Справа № 815/5873/15
Суддя: Свида Л. І.
Дата ухвалення: 2015-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5873/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

при секретарі судового засідання - Селезньовій А.В.

представника позивача

ОСОБА_1 - ОСОБА_2. (по довіреності)

позивача - ОСОБА_1

позивача - ОСОБА_3

представника відповідача - Кононєнко Н.О.

перекладача - ОСОБА_5.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3, які діють в тому числі в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання неправомірними та скасування наказів, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулись ОСОБА_1, ОСОБА_3, які діють в тому числі в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання неправомірними та скасування наказів №170 від 11.09.2015 року про відмову в оформленні документів позивачів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобов'язання прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту для ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, в інтересах яких діють позивачі.

Позивач ОСОБА_1, який діє в тому числі в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та його представник адміністративний позов підтримали, на заявлених вимогах наполягали, оскільки рішення про відмову в оформленні документів позивача для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту необґрунтоване та незаконне, прийняте без дослідження всіх обставин, які мають юридичне значення і стосуються справи. Крім того, позивач зазначив, що він не може повернутися до країни походження, оскільки йому загрожує небезпека через переслідування талібів, з якими він відмовився співпрацювати.

Позивач ОСОБА_3, яка діє в тому числі в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, адміністративний позов підтримала, на заявлених вимогах наполягала, оскільки рішення про відмову в оформленні документів позивача для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту необґрунтоване та незаконне, прийняте без дослідження всіх обставин, які мають юридичне значення і стосуються справи. Крім того, позивач зазначив, що вона не може повернутися до країни походження, оскільки їй загрожує небезпека через переслідування талібів, з якими відмовився співпрацювати її чоловік.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених в письмових запереченнях на позов (аркуші справи 111-114), оскільки позивачи не підпадають під критерії, визначені п. 1, 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», не переслідувалися на території країни своєї громадянської належності, заявлена позивачами інформація носить загальний характер і не містить відомостей про події переслідувань та утисків на Батьківщині позивачів особисто або членів сім'ї за політичною, релігійною чи іншими ознаками, в країні походження у них залишилися родичі, які не зазнають переслідувань.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачів, представника позивача, представника відповідача, обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_1 є громадянином Афганістану, уродженцем м. Кабул, за національністю - таджик, за віросповіданням - мусульманин-суніт. Рідна мова дарі. За сімейним станом одружений на громадянці Афганістану ОСОБА_3, з якою має 5 неповнолітніх дітей. Позивач має неповну вищу освіту.

Позивач виїхав з Афганістану 01.08.2015 року автомобільним шляхом, в напрямку території України, та на територію України із родиною потрапив 23.08.2015 року, нелегально. На території Афганістану залишилася проживати матір позивача та 5 братів.

Причиною виїзду ОСОБА_1 з країни громадянської належності, з його слів, є побоювання зазнати розправи з боку талібів, через свою професійну діяльність. Коли позивач працював ріелтором у нього виник конфлікт з талібами, через те, що він не надав їм приміщення для підготовки до терористичної діяльності. Після того, як позивач припинив займатися ріелторською діяльністю, він разом зі своєю сім'єю переїхав проживати до іншого району, де їм знову почали погрожувати таліби. Після цього позивач зі своєю родиною вирішили покинути країну громадянської належності.

ОСОБА_1 28 серпня 2015 року звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

За результатами розгляду особової справи № 2015OD0267 громадянина Афганістану ОСОБА_1, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, на підставі п.6 ст. 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», дійшло висновку щодо відмови в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (аркуші справи 83-87).

Наказом №170 від 11 вересня 2015 року заступника начальника Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області, у відповідності до ст. 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», прийнято рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту стосовно громадянина Афганістану ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, особова справа № 2015OD0267 (аркуш справи 88).

ОСОБА_1 22 вересня 2015 року отримав повідомлення № 5/1-399 від 11.09.2015 року про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видане на підставі наказу ГУ ДМС України в Одеській області № 170 від 11.09.2015 року (аркуші справи 16-20), не погодився із прийнятим наказом та оскаржив його до суду.

Позивач ОСОБА_3 є громадянкою Афганістану, уродженка м. Кабул, за національністю - таджичка, за віросповіданням - мусульманка-сунітка. Рідна мова дарі. За сімейним станом одружена з громадянином Афганістану ОСОБА_1, з яким має 5 неповнолітніх дітей. Позивач освіти не має.

Позивач виїхав з Афганістану 01.08.2015 року автомобільним шляхом, в напрямку території України, та на територію України із родиною потрапила 23.08.2015 року, нелегально. На території Афганістану залишилися проживати брат та близькі родичі чоловіка позивача.

Причиною виїзду ОСОБА_3 з країни громадянської належності, з її слів, є побоювання зазнати розправи з боку талібів, через професійну діяльність її чоловіка. Коли її чоловік працював ріелтором, у нього виник конфлікт із талібами, через те, що він не надав їм приміщення для підготовки до терористичної діяльності. Після того, як її чоловік припинив займатися ріелторською діяльністю, вона разом зі своєю сім'єю переїхала проживати до їншого району, де їм знову почали погрожувати таліби. Після цього позивач зі своєю родиною вирішили покинути країну громадянської належності.

ОСОБА_3 28 серпня 2015 року звернулася до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

За результатами розгляду особової справи № НОМЕР_1 громадянки Афганістану ОСОБА_3, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, на підставі п.6 ст. 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», дійшло висновку щодо відмови їй в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (аркуші справи 192-195).

Наказом №170 від 11 вересня 2015 року заступника начальника Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області, у відповідності до ст. 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», прийнято рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту стосовно громадянки Афганістану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, особова справа № НОМЕР_1 (аркуш справи 196).

ОСОБА_3 22 вересня 2015 року отримала повідомлення № 5/1-398 від 11.09.2015 року про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видане на підставі наказу ГУ ДМС України в Одеській області № 170 від 11.09.2015 року (аркуші справи 12-15), не погодилася із прийнятим наказом та оскаржила його до суду.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» особа, яка потребує додаткового захисту - особа, яка не є біженцем, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до положень п. 6 ст. 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені п. 1, 13 ч. 1 ст. 1 цього Закону.

З пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а також з матеріалів їх особових справ вбачається, що вони зі своїми дітьми виїхали з Афганістану через побоювання зазнати розправи з боку талібів, через професійну діяльність ОСОБА_1, який здійснював діяльність агенства нерухомості, за ліцензією №180 від 03.06.2012 року. Позивачі пояснили, що протягом двох років їм погрожували таліби, через відмову ОСОБА_1 співпрацювати з талібами, зокрема, надавати їм в оренду приміщення, що було підставою для їх неодноразових переїздів в межах країни походження.

Однак, суд звертає увагу на те, що термін дії ліцензії ОСОБА_1 закінчився 04.06.2013 року (аркуші справи 35-36), проте позивач виїхав з країни походження тільки в серпні 2015 року, тобто протягом 2-х років перед виїздом до України він не мав права займатися рієлторскою діяльністю, відмовив талібам, з його слів, в 2013 році, перебував в країні походження зі своєю сім'єю та не зазнав будь-яких негативних наслідків через свою позицію по відношенню до них, що викликає сумнів у дійсній загрозі небезпеки йому та його родині та в тому, що побоювання позивачів є цілком обгрунтованими.

Крім того, позивачі пояснили, що не зверталися за захистом до правоохоронних органів м. Кабул через погрози, оскільки таліби мають агентів в правоохоронних органах Афганістану та співробітники правоохоронних органів співпрацюють з талібами, однак, суд критично ставиться до зазначених тверджень, оскльки така інформацію не підтверджується будь-якими доказами чи інформацією по країні походження. Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що він та його сім'я не скористалися можливістю отримання захисту в сусідніх країнах з Афганістаном, оскільки в цих країнах також наявні осередки талібів і вони можуть переслідувати позивачів, що також є тільки припущенями позивачів.

Суд звертає увагу на те, що у позивачів в країні походження залишилися родичі, які не зазнають будь-яких утисків з боку талібів та проживають на території Афганістану.

Аналізом інформації з міжнародних правозахисних організацій можливо дійти висновку, що соціально-політична ситуація в Афганістані, а саме в м. Кабул є задовільною. Інформацією по країні походження також підтверджується можливість використання іноземцем альтернативи внутрішнього переміщення (http//www.ecoi.net/news/188769: :afghanistan/101.general-security-situation-in-afghanistan-and-events-in-kabul.htm).

З протоколу співбесіди від 09.09.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 був членом Народної демократичної партії Афганістану (НДПА) (аркуш справи 74), проте, за інформацією з відкритих компетентних джерел (http//megabook.ru/article/ Народнодемократическая%20партия%20Афганистана) встановлено, що з 1992 року політична партія Афганістану «НДПА» не існує, а тому будь-який взаємозв'язок між ситуацією переслідування позивача на Батьківщині та членством у вищевказаній партії, відсутній.

Таким чином, судом не встановлено обставин, які б свідчили про необхідність надання міжнародного захисту позивачам в Україні, оскільки вони не зазнавали жодних переслідувань за конвенційними ознаками визначення статусу біженця у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», тобто, у них відсутні обґрунтовані побоювання стати жертвами переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Крім того, з наявних матеріалів справи суд не вбачає будь-яких обґрунтованих тверджень позивачів про загрозу їх життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо них смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, що не дає можливості надання позивачам додаткового захисту у відповідності до п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Таким чином, на підставі встановлених фактів, суд приходить до висновку про очевидну необгрунтованість тверджень позивачів та правомірність наказів № 170 від 11.09.2015 року, якими позивачам було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту.

Керуючись ст.ст. 69-71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1, ОСОБА_3, які діють в тому числі в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання неправомірними та скасування наказів №170 від 11.09.2015 року про відмову в оформленні документів позивачів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобов'язання прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту для ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили у порядку ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга на постанову подається до Одеського окружного адміністративного суду, та одночасно її копія надсилається до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 23.11.2015 року.

Суддя Л.І. Свида

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1, ОСОБА_3, які діють в тому числі в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання неправомірними та скасування наказів №170 від 11.09.2015 року про відмову в оформленні документів позивачів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобов'язання прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту для ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 - відмовити повністю.

23 листопада 2015 року.