Справа № 826/10010/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 листопада 2015 року № 826/10010/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., вирішив у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Гренада 4"
доДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.12.2014р. № 09

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гренада 4" звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до ДПІ у Печерському районі м. Києва ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.12.2014р. № 09.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що податковим органом необґрунтовано прийнято податкове повідомлення-рішення від 25.12.2014р. № 09, висновки акту перевірки від 15.12.2014 р. № 1232/26-55-22-09/38650703, про порушення позивачем вимог податкового законодавства, щодо недоведеності реальності виконання договору, укладеного позивачем з ПП "Пром-Тех-Снаб" не відповідають дійсності, оскільки, у позивача наявні документи, що підтверджують виконання зазначеного договору, висновки акта перевірки є неправомірними.

Представник відповідача в судовому засіданні 05.10.2015 р. подав заперечення на позов, мотивація яких співпадає з викладеним в акті перевірки від 15.12.2014 р. № 1232/26-55-22-09/38650703.

В судовому засіданні 05.10.2015 року за згодою представників сторін судом було ухвалено подальший розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Податковим повідомленням-рішенням ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві 25.12.2014р. № 09 позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 132 000,00 грн. та застосовано штрафні санкції з цього податку у розмірі 33 000,00 грн.

Дане податкове повідомлення-рішення відповідача за правилами ст.56 Податкового кодексу України позивачем було оскаржено у адміністративному порядку до Головного управління ДФС у м. Києві, за результатами розгляду скарг, оскаржуване податкове повідомлення-рішення було залишено без змін, а скарги позивача - без задоволення.

Відповідно до п.56.1. ст.56 Податкового кодексу України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Зазначене податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі висновків Акта 15.12.2014 р. № 1232/26-55-22-09/38650703 про результати документальної позапланової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин із ПП "Пром-Тех-Снаб" їх реальності та повноти відображення в обліку за серпень 2014 р.

За результатами перевірки податковим органом було встановлено порушення позивачем вимог пп.44.1 ст. 44, п. 185 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.2, п198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за серпень 2014 р. у сумі 202 400,00 грн.

Так, перевіркою було встановлено, що позивачем включено до складу податкового кредиту з ПДВ за серпень 2014 року податкову накладну від 18.08.2014р. № 298 на загальну суму 401 280,00 грн. (в т.ч. ПДВ 66 880,00 грн.), від 21.08.2014 р. № 299 на загальну суму 337 920,00 грн. (в т.ч. ПДВ 56 320,00 грн.) та від 29.08.2014 р. № 797 на загальну суму 475 200,00 грн. (в т.ч. ПДВ 79 200,00 грн.), виписані ПП "Пром-Тех-Снаб" на виконання договору №102 від 02.09.2013 р.

Згідно аналізу даних, які містяться в інформаційних базах при проведенні перевірки було встановлено, що постачальником ПП "Пром-Тех-Снаб" є ТОВ «Трейдбор». Відповідно до реєстрів виданих та отриманих податкових накладних ТОВ «Трейдбор» виписало на адресу ПП "Пром-Тех-Снаб" податкові накладні на загальну суму ПДВ 20 119 449,04 грн. Податкові накладні на користь ПП "Пром-Тех-Снаб" виписані в один день у сумі ПДВ до 10 000,00 грн. Цим самим продавець ТОВ «Трейдбор» ухилився від реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та шляхом маніпулювання податковою звітністю сформовано податковий кредит для ПП "Пром-Тех-Снаб" серпень 2014 р., чим порушено вимоги Податкового кодексу України.

Посилаючись на те, що згідно декларації з ПДВ за серпень 2014 р. ТОВ «Трейдбор» було задекларовано залишок від'ємного значення попереднього звітного періоду, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного періоду у сумі 23 729 303,00 грн. за результатами перевірки податкового органу.

Враховуючи, що жодних перевірок ТОВ «Трейдбор» за період 01.07.2014 р. по 31.09.2014 р. податковим органом не проводилось, перевіряючими зроблено висновок про те, що вказане маніпулювання призводить до відсутності сплати податкових зобов'язань ТОВ «Трейдбор» за відсутності податкового кредиту у серпні 2014 р. та відповідно формування технічного кредиту для контрагентів-покупців.

