Справа № 2а-8992/11
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" листопада 2015 р. м. Київ К/800/21122/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого суддіГоловчук С.В. (суддя-доповідач),
суддівЛіпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

секретар судового засідання Малина Л.В.,

за участю представника відповідача Діанова О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Міністерства доходів та зборів України

на ухвалу та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до Міністерства доходів та зборів України про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

У червні 2011 року ОСОБА_5 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому зазначив, що проходив службу в органах митної служби на посаді головного інспектора відділу ведення УКТЗЕД Управління класифікації товарів Департаменту класифікації товарів та заходів регулювання зовнішньо-економічної діяльності Державної митної служби України (далі - ДМС України). У зв'язку несанкціонованим розповсюдженням службової інформації з обмеженим доступом, наказом тимчасово виконуючого обов'язки голови ДМС України від 03 червня 2011 року № 1440-к припинено його перебування на державній службі в митних органах за порушення Присяги державного службовця, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» (далі - Закон № 3723-XII)». Вважаючи своє звільнення неправомірним, просив суд скасувати наказ ДМС України від 03 червня 2011 року № 1440-к в частині припинення його служби, поновити на посаді та стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Справа неодноразово розглядалась судами.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 липня 2011 року в позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Визнано протиправним та скасовано наказ ДМС України від 03 червня 2011 року № 1440-к в частині припинення перебування ОСОБА_5 на державній службі в митних органах України. Зобов'язано ДМС України поновити ОСОБА_5 з 27 березня 2014 року на державній службі в митних органах на посаді головного інспектора відділу ведення УКТЗЕД Управління класифікації товарів Департаменту класифікації товарів та заходів регулювання зовнішньоекономічної діяльності ДМС України. Стягнуто з Міністерства доходів та зборів України на користь ОСОБА_5 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, тобто з 03 червня 2011 року по 27 березня 2014 року.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2014 року виправлено описку в резолютивній частині постанови апеляційного суду шляхом зміни дати, з якої позивач підлягає поновленню на службі з « 27 березня 2014 року» на « 03 червня 2011 року» та зміни дати, по яку слід стягнути середній заробіток, а саме : з « 27 березня 2014 року» на «28 грудня 2011 року».

У касаційній скарзі Міністерство доходів та зборів України порушує питання про скасування рішень апеляційного суду та залишення в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, Митного кодексу України та Закону № 3723-XII. Вказує, що дії позивача, які сприяли несанкціонованому витоку конфіденційної інформації не є дисциплінарним порушенням, а є наслідком його невідповідності займаній посаді за моральними та діловими якостями державного службовця, як суб'єкта зі спеціальним статусом. Водночас, проведення розслідування не є обов'язковим і може бути проведене за рішенням керівника, іншої посадової особи, уповноваженої на це в межах їх дискреційних повноважень відповідно до Положення про Державну митну службу України, затвердженого Указом Президента України від 12 травня 2011 року № 582/2011. Крім того, стягуючи середній заробіток за час вимушеного прогулу, суд апеляційної інстанції не дав належної правової оцінки обставинам справи та доводам відповідача щодо перебування позивача на обліку в Бориспільському міськрайонному центрі зайнятості і отримання ним допомоги по безробіттю.

ОСОБА_5 в запереченнях на касаційну скаргу посилається на те, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, судом правильно встановлені факти, досліджені докази та наведені обґрунтовані висновки, що відповідають практиці Верховного Суду України. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що з 05 серпня 1998 року ОСОБА_5 проходив публічну службу в митних органах на різних посадах, а з 16 травня 2011 року - на посаді головного інспектора відділу ведення УКТЗЕД Управління класифікації товарів Департаменту класифікації товарів та заходів регулювання зовнішньо-економічної діяльності Державної митної служби.

02 червня 2011 року співробітниками Управління Служби Безпеки України в Житомирській області затримано посадових осіб митної служби при спробі несанкціонованого розповсюдження службової інформації з обмеженим доступом, яка міститься в Єдиній автоматизованій інформаційній системі Державної митної служби України і яку було отримано за участю позивача.

Наказом тимчасово виконуючого обов'язки голови ДМС України від 03 червня 2011 року № 1440-к «По особовому складу митних органів» припинено перебування ОСОБА_5 на державній службі в митних органах України за порушення Присяги державного службовця, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 30 Закону № 3723-XII.

Відповідно до статті 408 Митного кодексу України, чинного на час існування спірних правовідносин, правовий статус посадових осіб митної служби України, їх права та обов'язки визначаються Конституцією України, цим Кодексом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом № 3723-XII .

Крім того, у митній службі України діє Дисциплінарний статут митної служби України, який затверджується законом (частина 2 статті 410 Митного кодексу України).

Отже, порядок, умови проходження і припинення державної служби в митних органах встановлено Законом № 3723-XII та Дисциплінарним статутом митної служби України (далі - Дисциплінарний статут).

Дисциплінарний статут визначає суть службової дисципліни, права та обов'язки посадових осіб митної служби України, яким присвоєно спеціальні звання, у тому числі керівників митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій, щодо забезпечення та додержання дисципліни, а також види та порядок застосування заохочень і дисциплінарних стягнень. Регулювання правового становища державних службовців, що працюють у митних органах, здійснюється з урахуванням вимог Закону № 3723-XII.

Відповідно до статті 21 Дисциплінарного статуту порушення службової дисципліни - це протиправне, винне (умисне чи необережне) діяння (дія чи бездіяльність) посадової особи митної служби, тобто невиконання урочистого зобов'язання посадових осіб митної служби, зокрема, невиконання або неналежне виконання нею своїх службових обов'язків, перевищення повноважень, порушення обмежень і заборон, установлених законодавством з питань проходження служби в митних органах, або вчинення інших дій, які дискредитують не тільки посадову особу митної служби, а й митну службу України.

До діянь, які є порушеннями службової дисципліни, належать: 1) порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів України з питань митної справи, державної служби, а також наказів та розпоряджень безпосередніх та/або прямих керівників; 2) порушення порядку здійснення митного контролю та митного оформлення предметів, що переміщуються через митний кордон України (пункт 1,2 статті 22 Дисциплінарного статуту).

Розділом 4 Дисциплінарного статуту визначено види дисциплінарних стягнень та порядок їх застосування, чітко врегульована процедура їх застосування, внаслідок чого забезпечується належний захист законних прав та інтересів працівників при вирішенні питань їх дисциплінарної відповідальності.

Статтею 413 Митного кодексу України встановлено, що посадові особи митної служби України, вперше прийняті на службу до митних органів, приймають Присягу.

Складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов'язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Отже, під порушенням Присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_5 прийняв Присягу державного службовця 05 серпня 1998 року.

Пунктом 6 частини 1 статті 30 Закону № 3723-XII визначено, що державна служба припиняється у разі відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої у статті 17 цього Закону.

Цією нормою визначено не окремий вид відповідальності державних службовців за порушення Присяги, а спеціальну підставу для припинення державної служби. Саме ж припинення державної служби відбувається у формі звільнення.

Таким чином, недотримання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) норм може бути як порушенням Присяги так і дисциплінарним правопорушенням, проте дисциплінарне правопорушення пов'язується лише з порушенням правових вимог щодо проходження публічної служби.

Системний аналіз наведених спеціальних і загальних норм, свідчить, що за вчинення посадовими особами митної служби України порушень службової дисципліни, дисциплінарних правопорушень допускається застосування дисциплінарних стягнень, визначених у частині другій статті 22 Дисциплінарного статуту та Законом № 3723-XII, найбільш суворим з яких є звільнення.

При цьому необхідно враховувати, що у разі вчинення дисциплінарного правопорушення, наслідком якого може бути припинення державної служби за порушення Присяги або звільнення з митного органу є санкціями різних рівнів відповідальності, які не можуть застосовуватися як альтернативні.

Припинення державної служби за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, який вчинив діяння, несумісне з посадою. Тому рівень юридичних гарантій захисту прав зазначеної особи в процедурах вирішення питань застосування такої відповідальності повинен бути не меншим, ніж під час звільнення з митного органу за вчинення дисциплінарного правопорушення, з дотриманням строків притягнення до дисциплінарної відповідальності.

З метою з'ясування всіх обставин вчинення посадовою особою митної служби дисциплінарного правопорушення керівник митного органу має право призначити службове розслідування. Порядок проведення службового розслідування визначається спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи. Застосуванню дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення передує обов'язкове службове розслідування (стаття 31 Дисциплінарного статуту).

