.19 Конституції України.

Відповідно до ч. 1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приймаючи до уваги вищевикладене, з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги щодо визнання нечинним рішення відповідача від 18.03.2008 року обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково шляхом скасування рішення Котовської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії від 18.03.2008 року про невизнання інвалідом ОСОБА_4 та зобов'язання Котовської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії повторно розглянути направлення на МСЕК від 04.02.2008 року, видане Відділковою лікарнею станції «Котовськ» Одеської залізниці стосовно ОСОБА_4 з урахуванням Висновку експерта Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи №99.

Судові витрати розподілити згідно ст.94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Одеської обласної організації інвалідів Громадська організація «Інваліди надії в майбутнє» в особі Голови правління Луц Ольги Миколаївни в інтересах інваліда третьої групи з дитинства ОСОБА_4 до Комунальної установи «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» в особі Котовської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про визнання нечинним рішення та стягнення коштів на відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Скасувати рішення Котовської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії від 18.03.2008 року про невизнання інвалідом ОСОБА_4.

Зобов'язати Котовську міжрайонну медико-соціальну експертну комісію повторно розглянути направлення на МСЕК від 04.02.2008 року, видане Відділковою лікарнею станції «Котовськ» Одеської залізниці стосовно ОСОБА_4 з урахуванням Висновку експерта Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи №99.

В іншій частині позову - відмовити.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено та підписано суддею 23.11.2015 року.

Суддя П.П.Марин