Таким чином, податковий орган дійшов висновку про те, що операції, здійснені ПП "Пром-Тех-Снаб", не мали реального характеру, роботи не виконувалися, лише оформлювалися окремі первинні документи з метою створення зовнішніх ознак фактичного здійснення операцій та правомірності формування сум податкового кредиту, в наслідок цих дій позивач отримав необґрунтовану податкову вигоду у вигляді сум податкового кредиту з ПДВ. Позивач отримав від ПП "Пром-Тех-Снаб" паперові носії за формою первинних документів, в яких наведені відомості, що не відповідають фактичним (реальним) обставинам, оскільки вони складені на підставі недійсності господарських операцій та відповідно не можуть бути підставою для відображення в бухгалтерському обліку та податковому обліку.

Суд бере до уваги, що висновки ДПІ щодо фіктивності діяльності контрагента ТОВ «Трейдбор» - контрагента ПП "Пром-Тех-Снаб" позивача, не знайшли свого підтвердження, оскільки належні та допустимі докази на підтвердження нікчемності правочину, укладеного між позивачем та ПП "Пром-Тех-Снаб" відповідачем суду не надано. Відповідачем також не надано суду вироку суду щодо посадових осіб контрагента позивача.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

На підтвердження правомірності віднесення до податкового кредиту сум податку на додану вартість при здійсненні господарських операцій з ПП "Пром-Тех-Снаб" позивачем суду надано договір про надання послуг №102 від 02.09.2013 р.

Відповідно до п.1.1. умов даного договору замовник - позивач доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання надавати послуги: з формування пакетів документів для митного оформлення (включаючи підготовку документів для отримання картки акредитації); перевірки правильності формування пакетів документів для митного оформлення; визначення кодів товарів, які включені, або плануються бути включеними імпортерами та/або експортерами до вантажних митних декларацій (п.1.2).

Згідно п. 1.3. договору замовник може скористатись своїм правом і доручати виконавцю один або декілька видів робіт зазначених у п. 1.2 даного договору. Перелік робіт, які потребує замовник, і бажаний термін їх виконання зазначається у щомісячній заявці. Дана заявка складається у довільній формі, або у формі запропонованій виконавцем.

П. 2.3.2. договору встановлено, що виконавець має право на отримання від замовника за першою вимогою виконавця, але не пізніше 3-х робочих днів з моменту отримання замовником такої вимоги, всієї необхідної інформації та/або документації замовника з метою коректного та своєчасного виконання зобов'язань за даним договором.

Відповідно до п.2.4.1. договору замовник зобов'язаний надавати виконавцю за першою його вимогою, але не пізніше 3-х робочих днів з моменту отримання замовником такої вимоги, всю необхідну інформацію, яка є необхідною виконавцю для надання послуг за договором.

Замовник зобов'язаний нести відповідальність за достовірність документів, що передаються виконавцю (п. 2.4.2).

Згідно п. 3.1 договору результатом наданих послуг за п. 1.2.2. даного договору є надання замовнику усного або письмового висновку про наявність (або відсутність) в предметі перевірки суттєвих невідповідностей (відхилень) чинному законодавству України.

Після надання замовнику результатів наданих послуг, виконавець надає замовнику акт виконаних робіт (наданих послуг) у двох примірниках підписаних зі свого боку. При цьому періоди, за які сторонами підписуються акти виконаних робіт (наданих послуг), визначаються виконавцем. Ці періоди не можуть бути меншими ніж календарний місяць (п.3.2).

Відповідно до п.4.1. договору вартість послуг відповідно до умов договору складає: за формування кожного пакету документів для митного оформлення - загальна сума становить 7 392,00 грн. (у т.ч. ПДВ 1 232,00 грн.); за перевірку правильності формування кожного пакету документів для митного оформлення - загальна сума становить 5 280,00 грн. (у т.ч. ПДВ 880,00 грн.); за визначення кодів товарів, які включені, або плануються бути включеними імпортерами та експортерами до вантажних митних декларацій - загальна сума становить 1 440,00 грн. (у т.ч. ПДВ 240,00 грн.).

Замовник оплачує вартість послуг виконавця після підписання акту виконаних робіт (наданих послуг) або на умовах 100 %, або часткової передплати шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця (п. 4.2).

На підтвердження виконання зазначених робіт та отримання послуг позивач надав суду видані ПП "Пром-Тех-Снаб": податкові накладні: від 18.08.2014р. № 298 на надання послуг з перевірки правильності формування пакетів документів для митного оформлення, на загальну суму 401 280,00 грн. (в т.ч. ПДВ 66 880,00 грн.); від 21.08.2014 р. № 299 на надання послуг з перевірки правильності формування пакетів документів для митного оформлення, на загальну суму 337 920,00 грн. (в т.ч. ПДВ 56 320,00 грн.) та від 29.08.2014 р. № 797 на надання послуг з перевірки правильності формування пакетів документів для митного оформлення, на загальну суму 475 200,00 грн. (в т.ч. ПДВ 79 200,00 грн.).

На підтвердження виконання сторонами умов договору про надання послуг № 102 від 02.09.2013 р. позивачем надано суду акти здачі-приймання робіт (наданих послуг). Так згідно Акту № 298 від 18.08.2014р. ПП "Пром-Тех-Снаб" було проведено роботи та надані послуги з перевірки правильності формування пакетів документів для митного оформлення у кількості 76 шт. (пакетів), на загальну суму 401 280,00 грн. (в т.ч. ПДВ 66 880,00 грн.). Згідно Акту від 21.08.2014 р. № 299 ПП "Пром-Тех-Снаб" було проведено роботи та надані послуги з перевірки правильності формування пакетів документів для митного оформлення у кількості 64 шт. (пакетів), на надання послуг з перевірки правильності формування пакетів документів для митного оформлення, на загальну суму 337 920,00 грн. (в т.ч. ПДВ 56 320,00 грн.). Згідно Акту від 29.08.2014 р. № 797 ПП "Пром-Тех-Снаб" було проведено роботи та надані послуги з перевірки правильності формування пакетів документів для митного оформлення у кількості 90 шт. (пакетів), на надання послуг з перевірки правильності формування пакетів документів для митного оформлення, на загальну суму 475 200,00 грн. (в т.ч. ПДВ 79 200,00 грн.).

Факт перерахунку грошових коштів позивачем на користь ПП "Пром-Тех-Снаб" не заперечується перевіряючими в акті перевірки.

Проаналізувавши умови договору про надання послуг № 102 від 02.09.2013 р., суд дійшов висновку, що у разі реального виконання умов даного договору сторонами за договором повинні були складені супутні, супровідні документи. Зокрема, щодо передачі документів та інформації від позивача до ПП "Пром-Тех-Снаб" під час замовлення послуг, тобто заявки та відповідно документи, що підтверджують опрацювання отриманих від позивача ПП "Пром-Тех-Снаб" документів і інформації та передачу результатів (висновків) такого опрацювання від ПП "Пром-Тех-Снаб" позивачу, як це передбачено п. 1.2.2, п.1.3., п.2.4, п. 3.1, п.3.2 договору.

Натомість, позивачем не надано суду жодного супутнього документу, який би складався сторонами за договором у разі його реального виконання. Так, доказів на підтвердження того, що позивачем було складено заявки та відповідно доказів надання таких заявок ПП "Пром-Тех-Снаб", як того вимагає договір, суду не надано.

Позивачем не надано суду: звітів відповідно до яких можна встановити яким чином відбувалося формування пакетів документів для митного оформлення, очікування щодо остаточного результату у разі правильності оформлення таких документів; відсутні висновки за результатами опрацювання стосовно документації на предмет відповідності її вимогам чинного законодавства. Відповідно до актів здачі-приймання робіт (наданих послуг) не можливо встановити, перелік документів перевірених на відповідність. Відсутні дані щодо того, яким чином проводився збір інформації та який перелік інформації був необхідний для повного виконання завдань поставлених позивачем перед ПП "Пром-Тех-Снаб".

Жодного доказу на підтвердження того, що позивач звертався до ПП "Пром-Тех-Снаб" з заявкою на виконання робіт суду не надано. При цьому, доказів на підтвердження того, що ПП "Пром-Тех-Снаб" отримав від позивача замовлення послуг, отримав документи / інформацію та відповідно виконав роботи та надав позивачу відповідні послуги згідно договору №102 від 02.09.2013 р., суду не надано.