Наказом Державної митної служби України від 13 серпня 2010 року № 918 затверджено Інструкцію про порядок організації та проведення службового розслідування і службової перевірки в митній службі України (далі - Інструкція) пунктом 1.1 якої визначено приводи, підстави, мета, порядок призначення і проведення службового розслідування, прийняття за ним рішень, виконання цих рішень, формування матеріалів службового розслідування у справі, а також права та обов'язки посадових осіб митної служби України під час їх проведення.

Згідно з абзацом 9 пункту 1.2 Інструкції службове розслідування - це комплекс заходів, що здійснюються в межах компетенції відповідно до цієї Інструкції з метою повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин вчинення посадовою особою дисциплінарного або іншого правопорушення, пов'язаного зі здійсненням службової діяльності, виявлення причин і умов, що сприяли його вчиненню, встановлення наявності (відсутності) вини, її ступеня, а також установлення інших подій, обставин, що потребують з'ясування під час проведення таких заходів.

Отже, звільненню державного службовця за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов'язаного зі здійсненням службової діяльності, з підстав припинення державної служби за порушення Присяги, має передувати службове розслідування, яке регулюється Інструкцією і висновки якого є передумовою звільнення.

Звільнення за порушення присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. Державний службовець, який вчинив дисциплінарний проступок, не може бути звільнений за порушення Присяги, якщо цей проступок не можливо кваліфікувати як порушення Присяги.

Враховуючи те, що по факту передачі позивачем службової інформації з обмеженим доступом іншій особі, з метою її несанкціонованого розповсюдження, службове розслідування відповідачем не проводилось, а в наказі ДМС України від 03 червня 2011 року № 1440-к не наведено відповідних мотивів, за яких проступок ОСОБА_5 можна кваліфікувати саме як порушення Присяги, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивача звільнено за відсутності законних підстав і він підлягає поновленню на посаді.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладену в постанові від 21 травня 2013 року (справа № 21-403а12).

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що на користь ОСОБА_5 слід стягнути середній заробіток за період з 03 червня 2011 року по 28 грудня 2011 року, тобто по день працевлаштування позивача на роботу в ДП «Міжнародний аеропорт Бориспіль». Розмір суми, що підлягає стягненню у рішенні апеляційного суду не зазначений.

Проте з такими висновками погодитись неможливо.

Повноваження адміністративного суду при вирішенні справи визначені статтею 162 КАС України.

Суд може прийняти рішення про зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії, вказавши при цьому норми закону, які відповідач повинен застосувати при вчиненні певної дії (пункт 2 частини 2 статті 162 КАС України).

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 162 КАС України передбачений і такий спосіб захисту як стягнення коштів із відповідача, який може бути застосований у випадках, прямо передбачених законом.

Згідно із частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника згідно з частиною 1 статті 27 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Із пункту 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом 1 пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Отже, за приписами наведених норм, суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 січня 2014 року (справа № 21-395а13).

Водночас, зміст наведених правових актів дає підстави для висновку про те, що у випадках стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу судом має бути визначений період вимушеного прогулу, останнім днем якого завжди є день ухвалення постанови суду як акту правосуддя, з яким відбулося врегулювання публічно-правового спору, про який зазначено в адміністративному позові, і вирішено завдання адміністративного судочинства.

Підставою для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції і направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи (частина 2 статті 227 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 220 КАС України, суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні.

Враховуючи наведене, постанова та ухвала суду апеляційної інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд в цій частині позовних вимог.

При новому розгляді справи, суду слід визначити час вимушеного прогулу та розрахувати суму заробітку за час вимушеного прогулу, з урахуванням періоду роботи позивача в ДП «Міжнародний аеропорт Бориспіль» та перевірити доводи відповідача про те, що після звільнення, ОСОБА_5 перебував на обліку у Бориспільському міськрайонному центрі зайнятості та отримував відповідну допомогу по безробіттю, яка підлягає зарахуванню до суми оплати за час вимушеного прогулу.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Міністерства доходів та зборів України задовольнити частково.

Постанову та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2014 року в частині задоволення позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині постанову та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.В. Головчук
Судді Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак