Справа № 2а-5094/11/2670
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2011-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 травня 2011 року 10:42 № 2а-5094/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: Головуючого судді Дегтярьової О.В., при секретарі судового засіданні ОСОБА_1, за участю представників: позивача ОСОБА_2 (довіреність від 08.07.2009р. № 3859), відповідача ОСОБА_3 (довіреність від 12.01.2011р. № 85/9/10-008), розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом ОСОБА_4
доДержавної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17 червня 2008 року № НОМЕР_1, -
В С Т А Н О В И В:

06 квітня 2011 року до Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_4 з позовом до ДПІ у Оболонському районі м. Києва про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17 червня 2008 року № НОМЕР_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що позивач не є користувачем земельних ділянок, податок за які був нарахований відповідачем, а тому податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, надав письмові заперечення. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилався на те, що згідно вимог Земельного кодексу України та Цивільного кодексу України позивач є користувачем земельних ділянок під нежилими приміщеннями, що належить йому на праві власності.

У судових засіданнях представник позивача підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судових засіданнях заперечував проти позову та підтримав доводи, викладені у запереченні.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

17 червня 2008 року ДПІ у Оболонському районі м. Києва прийняла податкове повідомлення № НОМЕР_1, яким згідно з підпунктом «г»підпункту 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»позивачу визначила суму податкового зобовязання з плати за землю громадянами в загальному розмірі 6 630, 61 грн. з граничними строками сплати до 14 серпня 2008 року в сумі 3 315, 31 грн. та 14 листопада 2010 року в сумі 3 315, 30 грн.

В ході судового розгляду було встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно реєстраційного посвідчення Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна від 26 липня 2004 року позивачу належить нежиле приміщення № 258 (в Літ «А») секція 2 медичний заклад, загальною площею 231, 5 кв. м., що розташоване за адресою: м. Київ, пр-т. ОСОБА_5 , 24а, на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11-ою Київською державною нотаріальною конторою 17 червня 2004 року № 2у 1358 та акта прийому-передачі нежилого приміщення за договором купівлі-продажу квартири від 17 червня 2004 року.

Зазначене нежиле приміщення знаходяться в багатоквартирному житловому будинку, що не заперечується відповідачем.

Спеціальним Законом України із земельного податку на момент виникнення спірних правовідносин був Закон України «Про плату за землю»від 03 липня 1992 року № 2535-XII (далі Закон № 2535-XII), який визначав розміри та порядок плати за використання земельних ресурсів, а також відповідальність платників та контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку.

Відповідно до ст. 2 Закону № 2535-XII використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Розміри податку за земельні ділянки, грошову оцінку яких не встановлено, визначаються до її встановлення в порядку, визначеному цим Законом.

Власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, крім орендарів та інвесторів - учасників угоди про розподіл продукції, сплачують земельний податок.

Стаття 5 зазначеного Закону передбачає, що обєктом плати за землю є земельна ділянка, а також земельна частка (пай), яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди.

Субєктом плати за землю (платником) є власник земельної ділянки, земельної частки (паю) і землекористувач, у тому числі орендар.

Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, а орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності, - договір оренди такої земельної ділянки (ст. 13 Закону № 2535-XII).

Згідно зі ст. 15 Закону № 2535-XII власники землі та землекористувачі сплачують земельний податок, а також орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою податок, а також орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Таким чином, платником земельного податку, зокрема є землекористувач, у якого виникає обовязок по сплаті податку з моменту виникнення права користування земельною ділянкою.

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Частиною третьою ст. 126 Земельного кодексу України передбачено, що право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Посилання відповідача на положення ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 796 Цивільного кодексу України визнаються судом безпідставним, оскільки положення зазначених статей не стосуються земельних ділянок під багатоповерховими жилими будинками.

Спеціальні положення щодо правового статусу земельних ділянок під багатоквартирними жилими будинками визначені в ст. 42 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 42 Земельного кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування обєднанню власників.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та відповідної землевпорядної документації.

Враховуючи те, що позивачем у встановленому законом порядку не набуто право користування земельною ділянкою під багатоквартирним жилим будинком, в якому знаходиться належне позивачу на праві власності нежиле приміщення, позивач не є платником плати за землю в розумінні Закону № 2535-XII.

При цьому заява позивача про взяття на облік та про нарахування земельного податку у звязку з викупом нежилих приміщень від 27 жовтня 2004 року, подана до відповідача, не береться судом при вирішення даної справи, оскільки сама по собі заява не робить позивача платником земельного податку, якщо він таким не є в силу законодавства.

Згідно зі ст. 97 Земельного кодексу України Державний земельний кадастр містить систему необхідних відомостей і документів про правовий режим земель, їх розподіл серед власників землі і землекористувачів.

Згідно довідки Головного управління земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 травня 2011 року № 1144, копія якої наявна в матеріалах справи, станом на 10 травня 2011 року в автоматизованій системі ПК «Кадастр»земельні ділянки за ОСОБА_4 не зареєстровані. Документи, що посвідчують право власності на землю, визначені чинним законодавством, за ОСОБА_4 не зареєстровані та не видавалися.

При вирішенні питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду суд виходить з наступного.

В силу положень ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до приписів підпункту 6.2.4 п. 6.2 ст. 6 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21 грудня 2000 року № 2181 - ІІІ (який діяв на момент прийняття спірного податкового повідомлення) податкове повідомлення вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено особисто такій фізичній особі або її законному представникові чи надіслано листом на її адресу за місцем проживання або останнього відомого місця її знаходження із повідомленням про вручення.

У разі коли податковий орган або пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення або податкові вимоги у звязку з незнаходженням посадових осіб, їх відмовою прийняти податкове повідомлення або податкову вимогу, незнаходженням фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків, податковий орган розміщує податкове повідомлення або податкові вимоги на дошці податкових оголошень, встановленій на вільному для огляду місці біля входу до приміщення податкового органу. При цьому день розміщення такої податкової вимоги вважається днем її вручення.

Податкові повідомлення або податкові вимоги, розміщені з порушенням правил, установлених цим підпунктом, вважаються такими, що не були врученими (надісланими) платнику податків.

Представником відповідача для доведення факту направлення на адресу позивача спірного рішення було надано суду копію конверту та копію акта про неможливість вручення податкового повідомлення про сплату податку на землю від 23 червня 2008 року № 2/17-3, згідно якого податкове повідомлення від 17 червня 2008 року № НОМЕР_1 18 червня 2008 року було направлено на адресу позивача, однак було повернуто поштою 23 червня 2008 року у звязку із закінченням терміну зберігання.

Водночас, оригінал конверту на вимогу суду представником відповідача не був представлений, а з копії конверту не можливо зробити висновок про те, коли даний поштовий конверт направлявся на адресу позивачу та який саме документ направлявся в даному поштовому конверті.

Крім того, представником відповідача не було надано доказів направлення даного конверту з повідомленням про вручення, тобто не було представлено доказів направлення спірного податкового повідомлення та дотримання процедури направлення податкового повідомлення, а тому суд виходить з того, що позивач дізнався про порушення свого права з моменту фактичного отримання спірного податкового повідомлення у березні 2011 року вже після отримання листа відповідача від 25 лютого 2011 року на свій запит, а тому законодавчий строк звернення до суду не був пропущений позивачем.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про неправомірність оскаржуваного рішення і обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи зазначене, а також те, що відповідачем було прийнято щодо позивача саме податкове повідомлення від 17 червня 2008 року № НОМЕР_1 суд вважає за необхідне на підставі ч. 2 ст. 11, п. 1 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України визнати протиправним і скасувати спірне податкове повідомлення ДПІ у Оболонському районі м. Києва від 17 червня 2008 року № НОМЕР_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує всі здійснені позивачем та документально підтверджені витрати у розмірі 3, 40 грн. з Державного бюджету України.

Керуючись ст. 2, ст. 9, ст. ст. 69 - 71, ст. 94, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва від 17 червня 2008 року № НОМЕР_1.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 (місце проживання: 01133, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 3 (три) грн. 40 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими в ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя ОСОБА_6
Дата виготовлення та підписання повного тексту постанови 31 травня 2011 року.