Справа № 553/2774/15-а
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 р.Справа № 553/2774/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі
Головуючого судді: Жигилія С.П.
Суддів: Дюкарєвої С.В. , Перцової Т.С.
за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві на постанову Ленінського районного суду м. Полтава від 13.08.2015р. по справі № 553/2774/15-а
за позовом ОСОБА_1
до Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві
про визнання нечинним рішення з призначення пенсії управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Полтави №137 від 05.06.2015 року, зобов`язання призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Ленінського районного суду м.Полтави з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві (далі по тексту відповідач, УПФУ Ленінського району в м. Полтаві), в якому просить суд: визнати нечинним рішення Управління та зобов`язати призначити йому пенсію відповідно до вимог ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зниженням пенсійного віку на 10 років; визнати нечинним та скасувати рішення №137 від 05.06.2015 року Управління пенсійного фонду України Ленінського району м.Полтави, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пільгової пенсії відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі зниженням пенсійного віку на 10 років, зобов`язати УПФУ Ленінського району м.Полтави призначити ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку на 10 років відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з дня виникнення права на пенсію 11.12.2014 року, та вчинити дії по виплаті нарахованих сум.
Постановою Ленінського районного суду м. Полтава від 13.08.2015 року по справі №553/2774/15-а адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві про визнання нечинним рішення з призначення пенсії управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Полтави №137 від 05.06.2015 року, зобов`язання призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку задоволено повністю.
Визнано нечинним та скасовано рішення №137 від 05.06.2015 року Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пільгової пенсії відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі зниженням пенсійного віку на 10 років.
Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві призначити ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку на 10 років відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з дня виникнення права на пенсію 11.12.2014 року, та вчинити дії по виплаті нарахованих сум.
На зазначену постанову Управлінням Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві подано апеляційну скаргу.
Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження матеріалів справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Ленінського районного суду м. Полтава від 13.08.2015 року по справі №553/2774/15-а та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що позивачу було правомірно відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно зі ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв`язку з відсутністю відповідних підтверджуючих документів, які б свідчили про роботу в зоні відчуження. Таким чином, вважає рішення суду першої інстанції незаконним та таким, що підлягає скасуванню.
Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 06.03.2014 року ОСОБА_1 звернувся до УПФУ Ленінського району в м. Полтаві із заявою про призначення йому пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Рішенням УПФУ в Ленінському районі м.Полтави від 05 червня 2015 року № 137 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону у зв`язку з не підтвердженням участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в установленому законодавством порядку.
Не погодившись з отриманою відмовою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на призначення пенсії відповідно до ст.55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 11.12.2014 року, оскільки ним надано достатньо доказів для підтвердження факту перебування його в зоні відчуження по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та призначення йому пенсії на пільгових умовах.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, підставою для відмови в призначенні позивачу на пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи слугували висновки пенсійного органу про відсутність доказів, підтверджуючих роботу позивача по ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження.
Колегія суддів вважає зазначені доводи відповідача хибними, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.
Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя та здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Статтею 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
У відповідності до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі по тексту - Закон № 796-ХІІ) учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з 01 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року не менше 5 календарних днів, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, на 10 років.
Зі змісту ст. 55 Закону N 796-XII випливає, що пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, призначаються лише учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи.
Зазначеній категорії осіб, згідно зі ст. 65 Закону N 796-XII за поданням районних державних адміністрацій Міністерством у справах захисту населення від наслідків аварії на ЧАЕС України, Радою Міністрів АРК, державними адміністраціями областей, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями видаються посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".
Такі посвідчення є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом N 796-XII.
Аналізуючи наведені норми права, колегія суддів дійшла висновку, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом N 796-XII, зокрема призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", тобто із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи". Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Участь ОСОБА_1 у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році підтверджена наявною в матеріалах справи копією посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році серії НОМЕР_1 , виданого 18 квітня 2006 року Полтавською обласною державною адміністрацією, з якого вбачається, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році 2 категорії та має право на відповідні пільги.
В п. 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22- 1 (далі по тексту Порядок № 22-1), встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.88 р. № 122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Колегія суддів зазначає, що зі змісту п. 7 вказаного Порядку № 22-1 випливає, що підставою для призначення пенсії, крім довідки про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 N 122, можуть бути інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, призначаючи пенсію на пільгових умовах, необхідно врахувати її вид та особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників.
Зокрема, особам, які проживали або працювали на територіях радіоактивного забруднення для підтвердження періоду роботи можна надавати документи, передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 "Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Так, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС посвідчення видаються на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь в ліквідації аварії; в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в ході апеляційного розгляду, що позивач працював на території радіоактивного забруднення в період з 12.05.1986 року по 18.06.1986 року включно, що, крім посвідчення серії НОМЕР_1 , підтверджується наступними доказами.
Як встановлено судом першої інстанції, на виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС позивач був відряджений в складі військової частини НОМЕР_2 за наказом Командира Військової частини НОМЕР_2 від 12 травня 1986 року № 108 С/ч.
Участь ОСОБА_1 у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в складі військової частини НОМЕР_2 та період роботи із 12.05.1986 по 18.06.1986 року в 30-ти кілометровій зоні відчуження в Поліському і Чорнобильському районах Київської області підтверджено Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 25 жовтня 1993 року, яке набрало чинності із 04.11.1993 року та яким встановлено факт участі позивача в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період із 12.05.1986 року по 18.06.1986 року у 30-ти кілометровій зоні відчуження в Поліському та Чорнобильському районах Київської області.
Період участі позивача в ліквідаційних роботах наслідків аварії на ЧАЕС також підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_2 від 26.08.05 № 263 у якій вказано, що по облікових даних військової частини НОМЕР_2 єфрейтор ОСОБА_1 відбував у службове відрядження на ліквідаційні роботи наслідків аварії на ЧАЕС за наказом командира від 12.05.1986 року № 108 с/ч.
Постановою Ради Міністрів УРСР та Української республіканської ради професійних спілок «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та запобіганням забрудненню навколишнього середовища» за №207-7 від 10.06.1986 р. було встановлено, що оплата праці працівників, зайнятих на роботах в третій, другій і перших зонах небезпеки, проводиться відповідно в чотирьох-, трьох- і двократному розмірах, понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки (окладу), встановленої за основним місцем роботи .
Відповідно до вказаної довідки від 26.08.05 № 263 позивачу на підставі наказу МВД СССР від 11.05.1986 № 0130 та від 26.05.1986 року № 0149 виплачено подвійні оклади грошового забезпечення за час виконання завдань у зоні Чорнобильської АЕС.
Крім того, на підтвердження участі позивача в ліквідаційних роботах наслідків аварії на ЧАЕС, в матеріалах справи наявні наступні документи: довідка № 02-2663/251 від 30.06.2005 Міністерства України з надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, у якій вказано, що МНС повідомляє, що згідно з Директивою начальника Головного штабу Збройних Сил України від 14.04.93 р. № ДГШ-63, військова частина НОМЕР_2 у період з 10.05.86 р. по 13.09.86 р. приймала участь у роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження; довідка № 3/35-128 від 14 липня 2005 р. Центрального архіву МВС України у якій вказано, що згідно з Директивою начальника Головного штабу Збройних Сил України від 14.04.93 р. № ДГШ-63, військова частина НОМЕР_2 у період з 10.05.86 р. по 13.09.86 р. приймала участь у роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження.; карткою обліку дози радіаційного зараження на єфрейтора ОСОБА_1 , де підтверджено , що отримано 11,5 рентген радіаційного зараження за період із 12.05. по 18.06.1986 року; архівна довідка № 4/А/Н=2989 від 18.10.1993 року Центрального архіву внутрішніх військ МВД РФ, якою підтверджено що наказом військової частини НОМЕР_2 від 12.05.1986 року № 108 оголошено список особового складу частини, який відбував на ліквідаційні роботи наслідків аварії на ЧАЕС, де значиться рядовий-сапер ОСОБА_1 , а наказом військової частини НОМЕР_2 № 140 від 18.07.1986 року оголошено про повернення із службового відрядження рядового ОСОБА_1 ; довідкою № 3/41-Н 264 від 01.04.1999 року центрального архіву внутрішніх військ МВС України, де вказано, що в переліку Військових частин особовий склад яких приймав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС визначений Директивою начальника Головного штабу Збройних Сил України від 14.04.1993 року № ДІШ-63 , в якій у розділі військових частин МВД під № 4 значиться В/Ч НОМЕР_2 із термінами виконання завдань із 10.05.1986 року по 13.09.1986 року. Населені пункти дивитись в Переліку тих, які віднесені до зони радіоактивного зараження.
Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо непідтвепрдження роботи позивача в зоні відчуження, оскільки робота позивача саме у зоні відчуження та період його роботи з 12.05.1986 року по 18.06.1986 року є підтвердженим численними доказами, що містяться в матеріалах справи.
При цьому, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що за змістом ст. 14 цього Закону для встановлення пільг і компенсацій до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 2) серед іншого відносяться: особи, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів; з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року не менше 5 календарних днів; у 1987 році не менше 14 календарних днів.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вищевказаними документами повністю підтверджено участь позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році протягом періоду, що є не меншим, ніж відповідно до ст.55 Закону № 796-ХІІ є достатнім для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 10 років.
Однак, зазначені документи не були враховані УПФУ Ленінського району м.Полтави при прийнятті спірного рішення про відмову у призначенні пільгової пенсії відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі зниженням пенсійного віку на 10 років.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Заперечуючи проти позову, відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, правомірність своїх дій щодо відмови в призначенні позивачу пенсії відповідно до ст.55 Закону № 796-ХІІ належним чином не довів.
Оскільки, вчиняючи оскаржувані дії, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законами України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про необхідність визнати нечинним та скасувати рішення №137 від 05.06.2015 року Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пільгової пенсії відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі зниженням пенсійного віку на 10 років.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і звернувся до відповідача з відповідною заявою про призначення пенсії 06.03.2015 р., тобто, не пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію зі зниженням пенсійного віку на 10 років відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з дня виникнення права на пенсію 11.12.2014 року, та вчинити дії по виплаті нарахованих сум.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів підтверджує, що при прийнятті судового рішення у справі про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві залишити без задоволення.
Постанову Ленінського районного суду м. Полтава від 13.08.2015р. по справі № 553/2774/15-а залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Жигилій С.П.
Судді Дюкарєва С.В. Перцова Т.С.
Повний текст ухвали виготовлений 24.11.2015 р.