Справа № 6а/489/72/2015
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2015-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2015 р. Справа № 6а/489/72/2015

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Тихонова Н.С.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

доповідача, судді Димерлія О.О.

суддів: Єщенка О.В., Романішина В.Л.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва на постанову Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12 травня 2015 року у справі за заявою ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії і надати звіт про виконання рішення,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, якою просив визнати неправомірною бездіяльність УПФ щодо невиконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.07.2010 р. в частині ненарахування та невиплати пенсії за березень 2015 року, а також зобов'язати УПФ нарахувати та виплатити пенсію за березень 2015 року і подати до суду звіт про виконання рішення суду.

У заяві вказав, що постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.07.2010 р. визнано протиправною бездіяльність УПФ в частині невиконання з 01.06.2010 р. вимог статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язано УПФ провести йому перерахунок пенсії по інвалідності з 01.06.2010 р. виходячи з розміру 8 мінімальних пенсій за віком, встановленої пунктом 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, відповідно до пункту 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачувати з урахуванням фактично сплачених сум пенсій.

Ухвалою суду від 26.07.2011 року роз'яснено, що кінцевим терміном нарахування та виплати пенсії є припинення виплати пенсії чи припинення дії статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Проте не зважаючи на вимоги наведеного Закону та постанову суду в березні 2015 року відповідач не нарахував і не виплатив пенсію в повному обсязі.

За результатами розгляду зазначеного позову Постановою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12 травня 2015 року заяву ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва про визнання бездіяльності неправомірною, зобов'язання вчинити певні дії та надати звіт про виконання рішення - задоволено.

Визнано бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва щодо невиконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.07.2010 р. по справі № 2-3965/2010 в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії за березень 2015 року не в повному обсязі - неправомірною.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за березень 2015 року відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.07.2010 р. по справі № 2-3965/2010.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва подати до суду звіт про виконання постанови Ленінського районного суду від 05.07.2010 року по справі № 2-3965/2010р. за березень 2015 року у строк до 12.06.2015 року.

Не погоджуючись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову та винести нову, якою заяву ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними щодо невиконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.07.2010, зобов'язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що невиконання відповідачем постанови Ленінського районного суду від 05 липня 2010 року в частині виплати пенсії ОСОБА_1 за жовтень 2014 року є правомірним, оскільки УПФ України в Ленінському районі м. Миколаєва у жовтні 2014 року діяло в межах своїх повноважень, відповідно до вимог діючого законодавства.

Справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до п.1 ч.1 ст. 197 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Ухвалюючи постанову про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що перерахунок та виплата УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва пенсії позивачу в сторону зменшення є неправомірним, оскільки призводить до зміни (зменшення) розміру пенсії позивача, виплата якої повинна проводитись відповідно до постанови суду від 05.07.2010 р. З огляду на вказані обставини суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання неправомірною бездіяльності УПФ з ненарахування і виплати пенсії за березень 2015 року у повному розмірі та покладення на УПФ обов'язку із такого нарахування і виплати пенсії підлягають задоволенню.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1, віднесений до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та згідно посвідчення Серії НОМЕР_1 має ІІ групу інвалідності по захворюванню, яке пов'язане з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2010 року позов ОСОБА_1 - частково задоволено. Визнано протиправною бездіяльність УПФ України в Ленінському районі м. Миколаєва в частині невиконання з 01 червня 2010 року приписів ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зобов'язано УПФ України в Ленінському районі м. Миколаєва провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії по інвалідності з 01 червня 2010 року, виходячи з розрахунку 8 мінімальних пенсій за віком, встановленої п.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, відповідно до п.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та виплачувати з урахуванням фактично сплачених сум пенсії. Постанова набрала законної сили.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 липня 2011 року зазначене рішення суду роз'яснено та зазначено, що кінцевим терміном нарахування та виплати пенсії є припинення виплати пенсії чи припинення дії статей 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно довідки УПФ в Ленінському районі м. Миколаєва від 15.04.2015 р. за вих. № 7184/07 розмір пенсійної виплати ОСОБА_1 станом на 01.03.2015 р. становить 2419,95 грн., що на думку останнього не відповідає розміру, визначеному Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та судовим рішенням.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно з вимогами ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.255 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до вимог ч.9 ст.267 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Частиною 10 цієї ж статті встановлено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. У разі наявності підстав для задоволення заяви суд ухвалює одну із постанов, що передбачені частиною другою статті 162 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини стосуються невиконання відповідачем судового рішення, що порушує право позивача на соціальний захист та регулюються зокрема Конституцією України, Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ".

Згідно до вимог ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ".

Вимогами ст.49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи " передбачено пенсії особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до вимог ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи " особам, віднесеним до першої категорії, які є інвалідами ІІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно до вимог ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи " в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів третьої групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2010 року зобов'язано УПФ України в Ленінському районі м. Миколаєва провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії по інвалідності з 01 червня 2010 року, виходячи з розрахунку 8 мінімальних пенсій за віком, встановленої п.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування " та додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, відповідно до п.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування " та виплачувати з урахуванням фактично сплачених сум пенсій.

Таким чином, з урахуванням обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, колегія суддів вважає, що позивач має право на виплату пенсії у відповідності до постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2010 року.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення даного спору, крім того, це право гарантується вимогами ч.2 ст.46 Конституції України.

Відповідно до положень ч.4 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, колегія суддів вважає, що при визначенні розміру пенсій позивачеві, застосуванню підлягають вимоги статей 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ", а не постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Окрім того, громадяни України мають право на соціальний захист, якому відповідає обов'язок держави щодо його забезпечення. Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень, як передбачено ст.48 Конституції України.

Відповідачем не спростовано обставини невиконання постанови Ленінського районного суду від 05 липня 2010 року в частині виплати пенсії ОСОБА_1 за березень 2015 року, у зв'язку з чим, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо не правомірності дій УПФ України в Ленінському районі м. Миколаєва щодо невиконання судового рішення в частині виплати пенсії за березень 2015 року.

Апеляційний суд погоджується в частині з рішенням суду першої інстанції стосовно того, що невиконання рішення суду в частині виплати позивачу пенсії, нарахованої згідно вимог Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є протиправним, тому заяву слід задовольнити в частині визнання бездіяльності управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва щодо невиконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2010 року в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії за березень 2015 року - протиправною; зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за березень 2015 року відповідно до рішення Ленінського районного суду від 05 липня 2010 року.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що в частині вимог щодо зобов'язання УПФ України в Ленінському районі м. Миколаєва подати звіт про виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.07.2010 року по справі № 2-3965/2010 за березень 2015 року, слід відмовити, тому що вимога про подання звіту може бути задоволена у разі прийняття рішення за наслідками розгляду позову.

Також апеляційний суд зазначає, що в частині вимог щодо зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за березень 2015 року відповідно до рішення Ленінського районного суду від 05 липня 2010 року, слід відмовити, тому що суд не може розглядати питання з одного і того ж спору, так як ці позивні вимоги вже вирішувались.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов'язок відсутній, якщо відповідач визнає позов.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи і, крім того, судом порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, ухвалене судове рішення на підставі вимог ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 195; 196; 198; 202; 205; 207; 254 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва задовольнити частково, постанову Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12 травня 2015 року - скасувати, прийняти нову постанову, якою заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва щодо невиконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2010 року в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії за березень 2015 року - протиправною.

В задоволенні іншій частини заяви відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які брали участь у справі, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Суддя-доповідач: О.О. Димерлій

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: В.Л. Романішин