Справа № 2а-171/11/0970
Суддя: Кишинський М.І.
Дата ухвалення: 2011-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2011 р. Справа № 2a-171/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Кишинського М.І.

при секретарі Дякун М.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за адміністративним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Люкс"

до відповідача: Державної податкової інспекції в м.Івано-Франківську

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №2/0 та №/0 від 19.01.2010 року,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Люкс" (надаліпозивач), 13 січня 2011 року звернулось до суду з позовом до державної податкової інспекції в м.Івано-Франківську (надалівідповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №2/0 та №/0 від 19 січня 2010 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем проведено планову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2006 року по 30 вересня 2009 року. За наслідками даної перевірки складено акт, на підставі якого винесено податкові повідомленнярішення №2/0 та №/0 від 19 січня 2010 року, якими визначено суми податкових зобовязань з податку на додану вартість та з податку на прибуток, а також застосовані штрафні санкції. Однак, позивач вважає дані податкові повідомленнярішення протиправними, оскільки у відповідності до змісту статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 15 цього Закону) платник податків самостійно виявляє помилки у показниках раніше поданої податкової декларації, такий платник податків має право надати уточнюючий розрахунок. Так, як за наслідками діяльності позивача у 20042005 роках склалися збитки, позивачем було подано уточнюючі розрахунки, що відображено у декларації з податку на прибуток за 2008 рік та уточнюючі розрахунки за 2004 і за 2007 роки, в яких частково відкориговані валові доходи та валові витрати даних періодів. Крім того, позивачем було подано уточнюючі розрахунки з податку на додану вартість за 20042007 роки, в яких проведено перерахунки податкових зобовязань та податкового кредиту відповідних періодів. Зазначив, що у податковій декларації за 2008 рік було відкориговано задекларовані витрати 2005 року, а тому вважає, що при виправленні даних за 20072008 роки штрафних санкцій виникати не повинно, оскільки на початок 2007 року з врахуванням проведених у 2008 році коригувань за 2005 рік, виник мінусовий обєкт оподаткування, більший за суму не до декларованих доходів та зайво задекларованих витрат.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги викладені в позовній заяві підтримав в повному обсязі та пояснив суду, що в звязку з виявленими помилками в деклараціях з податку на прибуток та податку на додану вартість, позивачем було подано до державної податкової інспекції в м.ІваноФранківську уточнюючі розрахунки. Зазначив, що позивач звертався до відповідача для проведення додаткової перевірки, однак відповідачем було відмовлено в її проведенні, чим порушено права позивача.

Представники відповідача проти заявленого позову заперечили, надавши суду письмове заперечення, яке мотивоване тим, що в процесі проведення відповідачем перевірки з питань дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2006 року по 30 вересня 2009 року, було встановлено розбіжності між даними податкового та бухгалтерського обліку позивача при визначенні обєкта оподаткування та податкового зобовязання з податку на прибуток за звітні періоди охоплені перевіркою, чим порушено вимоги підпунктів 5.2.1, 5.3.9, 5.6.1, 5.7.1, 5.2.5, 8.3.1, пунктів 5.1, 5.2, 5.3, 5.6, 5.7, 8.3, статей 5 та 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» зокрема, занижено податок на прибуток. Крім того, перевіркою встановлено, що позивачем в порушення підпунктів 7.3.1, 7.4.1, 7.5.1, пунктів 7.3, 7.4, 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» завищено суми, що підлягали зарахуванню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, в звязку з чим занижено податок на додану вартість. Зазначив, що виправлення помилок здійснюється шляхом відображення сум раніше занижених (завищених) показників декларацій у складі валового доходу та валових витрат того податкового періоду, за який подається звітна декларація. Однак, до початку перевірки, позивачем не надано уточнюючих розрахунків в розрізі звітних періодів та не відображено самостійно виявлені помилки у складі декларації, що подається за наступний звітний період. При цьому пояснили суду, що в звязку з виявленими помилками у деклараціях з податку на прибуток та податку на додану вартість, позивач був зобовязаний подати уточнюючі розрахунки до початку проведення перевірки.

Розглянувши позовну заяву та заперечення, заслухавши пояснення представника позивача та представників відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідачем 30 грудня 2009 року проведено планову виїзну перевірку з питань дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2006 року по 30 вересня 2009 року, якою встановлено порушення позивачем підпунктів 5.2.1, 5.3.9, 5.6.1, 5.7.1, 5.2.5, 8.3.1, пунктів 5.1, 5.2, 5.3, 5.6, 5.7, 8.3, статей 5, 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та підпунктів 7.3.1, 7.4.1, 7.5.1 пунктів 7.3, 7.4, 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого позивачем було занижено податок на прибуток на суму 359117,00 грн., а також позивачем завищено суми, що підлягали зарахуванню до податкового кредиту наступного податкового періоду та занижено податок на додану вартість на 17608,00 грн.

Суд погоджується з такими висновками відповідача виходячи з наступного.

За період здійснення відповідачем перевірки з питань дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства, позивач перебував на податковому обліку в державній податковій інспекції в м.ІваноФранківську та був платником податку на прибуток приватних підприємств, податку на прибуток іноземних юридичних осіб, податку на додану вартість, податку з ходів фізичних осіб, комунального податку та орендної плати за землю.

Частиною 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливобезпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу (далівалові витрати) сума будьяких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Змістом підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що до складу валових витрат включаються суми будьяких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці.

Змістом підпункту 5.2.5 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що суми внесених (нарахованих) податків, зборів (обов'язкових платежів), установлених Законом України "Про систему оподаткування" (крім тих, що прямо не визначені у переліку податків, зборів (обов'язкових платежів), визначених зазначеним Законом), включаючи акцизний збір та рентні платежі, а також збір у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну та теплову енергію.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що не належать до складу валових витрат будьякі витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно підпункту 11.3.1 пункту 11.3 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» датою збільшення валового доходу вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будьяка з подій, що сталася раніше:

або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), що підлягають продажу, у разі продажу товарів (робіт, послуг) за готівкудата її оприбуткування в касі платника податку, а за відсутності такоїдата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) дата фактичного надання результатів робіт (послуг) платником податку.

Підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 «Про податок на додану вартість» передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається, дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Як зазначено позивачем, у 2006 році ним укладено попередні договори купівліпродажу нерухомості, при якому виникають доходи та витрати за правилом першої події та договори пайової участі при яких не виникає доходів та витрат.

В свою чергу перевіркою встановлено наступні порушення та розбіжності з податку на прибуток, а саме: позивачем невірно визначались валові доходи від продажу товарів (робіт, послуг) на суми отриманих коштів від покупців для фінансування будівництва житла, в звязку з чим встановлено розбіжності між даними податкового та бухгалтерського обліку позивача, чим занижено та завищено податок на прибуток за 2006 рік на суму 2278634,00 грн. Крім того, позивач в декларації з податку на прибуток за відповідні звітні (податкові) періоди декларував витрати на оплату праці, які не підтверджені даними обліку, що призвело до завищення цих витрат за звітні податкові періоди на загальну суму 55975,00 грн. В декларації з податку на прибуток в окремих звітних (податкових) періодах позивачем неправильно декларувались витрати по нарахованих сумах податків, які не підтвердженні даними бухгалтерського обліку, що призвело до завишення цих витрат на загальну суму 22913,00 грн. В декларації з податку на прибуток за період з 01 жовтня 2006 року по 30 вересня 2009 року в окремих звітних періодах позивач декларував інші витрати, які не підтвердженні даними бухгалтерського обліку, що призвело до завищення цих витрат на загальну суму 108401,00 грн. Позивачем в декларації з податку на прибуток в окремих звітних (податкових) періодах не декларувалось витрати по амортизаційних відрахуваннях, що призвело до заниження цих витрат на суму 17852,00 грн. Також перевіркою встановлено, що позивачем без підтвердження бухгалтерського, податкового обліку та не доведено, що податковий кредит сформовано у звязку з придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, безпідставно завищено суми, що підлягали зарахуванню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду та відповідно підлягали донарахуванню по податку на додану вартість на загальну суму 17608,00 грн.

Перевіркою валових витрат за 4 квартал 2006 року враховано подані позивачем уточнюючі розрахунки податкових зобовязань у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок, однак за даними таких розрахунків валові доходи та валові витрати відображено в однакових розмірах, а тому не впливають на обєкт оподаткування з податку на прибуток.

Таким чином за період, що перевірявся, позивачем було занижено податок на прибуток на суму 359117,00 грн. та податок на додану вартість на суму 17608,00 грн.

За результатами даної перевірки складено акт №22310/232/32873823 від 30 грудня 2009 року, на підставі якого відповідачем 19 січня 2010 року, винесено податкове повідомлення рішення №/0, яким визначено суму податкового зобовязання з податку на прибуток в розмірі 540017,00 грн., в тому числі 359117,00 грн. за основним платежем і 180900,00 грн. за штрафними санкціями та податкове повідомлення рішення №/0, яким визначено суму податкового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 26412,00 грн., в тому числі 17608,00 грн. за основним платежем і 8804,00 грн. за штрафними санкціями.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Пунктом 2.1 Наказу ДПА України від 29 березня 2003 року N 143 «Про затвердження форми декларації з податку на прибуток підприємства та Порядку її складання» зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 квітня 2003 року за N271/7592 передбачено, якщо платник самостійно виявлено помилки, що містяться у раніше поданій ним декларації, то відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України N2181 «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (з урахуванням строків давності) такий платник має право надати уточнюючий розрахунок.

Згідно пункту 17.2 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» платник податків, який до початку його перевірки контролюючим органом самостійно виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму такої недоплати та штраф у розмірі п'яти відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку, б) або відобразити суму такої недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за наступний податковий період, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми податкового зобов'язання з цього податку.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Пунктом 5 Наказу ДПА України від 05.12.2008 N 761 «Про затвердження Примірного порядку проведення камеральної перевірки та здійснення контролю за справлянням податку на прибуток» передбачено, що уточнений розрахунок подається за звітний податковий період, у якому виявлено помилки. Якщо помилки виявлені у I кварталі, то уточнений розрахунок подається за I квартал, якщо помилки виявлені у II кварталі, то за півріччя, якщо у III, то за 3 квартали, якщо у IV, то за рік.

Отже, виправлення помилок здійснюється шляхом відображення сум раніше занижених (завищених) показників декларацій у складі валового доходу та валових витрат того податкового періоду, за який подається звітна декларація.

Як встановлено судом, позивачем в декларації з податку на прибуток за 2008 рік відображено коригування валових витрат за 2006 рік на суму 1686514,00 грн. Крім того, позивачем в 2008 році, помилково проведено коригування звітності за 2006 рік, коли потрібно було здійснювати коригування за 2005 рік. Позивач в судовому засіданні не заперечив, що при здійсненні ним коригування в деклараціях за 2008 рік ним помилково скориговано валові витрати за 2006 рік, в той час коли таке коригування потрібно було провести за відповідні звітні періоди 2005 року. Це підтверджено і у аудиторському висновку наданому позивачем до матеріалів справи.

Таким чином, позивач не виконав вимоги пункту 17.2 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» згідно якого платник податків, який до початку його перевірки контролюючим органом самостійно виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму такої недоплати та штраф у розмірі п'яти відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку, б) або відобразити суму такої недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за наступний податковий період, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми податкового зобов'язання з цього податку.

Позивач у позовній заяві зазначає про коригування валових витрат за 2005 рік на суму 1686514,00 грн. в декларації за 2008 рік, а не за 2006 рік, як враховано за даними перевірки, відповідно до листа поданого позивачем до декларації за 2008 рік. Однак до початку перевірки, яку розпочато 14 грудня 2009 року, позивачем не надано уточнюючий розрахунок на суму 1686514,00 грн. за 2005 рік в розрізі звітних (податкових) періодів, а також не відображено самостійно виявлених помилок у складі декларації, що повинна подаватись за наступний звітний (податковий) період.

Відповідно до підпункту 15.1.1 пункту 15.1 статті 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» за винятком випадків, визначених підпунктом 15.1.2 цього пункту, податковий орган має право самостійно визначити суму податкових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Законом, не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі, коли така податкова декларація була надана пізніше, за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку податковий орган не визначає суму податкових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого податкового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Згідно підпункту 15.1.2 пункту 15.1 статті 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податкове зобов'язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного у підпункті 15.1.1 цього пункту, у разі коли: а) податкову декларацію за період, коли виникло податкове зобов'язання, не було подано; б) судом встановлено скоєння злочину посадовими особами платника податків або фізичною особою платником податків щодо умисного ухилення від сплати зазначеного податкового зобов'язання.

Щодо твердження позивача, що відповідачем безпідставно відмовлено в проведенні додаткової планової перевірки то суд спростовує виходячи з того, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні» від 15 грудня 2009 року №1759VI, який набрав чинності з 30 грудня 2009 року встановлено до 1 січня 2011 року мораторій на проведення органами державної податкової служби планових та позапланових виїзних перевірок (крім перевірок, які проводяться згідно з пунктами 4 і 8 частини шостої статті 111 Закону України "Про державну податкову службу в Україні". Обставин передбачених вказаними пунктами статті 111 цього закону в даному спірному випадку немає, а тому у податкового органу не було законних підстав для задоволення заяви позивача та проведення позапланової додаткової перевірки.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідачем правомірно винесено оскаржуванні податкові повідомленнярішення, якими визначено суми податкових зобовязань з податку на прибуток в розмірі 540017,00 грн., в тому числі 359117,00 грн. за основним платежем і 180900,00 грн. за штрафними санкціями та податкового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 26412,00 грн., в тому числі 17608,00 грн. за основним платежем і 8804,00 грн. за штрафними санкціями, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Кишинський М.І.

Постанова складена в повному обсязі 18 квітня 2011 року.