Таким чином, позивачем не доведено, що договір №102 від 02.09.2013 р. укладений з ПП "Пром-Тех-Снаб" реально виконувався сторонами, зокрема, у серпні 2014 року.

Частиною 1 статті 42 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

У п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань».

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно п.19 ст. 2 та ст.9 Бюджетного кодексу України доходи бюджету - усі податкові, неподаткові та інші надходження на безповоротній основі, справляння яких передбачено законодавством України (включаючи трансферти, дарунки, гранти); доходи бюджету класифікуються за такими розділами: податкові надходження, неподаткові надходження, доходи від операцій з капіталом, трансферти; податковими надходженнями визнаються передбачені податковими законами України загальнодержавні і місцеві податки, збори та інші обов'язкові платежі.

Законом України "Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум ПДВ, сплачених у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги), необхідні первинні документи (податкові накладні, видаткові накладні, акти здачі-прийняття товару тощо), оформлені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні".

Закон України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон) поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством (ст. 2).

Частиною 2 ст. 3 Закону визначено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку

Відповідно до ст. 1 Закону, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704, первинні документи (на паперових і машино зчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, первинні документи, які складені суб'єктами господарської діяльності на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам, та такі що не відповідають сутності і не несуть доказовості відносно змісту здійсненої операції не є документами, які можуть бути підставою для відображення в облікових регістрах бухгалтерського та податкового обліку.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 07.02.2012 № 21-425во10, наявність у позивача податкових накладних, виданих контрагентом, за умови встановлення судом факту нездійснення самої господарської операції, не є підставою для віднесення зазначених у цих накладних сум до податкового кредиту

Аналізуючи обставини даної справи та наявні в ній докази, суд приходить до висновку, що укладений позивачем договір не мав на меті настання реальних правових наслідків, що відповідно свідчить про безтоварність господарських операцій позивача з ПП "Пром-Тех-Снаб".

У зв'язку з цим, дії платника податку позивача вказують на його недобросовісність, а вчинені ним господарські операції викликають сумнів у їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту.

Відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України №742/11/13-11 від 02.06.2011 судам необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Отже, виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, Податковим кодексом України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це відсутність зв'язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб'єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку на додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає й те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Відповідно до позиції Вищого адміністративного суду України відсутність реального вчинення господарських операцій та як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів за змістом пункту 44.1 ПКУ не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податків - учасників відповідних операцій.

Суд вважає за необхідне зазначити, що наявність податкових накладних дійсно є обов'язковою обставиною для визначення правильності формування податкового кредиту, але не вичерпною.

Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то придбання таких товарів або послуг не відбулося. Відповідно право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов'язкових умов для виникнення такого права - придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності. Зазначене стосується також і випадків, коли певні товари чи послуги придбаваються не в межах господарської діяльності платника податків.

Таким чином, як випливає з визначень даних термінів, господарська операція є дія або подія, яка викликає зміни в структурі ресурсів, контрольованих підприємством, у результаті минулих подій, виконання яких, як очікується, призведе до отримання економічних вигод у майбутньому, та зобов'язань, у власному капіталі підприємства.

Оскільки, позивачем не доведено належними доказами здійснення реальності операцій на виконання договору з ПП "Пром-Тех-Снаб" у серпні 2014 р., позовні вимоги є такими, що не підлягають до задоволення у зв'язку їх необґрунтованістю та не доведеністю.

Враховуючи, те що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, суд приходить до висновку, що в позовній заяві наведені обставини, які не підтверджуються достатніми доказами, що свідчить про не обґрунтованість позовних вимог, а отже, податкове повідомлення-рішення від 25.12.2014 р. № 09 прийнято з урахуванням всіх обставин.

Пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу, зокрема, передбачено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених судом фактів та обставин, враховуючи, що докази, наведені позивачем не спростовують висновків Акта перевірки, позивачем не доведено суду обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 25.12.2014р. № 09 прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи, що докази, наведені податковим органом, спростовують доводи позивача, суд дійшов висновку, що адміністративний не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 52, 69-71, 94, ч. 4 ст. 122, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕНДА 4" відмовити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕНДА 4" решту суми судового збору у сумі 2 970,00 грн. до Державного бюджету України.

3. Стягнення решти суми судового збору доручити ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук