Справа № 526/110/15-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" листопада 2015 р. м. Київ К/800/26864/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Кочана В.М.,

Швеця В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Гадяцького районного суду Полтавської області від 08 квітня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Гадяцькому районі Полтавської області про визнання дій щодо відмови у призначенні дострокової пенсії та зобов'язання призначити і виплачувати дострокову пенсію за віком як батьку, що здійснював виховання дитини-інваліда з дитинства до шестирічного віку,

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Гадяцькому районі Полтавської області про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у призначенні йому дострокової пенсії за віком як батьку, що здійснював виховання дитини-інваліда з дитинства до шестирічного віку, та зобов'язання призначити і виплачувати йому з 07.11.2014р. таку пенсію відповідно до п.3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_4 зазначав, що оскільки він разом з дружиною, яка перебуває на пенсії за вислугу років як працівник освіти, здійснював виховання сина - інваліда з дитинства, то він має право на дострокове призначення пенсії за віком на підставі п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Гадяцького районного суду Полтавської області від 08.04.2015р., залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2015р., в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що мати дитини - ОСОБА_5 використала своє право на призначення дострокової пенсії.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив рішення судів скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 й від цього шлюбу є син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. народження, який згідно посвідчення серії «НОМЕР_1 є інвалідом з дитинства 2 групи.

При цьому, і батько, і мати брали однакову участь у догляді та вихованні дитини-інваліда до 6-річного віку.

Відповідно до пенсійного посвідчення ОСОБА_5 з 25.11.2011р. призначена пенсія за вислугу років.

Рішенням Управління Пенсійного фонду в Гадяцькому районі від 11.11.2014р. №284 ОСОБА_4 відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком, як батькові інваліда з дитинства ОСОБА_7, оскільки дружина ОСОБА_4, яка є матір'ю інваліда з дитинства одержує пенсію за вислугу років.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003р. (далі - Закон №1058).

Статтею 1 Закону №1058 передбачено, що пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно зі ст.26 цього ж Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до абзаців 4 та 5 п.3 Прикінцевих положень Закону №1058 тимчасово, до прийняття відповідного закону жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років. За вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п'ятьох або більше дітей чи дитини-інваліда здійснювалося батьком, йому призначається дострокова пенсія за віком після досягнення 55 років та за наявності не менше 20 років страхового стажу.

Отже, матері надається право вибору особи, яка буде одержувати дострокову пенсію за віком: вона сама або батько дітей.

При цьому, абзацом 5 пункту 3 Прикінцевих положень Закону №1058 визначено спеціальне суб'єктивне право батька (за вибором матері), як одного з членів подружжя, що здійснювало виховання дитини-інваліда, на призначення дострокової пенсії за віком, і допустимість реалізації цього права не може ставитися в залежність від реалізації матір'ю свого права на призначення пенсії, передбаченої іншими нормами законодавства.

Проте, суди попередніх інстанцій наведене залишили поза увагою, а отже дійшли передчасних висновків щодо відсутності у позивача права, як такого, на призначення дострокової пенсії за віком й, як наслідок, не дослідили та не встановили визначених Законом №1058 умов (в контексті наявності їх у батька) для такого призначення.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За правилами ч.2 ст.227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зважаючи на те, що допущені судами порушення норм процесуального права не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції, який процесуальним законом позбавлений можливості досліджувати докази і встановлювати обставини, рішення судів підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, якому слід дослідити вищевказані обставини і прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Гадяцького районного суду Полтавської області від 08 квітня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Кочан В.М.

Швець В.В.