Справа № 826/10069/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29 вересня 2015 року 15 год. 00 хв. № 826/10069/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Данилишина В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення відповідача.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відповідача від 01 вересня 2014 року № (далі - оскаржуване рішення).

В обґрунтування позову зазначено, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки прийняте відповідачем за результатами перевірки позивача, які не відповідають фактичним обставинам.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

У ході судового розгляду справи представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його повністю.

Представник відповідача у судові засідання не прибув, хоча про дати, час та місце судового розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, заява про розгляд справи за відсутності його представника до суду не надійшла.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодекс адміністративного суду України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

У подальшому, до суду через канцелярію від відповідача надійшли письмові заперечення проти позову разом із доказами на їх обґрунтування, які судом долучено до матеріалів справи для врахування при прийнятті у справі судового рішення по суті.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт від 05.08.2014 року №1945/26-55-17-01-НОМЕР_2 (далі - акт перевірки).

Актом перевірки встановлено порушення позивачем: пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 179.7 ст. 179 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого занижено суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 4 603762,32 грн.

На підставі акту перевірки, 01 вересня 2014 року відповідачем прийнято оскаржуване рішення, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 4603762,32 грн. за основним платежем та у розмірі 1150940,58 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

В контексті викладеного суд зазначає наступне.

У ході розгляду справи судом з'ясовано, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення стало те, що отриманий дохід позивачем у вигляді додаткового блага не включений до загального річного оподаткованого доходу за 2013 року та не відображений у декларації.

Між позивачем (позичальник) та ВАТ «Кредитпромбанк» укладено кредитний договір від 20.10.2006 року №49.4/126/06-Z про відкриття відновлювальної кредитної лінії на споживчі цілі.

Також, між позивачем (іпотекодавець) та ВАТ «Кредитпромбанк» (іпотекодержатель), ВАТ «Перемога» (майновий поручитель) укладено іпотечний договір від 20.10.2006 року №49.8/126/1292/06.

Київським регіональним департаментом ПАТ «Кредитпромбанк», згідно з кредитним договором від 20.10.2006 року №49.8/126/1292/06, позивачу видано через касу готівку на загальну суму 72168859,00 грн.

На виконання умов договору позивачем на користь ПАТ «Кредитпромбанк» виплачено кошти на загальну суму 30117778,90 грн.

Згідно з додатковою угодою від 31.07.2012 року до кредитного договору від 20.10.2006 року №49.4/126/06-Z, сторони засвідчили факт припинення правовідносин за кредитним договором у день державної реєстрації комунальними підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» права власності банку на предмет іпотеки, кредитний договір буде вважатися припиненим із дня державної реєстрації права власності банку на предмет іпотеки, банк втрачає грошові кошти та будь-які інші вимоги до позичальника за кредитним договором.

Відповідно до договору від 10.08.2012 року, іпотечній договір від 20.10.2006 року №49.8/126/1292/06 розірвано у зв'язку із переходом до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, вартість якого становить 74760000,51 грн., що підтверджується звітом про оцінку майна.

Між ВАТ «Банк Універсальний» та позивачем укладено кредитний договір від 03.04.2006 року №06/490кл.-06 про передачу грошових коштів у тимчасове платне користування.

За вказаними договорами позивачем отримано 1020080,00 доларів США, що підтверджується довідкою від 06.05.2015 року №047/645.

З матеріалів справи вбачається, що до відповідача надійшла інформація, яка відповідно до відомостей за формою 1-ДФ з центральних баз даних державного реєстру фізичних осіб, позивачем в 2013 році отримано дохід у вигляді податкового блага (анулювання частини боргу) на загальну суму 27083653,69 грн.

Судом також з'ясовано, що відповідачем отримано лист ПАТ «Кредитпромбанк» від 15.05.2014 року №3098/11-3342-02, у якому зазначено, що позивачу за період із 01.10.2013 року по 31.12.2013 року анульовано частину боргу у розмірі 26253849,36 грн.

Також, відповідно до листа ПАТ «Універсал банк» від 20.03.2014 року №0756ГО, позивачу за період із 01.04.2013 року по 30.09.2013 року анульовано частину боргу у розмірі 829804,33 грн.

Згідно з п. 164.1, пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Зі змісту акту перевірки та пояснень представника відповідача вбачається, що саме вказаною нормою (абз. «д») пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України) фактично обґрунтоване оскаржуване рішення.

Разом з тим, абз. «д» є складовою пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, яким передбачено включення до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку доходу, отриманого як додаткове благо, і фактично визначає один з видів такого додаткового блага.

Згідно з п.п. 5.1, 5.2 ст. 5 ПК України, поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених ст. 1 цього Кодексу. У разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Статтею 14 ПК України визначено значення понять, в якому ці поняття вживаються в цьому Кодексі.

Так, відповідно до п.п. 14.1.56, 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України, доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до п. 163.1 ст. 163, п. 164.1 ст. 164 ПК України, об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Тобто, як вбачається з вище викладених норм, до доходів взагалі та додаткових благ зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у той чи іншій формі.

Отже, судом з'ясовано, що в результаті реалізації договірних правовідносин між банками та позивачем, останнім повернуто банкам суму більшу, ніж отримана ним я якості кредиту, тобто у позивача внаслідок вказаних правовідносин фактично не відбулося збільшення загального майнового стану чи приросту його активів у той чи іншій формі, а тому у нього відсутній об'єкт оподаткування у розумінні ст. 14, п. 163.1 ст. 163, п. 164.1 ст. 164 ПК України.

З урахуванням вище викладеного, суд вважає помилковими посилання відповідача на положення абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України як на безумовну підставу для донарахування позивачу податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, оскільки вказана норма повинна застосовуватися у кореспонденції зі ст. 14, п. 163.1 ст. 163, п. 164.1 ст. 164 ПК України т не може їм суперечити.

Крім цього, відповідно до пп. 165.1.29 ст. 165 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума кредиту, що отримується платником податку (протягом строку дії договору), у тому числі фінансового кредиту, забезпеченого заставою, на визначений строк та під проценти.

З аналізу вище вказаної норми вбачається, що протягом дії кредитного договору отримані платником податку від банку кошти не можуть бути включені до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу такого платника.

Одночасно, відповідно до абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається сума боргу платника, анульованого кредитором до закінчення строку позовної давності, перебіг якого розпочинається за правилами цивільного законодавства після спливу строку на виконання зобов'язання.

Отже, враховуючи, що на виконання обов'язку, встановленого кредитним договором, позивачем фактично повернуто на рахунок банків кошти, які перевищують розмір отриманих у якості кредиту, сторонами за договором фактично достроково припинено дію договору кредиту на певних умовах, тому суд прийшов до висновку про те, що позивачем не отримано оподатковуваного доходу у розумінні ст.14, п.163.1 ст.163, п.164.1 ст.164, п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164, 165 ПК України, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 25 вересня 2014 року у справі № К/800/40206/14.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення відповідача є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 01 вересня 2014 року №.

3. Присудити на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) здійснений ним судовий збір у розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві ().

Копію постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст. ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин