Справа № 805/3054/15-а
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 р. Справа № 805/3054/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравченко Т.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області до Відділу державної виконавчої служби Волноваського районного управління юстиції про визнання незаконною та скасування постанови, -

встановив:

28 липня 2015 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області (далі позивач або УПФУ), датований 16 липня 2015 року і того ж дня надісланий на адресу суду, до Відділу державної виконавчої служби Волноваського районного управління юстиції (далі відповідач або ВДВС), в якому позивач просив:

- визнати незаконною постанову Відділу державної виконавчої служби Волноваського районного управління юстиції від 08 червня 2015 року ВП № 38436435 про повернення виконавчого документа стягувачеві;

- скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Волноваського районного управління юстиції від 08 червня 2015 року ВП № 38436435.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що на примусовому виконанні у ВДВС знаходилась вимога УПФУ № Ф-573у, видана 07 травня 2013 року, про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 3 510,60 грн.

Спірною постановою вимога про сплату недоїмки № Ф-573у повернута стягувачеві у звязку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення.

Позивач вважав вказану постанову незаконною, з огляду на наступне.

Посилаючись на п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», позивач стверджував, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

В порушення вимог ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» відповідачем не було встановлено майновий стан боржника в повному обсязі, а саме не надіслані запити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не направлено жодного запиту до бюро технічної інвентаризації.

Крім того, державний виконавець не здійснив вихід за місцем мешкання боржника з метою перевірки наявності майна, на яке може бути звернено стягнення, не здійснив виїзд за місцем здійснення боржником підприємницької діяльності.

Позивач стверджував, що з метою забезпечення реального виконання виконавчого документа державний виконавець повинен здійснити заходи щодо пошуку всього майна боржника, не обмежуючись лише запитами до відповідних реєстрів.

Позивач доводив, що оскільки державним виконавцем не вжиті заходи для повного встановлення майнового стану боржника, висновок останнього про відсутність майна, на яке може бути звернено стягнення, є передчасним.

Крім того, за твердженням позивача, при складенні постанови від 08 червня 2015 року ВП № 38436435 відповідачем не дотримано вимог п. 3.15 Інструкції з організації примусового виконання рішень, а саме не розяснено порядок повторного предявлення виконавчого документа до виконання.

Всупереч вимогам пп. «ґ» п. 1.5.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень постанова від 08 червня 2015 року підписано в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Волноваського районного управління юстиції, а не державним виконавцем.

05 червня 2015 року посадова особа позивача ознайомилась з матеріалами виконавчого провадження ВП № 38436435, за результатами якого встановлено неналежне виконання відповідачем вимог Закону України «Про виконавче провадження», яке в подальшому призвело до невиконання вимоги УПФУ № Ф 573 від 07 травня 2013 року.

З урахуванням наведеного та на підставі ст. 19 Конституції України, ст. 7, п. 3 ч. 3 ст. 11, ст. 32, п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 47, ч. 5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», п. 3.15, пп. «ґ» п. 1.15.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень позивач наполягав на задоволенні позовних вимог (а.с. 3-4).

Відповідач позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення (а.с. 29-30), сутність яких полягала у наступному.

На виконанні у ВДВС перебувало виконавче провадження ВП № 38436435 з примусового виконання вимоги УПФУ від 07 травня 2013 року № Ф-573 про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу у розмірі 3 510,60 грн.

З метою встановлення майнового стану боржника до обліково-реєстраційних установ відповідачем були надіслані запити, на які отримані відповіді про те, що майна за боржником не значиться, пенсію боржник не отримує, транспортні засоби на ним не зареєстровано.

При виїзді за місцем мешкання боржника та за адресою здійснення ним підприємницької діяльності, боржника вдома не було, у звязку з чим державним виконавцем залишений виклик про необхідність зявитись до ВДВС. Боржник за викликом державного виконавця не зявився, про причини неявки не повідомив.

05 червня 2015 року повторно сформовано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення.

08 червня 2015 року державний виконавець звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Того ж дня на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, у звязку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення.

На цих підставах відповідач стверджував, що державним виконавцем вживалися всі заходи, спрямовані на фактичне виконання виконавчого документа та встановлення майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, а тому просив вимовити у задоволенні позову.

Про дату, час і місце судового розгляду сторони повідомлені належним чином з дотриманням вимог ст.ст. 33-36, 38, 181 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), про що свідчить звіт про надіслання електронної судової повістки та рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с. 48-49, 74-75).

Сторони явку своїх представників у судове засідання не забезпечили.

05 серпня 2015 року через відділ діловодства та документообігу суду позивач надав клопотання про розгляд справи за відсутності його представника, одночасно вказавши, що наполягає на задоволенні позовних вимог (а.с. 17-18).

В запереченнях проти позову, наданих через відділ діловодства та документообігу суду 28 серпня 2015 року, відповідач просив розглянути справу за відсутності його представника та відмовити у задоволенні позову (а.с. 28-30).

З урахуванням наведеного та на підставі положень ч. 4 ст. 122, ч. 6 ст. 128 КАС України розгляд справи здійснено в письмовому провадженні на наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З'ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне.

На підставі даних он-лайн сервісу пошуку відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (далі - ЄДР) встановлено, що ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) зареєстрована у якості фізичної особи-підприємця 26 червня 2012 року, про що до ЄДР внесений запис за номером 2 003981.

Основним видом діяльності ОСОБА_1 є код КВЕД 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. Також боржник здійснювала діяльність за кодом КВЕД 96.02 Надання послуг перукарнями та салонами краси.

Зареєстроване місце проживання боржника: 85700, АДРЕСА_1.

29 липня 2014 року до ЄДР внесений запис за номером 2 003981 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1

Як страхувальник та платник єдиного внеску фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебувала на обліку за реєстраційним номером 05-06-11-7986 (а.с. 12-14).

07 травня 2013 року УПФУ сформована вимога про сплату боргу № Ф-573у, яка передбачала стягнення з ОСОБА_1 недоїмки у сумі 3 510,60 грн.

Ця вимога набрала законної сили 11 червня 2013 року.

11 червня 2013 року УПФУ звернулося до ВДВС з заявою про відкриття виконавчого провадження № 6890/06, в якій зазначило, що 21 травня 2013 року направило на адресу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу від 07 травня 2013 року № Ф-573у на суму 3 510,60 грн.

У заяві про відкриття виконавчого провадження УПФУ повідомляло, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює діяльність за кодом КВЕД 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; не є пенсіонером чи інвалідом; відомості про зареєстроване рухоме та нерухоме майно, відкриті у фінансових установах рахунки боржника тощо у стягувача відсутні.

Протягом встановленого законом терміну єдиний соціальний внесок до УПФУ не надійшов, а тому, посилаючись на п. 6 ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», п. 8 ч. 12 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» та Порядок взаємодії органів державної виконавчої служби та органів Пенсійного фонду України, УПФУ просило прийти до виконання вимогу про сплату боргу від 07 травня 2013 року № Ф-537у на суму 3 510,60 грн.; одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження накласти арешт на кошти та майно боржника; стягнені кошти перерахувати на зазначені у вимозі рахунки; звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

До заяви про відкриття виконавчого провадження були додані узгоджена вимога про сплату боргу від 07 травня 2013 року № Ф-573у на суму, копія корінця вимоги про сплату боргу від 07 травня 2013 року № Ф-573 з повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 42).

13 червня 2013 року державним виконавцем ВДВС ОСОБА_2 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 38436435 з примусового виконання вимоги про сплату боргу № Ф-573у від 07 травня 2013 року.

Сторонами виконавчого провадження були стягувач УПФУ та боржник - ОСОБА_1

Боржнику наданий семиденний строк з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження для самостійного виконання, а також попереджено, що при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк воно буде виконане у примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, повязаних з провадженням виконавчих дій.

Одночасно з відкриттям виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1, в межах суми звернення стягнення 3 510,60 грн. та оголошена заборона на його відчуження (а.с. 43).

Докази надіслання (вручення) постанови про відкриття виконавчого провадження стягувачу та божнику, а також надіслання цієї постанови в органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника, суду не надані.

У строк, наданий для самостійного виконання, вимога УПФУ від 07 травня 2013 року № Ф-573у боржником виконана не була, отже у державного виконавця виникли підстави для початку примусового виконання.

Докази вжиття державним виконавцем заходів для встановлення майнового стану боржника, зокрема надіслання запитів до обліково-реєстраційних установ, здійснення виходів за місцем мешкання боржника та за місцем здійснення нею підприємницької діяльності, викликів боржника до державного виконавця, пропозиції боржнику надати перелік майна, на яке може бути звернене стягнення, тощо в період з 21 червня 2013 року по 02 лютого 2015 року, суду не надані.

Разом із цим судом встановлено, що 05 червня 2015 року головний спеціаліст відділу платежів до пенсійної системи УПФУ ОСОБА_3 з відома в.о. начальника ВДВС ОСОБА_4 та у присутності державного виконавця Іващенко О.О. ознайомилась з матеріалами виконавчого провадження, за результатами чого склала Протокол ознайомлення зі станом реалізації виконавчого провадження згідно статті 12 Закону України «Про виконавче провадження у відділі Державної виконавчої служби Волноваського районного управління юстиції (а.с. 5-6).

Зі змісту протоколу ознайомлення вбачається, що з метою встановлення майнового стану боржника:

- 26 лютого 2014 року і 13 березня 2015 року відповідачем надіслані запити до ДПІ, на які отримані відповіді від 27 лютого 2014 року та від 16 березня 2015 року відповідно;

- 27 березня 2014 року і 02 лютого 2015 року надіслані запити до МРЕВ, відповідь на які отримана 14 лютого 2015 року;

- 27 березня 2014 року надісланий запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- 27 березня 2014 року та 02 лютого 2015 року надіслані запити до земельних ресурсів, на які отримана відповідь 10 лютого 2015 року;

- 27 березня 2014 року надісланий запит до боржника;

- 02 лютого 2015 року надісланий запит до Управління праці та соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації, відповідь на який отримана 13 лютого 2015 року;

- 06 лютого 2015 року надісланий запит до Волноваського районного центру зайнятості, відповідь на який отримана 13 лютого 2015 року;

- 02 лютого 2015 року надісланий запит до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, відповідь на який отримана 16 лютого 2015 року.

Інформація, отримана з обліково-реєстраційних установ, свідчила, що транспортні засоби за боржником не зареєстровані, розрахункові рахунки у боржника відсутні, земельні ділянки відсутні, на обліку у центрі зайнятості, в управлінні праці та соціального захисту населення, Фонді соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України боржник не перебуває.

13 червня 2013 року ВДВС винесена постанова про арешт майна боржника та оголошена заборона на його відчуження; 20 червня 2013 року УПФУ повідомлено про арешт майна боржника та заборону його відчуження; 27 березня 2014 року направлено запит до Державної інспекції сільського господарства; 02 квітня 2014 року надіслана постанова до РВ ГУМВС України в Донецькій області про привід боржника.

Крім того, 04 липня 2013 року та 25 грудня 2013 року стягувач звертався до державного виконавця з клопотаннями про вилучення готівкових коштів, накладення арешту на майно (товари) за місцем здійснення боржником підприємницької діяльності; 04 липня 2013 року з клопотанням про поновлення запитів до обліково-реєстраційних установ; 04 липня 2013 року з клопотанням про обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Докази реагування державним виконавцем на ці клопотання стягувача суду не надані.

З урахуванням наведеного посадовою особою УПФУ зроблений висновок, що державним виконавцем не забезпечено виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження», а саме порушено строки надсилання копії постанови про відкриття виконавчого провадження; порушено строк початку примусового виконання рішення; порушено 6-місячний термін виконання рішення; не здійснено виїзд за місцем здійснення підприємницької діяльності та вилучення готівки; не здійснено вихід за місцем мешкання боржника; не здійснено привід боржника через органи внутрішніх справ; не направлено подання до суду щодо обмеження боржника у виїзді за межі України; майновий стан боржника встановлений частково, запити до обліково-реєстраційних установ не поновлюються; виконавчі дії проводяться не в повному обсязі; 03 липня 2013 року надіслано клопотання про проведення виконавчих дій, дії не проведено; 25 вересня 2013 року до начальника ВДВС направлена скарга щодо бездіяльності державного виконавця, постанова про результати перевірки виконавчого провадження до УПФУ не надійшла; 04 лютого 2014 року до Головного управління юстиції у Донецькій області направлена скарга на бездіяльність ВДВС, відповідь не надійшла; 08 квітня 2014 року до Донецького окружного адміністративного суду подано адміністративний позов про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вжити певні заходи; постановою Донецького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року адміністративний позов задоволено; 11 червня 2014 року УПФУ отримано виконавчий лист та 23 березня 2015 року надісланий до ВДВС для примусового виконання, постанова про відкриття виконавчого провадження не надійшла.

Вказані висновки відображені в протоколі ознайомлення зі станом реалізації виконавчого провадження, який підписано як посадовою особою УПФУ, так і державним виконавцем (а.с. 6).

У відповідь на запит державного виконавця від 02 лютого 2015 року № 1464/5 ВРЕР м. Волноваха листом від 14 лютого 2015 року № 9/9-139 повідомив, що станом на 14 лютого 2015 року згідно компютерного обліку за ОСОБА_1 транспортні засоби не значаться (а.с. 31, 71).

У відповідь на запит державного виконавця від 02 лютого 2015 року № 1464/5 Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Волноваському районі Донецької області листом від 16 лютого 2015 року № 01-16/181 повідомило, що ОСОБА_1 на обліку не перебуває та страхові виплати не отримує (а.с. 62-63).

Згідно з відповіддю Волноваського районного центру зайнятості від 13 лютого 2015 року вих. № 02-27/512 ОСОБА_1 на обліку не перебуває (а.с. 72-73).

Згідно з інформацією Пенсійного фонду України від 13 березня 2015 року № НОМЕР_2 про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами про останнє місце роботи, наданою на запит державного виконавця від 13 березня 2015 року № 10402981, відомостей щодо ОСОБА_1 не знайдено (а.с. 39, 67).

Згідно з інформацією Пенсійного фонду України від 13 березня 2015 року № НОМЕР_3 про осіб-боржників, які отримують пенсію, наданою у відповідь на запит державного виконавця від 13 березня 2015 року № 10402957, інформації щодо боржника ОСОБА_1 не знайдено (а.с. 39, 67).

У відповідь на запит державного виконавця від 13 березня 2015 року № 10402938 про джерела отримання доходів боржників фізичних осіб, Державною податковою службою надана відповідь від 16 березня 2015 року № НОМЕР_4 про те, що реєстраційний номер облікової картки платника податків та прізвище і імя не відповідають інформації, яка міститься в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків (а.с. 40, 67).

У відповідь на запит державного виконавця від 13 березня 2015 року № 10402945 про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками - юридичними особами та фізичними особами-підприємцями Державною податковою службовою надана відповідь від 16 березня 2015 року № НОМЕР_5 про те, що фізичну особу-підприємця припинено (а.с. 40, 67).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 99023790, сформованою 05 червня 2015 року, відомості про речові права на нерухоме майно, зареєстровані на імя ОСОБА_1 в цьому реєстрі відсутні (а.с. 32, 68).

08 червня 2015 року державний виконавець Іващенко О.О. звернувся до Волноваського районного суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Подання мотивовано тим, що недоїмка у розмірі 3 510,60 грн. у добровільному порядку боржником сплачена не була; боржник від сплати боргу та від виконання зобовязань, покладених на нього, ухиляється, дій, які б свідчили про наміри добросовісно виконати свої обовязки, не вчиняє (а.с. 33, 69).

Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 09 липня 2015 року по справі № 221/2198/15-ц (№ 6/221/134/2015) в задоволенні подання державного виконавця ВДВС ОСОБА_5 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що до подання ВДВС не додані копія паспорту ОСОБА_1, відомості про її громадянство; докази, які б давали підстави вважати, що боржник має намір ухилятися від виконання рішення шляхом залишення території України; подані матеріали не містили відомостей про те, що здійснювалися виклики боржника до виконавчої служби, відомості про отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження тощо (а.с. 64-65).

08 червня 2015 року державним виконавцем Крушеницькою В.А. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому провадженні ВП № 38436435 винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, мотивовану відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення.

Того ж дня постанова про повернення виконавчого документа стягувачу затверджена в.о. начальника ВДВС ОСОБА_4 (зворотній бік а.с. 6).

Разом із супровідним листом від 08 червня 2015 року № 1166/5 спірна постанова надіслана на адресу УПФУ як стягувача у виконавчому провадженні і отримана останнім 08 липня 2015 року, про що свідчить штамп реєстрації вхідної кореспонденції позивача (зворотній бік а.с. 6).

31 липня 2015 року, 06 серпня 2015 року та 28 серпня 2015 року з метою офіційного зясування обставин у справі судом постановлені ухвали про витребування у відповідача засвідчених у встановленому законом порядку копій всіх документів, наявних у виконавчому провадженні ВП № 38436435.

В повному обсязі згаді вище ухвали суду відповідачем не виконані, з цієї причини судом використана Інформація про виконавче провадження ВП № 38436435, наявна в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень (ідентифікатор доступу БД2АБ962Г776).

Станом на 03 вересня 2015 року в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень містились відомості про те, що виконавче провадження 38436435 завершене (виконавчий документ повернений стягувачеві); а також про вчинення двох виконавчих дій, а саме: 13 червня 2013 року відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника та 08 червня 2015 року повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» з причини відсутності у боржника майна. Відомості про вчинення будь-яких інших виконавчих дій в Єдиному реєстрі виконавчих проваджень відсутні (а.с 50-60).

Докази, які б спростовували наведені вище обставини, суду не надані.

Надіслані відповідачем на електронну адресу суду 28 серпня 2015 року сканкопії окремих сторінок запитів та відповідей на них (а.с. 35-38) не приймаються судом як належні і допустимі докази, оскільки не дозволяють встановити повний зміст відповідного документу, зокрема до якого органу і коли був надісланий запит, яка відповідь і коли на нього була надана тощо.

З приводу дотримання позивачем строку для звернення до суду із вказаним позовом суд зазначає таке.

Спірна постанова отримана позивачем 08 липня 2015 року, із вказаним позовом УПФУ звернулося до суду 16 липня 2015 року, тобто з дотриманням десятиденного строку, визначеного абз. 2 ч. 2 ст. 181 КАС України.

Вирішуючи справу по суті, до спірних правовідносин суд застосовує нижченаведені правові норми.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (ч. ч. 1-2 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Судом встановлено, що в рамках виконавчого провадження ВП № 38436435 здійснювалося примусове виконання вимоги УПФУ; адміністративний позов поданий УПФУ, яке є стягувачем у виконавчому провадженні, що, з огляду на положення ч. 5 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» та п.п. 2-3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», викладеної в редакції постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 21 травня 2012 року № 5 (із змінами та доповненнями), зумовлює висновок, що адміністративну справу № 805/3054/15-а належить розглядати за правилами адміністративного судочинства з урахуванням особливостей, встановлених ст. 181 КАС України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку, що передбачено ч. 3 ст. 2 КАС України.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Положення ст. 1, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про державну виконавчу службу» від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР (далі - Закон № 202/98-ВР), ч. ч. 1-2 ст. 2, ч. ч. 1-3 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606), а також п. 7 ч. 1 ст. 2 КАС України, свідчать, що ВДВС та його державні виконавці є суб'єктами владних повноважень, як наслідок, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності цих суб'єктів суд має перевірити їх відповідність критеріям, наведеним у ч. 3 ст. 2 КАС України.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України визначає, що органи державної влади, їхні посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 6 Закону № 606 державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону № 606 державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Наведені норми свідчать, що державний виконавець зобов'язаний забезпечити реальне виконання виконавчого документа шляхом своєчасного і в повному обсязі виконання виконавчих дій, не допускаючи при цьому порушення прав та законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону № 606 у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Таким чином, не отримавши документального підтвердження виконання ОСОБА_1 вимоги УПФУ № Ф-573у у строк, наданий для самостійного виконання, державний виконавець зобовязаний був розпочати примусове виконання цього виконавчого документа.

За правилами ч. 1 ст. 30 Закону № 606 державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із ст. 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із ст. 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із ст. 48 цього Закону.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 30 Закону № 606 держаний виконавець зобовязаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Судом встановлено, що 13 червня 2013 року державним виконавцем Жигун В.П. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 38436435.

Докази відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника суду не надані.

Наведене зумовлює висновок, що шестимісячний строк здійснення виконавчого провадження сплинув ще у листопаді 2013 року.

На час звернення УПФУ до суду із вказаним позовом з моменту закінчення строку здійснення виконавчого провадження сплинуло майже два роки, проте реальне виконання вимоги № Ф-573у не було забезпечене.

Предметом спору у справі є постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві, винесена державним виконавцем 08 червня 2015 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 50 Закону № 606 та мотивована відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення.

На час виникнення спірних правовідносин Закон № 606 діяв у редакції від 06 червня 2015 року.

Повернення виконавчого документа стягувачу регламентовано положеннями ст. 47 Закону № 606.

Вичерпний перелік підстав, за наявності яких виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу визначений ч. 1 ст. 47 Закону № 606.

Так, п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606 встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Отже, заперечуючи проти позову, відповідач в силу положень ч. 2 ст. 71 КАС України зобовязаний був довести суду належними та допустими доказами, що:

- у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення;

- державним виконавцем відповідно до вимог Закону № 606 були здійснені заходи щодо розшуку майна боржника;

- заходи щодо розшуку майна боржника, вжиті державним виконавцем, виявилися безрезультатними.

Встановлені судом фактичні обставини свідчать, що висновок державного виконавця про відсутність у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, був передчасним.

Так, висновок державного виконавця про відсутність у боржника нерухомого майна ґрунтувався на даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

При цьому поза увагою державного виконавця залишився той факт, що реєстрація речових прав на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно розпочалася з 01 січня 2013 року, до цього часу реєстрація прав на обєкти нерухомого майна проводилась в Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Докази відсутності в Реєстрі прав власності на нерухоме майно записів про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на обєкти нерухомості суду не надані, рівно як і докази вжиття державним виконавцем заходів щодо зясування цього питання (запити до бюро технічної інвентаризації, запити про отримання інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно тощо).

Загальний порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначений ст. 52 Закону № 606.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону № 606 звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

За приписами ч. 2 ст. 52 Закону № 606 стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Згідно з ч. 3 ст. 52 Закону № 606 готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа-підприємець, її основним видом діяльності був код КВЕД 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. Державна реєстрація припинення боржником підприємницької діяльності відбулась 29 липня 2014 року.

Разом із цим відповідачем не надані докази на підтвердження факту виходу державного виконавця за місцем здійснення боржником підприємницької діяльності в період з червня 2013 року (з моменту виникнення підстав для примусового виконання рішення) по 29 липня 2014 року (дата проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності боржником) з метою виявлення та вилучення готівкових коштів або виявлення, опису та подальшого звернення стягнення на товари чи інше майно, задіяне у підприємницькій діяльності.

Суд критично оцінює наданий відповідачем акт державного виконавця (а.с. 34) про здійснення виходу за місцем мешкання боржника та за місцем здійснення ним господарської діяльності з огляду на таке.

Вимоги до складання актів під час виконавчого провадження визначені пп. 1.5.2 п. 1.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802.

Так, акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події:

а) текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати обєднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин. У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, імя, по батькові державного виконавця, підстава для складання акта, перелічуються особи, що були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт;

б) у констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції;

в) у кінці акта (перед підписами) зазначаються відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються);

г) акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання сторін чи інших осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка «від підпису відмовився» проставляється напроти імені особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта;

ґ) до акта можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

В наданому суду акті взагалі не зазначена дата його складання, не вказано коли саме державний виконавець здійснював такий виїзд за місцем мешкання боржника та за місцем здійснення нею підприємницької діяльності.

В акті зазначена лише одна адреса: м. Волноваха, вул. Путейський, 16/6. При цьому докази, які б свідчили, що боржник мешкала та здійснювала підприємницьку діяльність за однією і тією самою адресою суду не надані.

Акт підписаний лише державним виконавцем, сторони виконавчого провадження або поняті під час виїзду державного виконавця за місцем мешкання боржника та за місцем здійснення ним господарської діяльності не залучалися, що викликає обґрунтовані сумніви у тому, чи взагалі державний виконавець здійснював такий виїзд.

В акті вказано, що ОСОБА_1 не було вдома та їй залишений виклик, проте докази виклику боржника до ВДВС суду не надані.

За правилами ч. 5 ст. 52 Закону № 606 у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Відповідачем не доведено, що державний виконавець звертався до боржника з пропозицією надати перелік майна чи предметів, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення.

Таким чином, висновок державного відповідача про відсутність у божника майна, на яке можливо звернути стягнення, зроблений передчасно, а спірна постанова винесена необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мали значення для прийняття такого рішення.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 47 Закону № 606 про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт.

В порушення вимог ч. 2 ст. 47 Закону № 606 відповідачем не наданий акт державного виконавця про наявність обставин, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606, складання якого мало передувати винесенню оспорюваної постанови.

Відповідно до ч. 4 ст. 47 Закону № 606 про повернення виконавчого документа стягувачу державний виконавець виносить постанову з обовязковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

Згідно з пп. 1.5.1 п. 1.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, (в редакції від 10 березня 2015 року, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), постанова як окремий документ містить такі обовязкові реквізити:

а) вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу ДВС, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа; за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати обєднання виконавчих проваджень у зведене;

б) мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких державний виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на закон чи інший нормативно-правовий акт (статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт, на підставі якого видано постанову);

в) резолютивну частину із зазначенням: прийнятого рішення державного виконавця; прізвища, імені, по батькові фізичних осіб, повного найменування юридичних осіб, яким надсилається копія постанови; строку і порядку оскарження постанови;

г) до постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами;

ґ) постанова складається і підписується державним виконавцем у необхідній кількості примірників (копій), один з яких (оригінал) залишається у виконавчому провадженні, а інші (копії) направляються за належністю і у випадках, встановлених Законом або цією Інструкцією, затверджуються начальником відділу або його заступником та скріплюються печаткою;

д) у разі якщо постанова державного виконавця є виконавчим документом, вона повинна відповідати вимогам до виконавчого документа, визначеним статтею 18 Закону.

Доводи позивача про невідповідність спірної постанови вимогам пп. «ґ» пп. 1.5.1 п. 1.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень спростовуються наявними у справі письмовими доказами.

Так, постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 08 червня 2015 року винесена державним виконавцем Крушеницькою В.А. і затверджена в.о. начальника ВДВС ОСОБА_4

За правилами ч. 5 ст. 47 Закону № 606 повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно предявити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Згідно з абз. 1 п. 3.15 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, (в редакції від 10 березня 2015 року, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному у статті 47 Закону. При цьому в постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обовязково розяснюється порядок повторного предявлення виконавчого документа до виконання (крім випадку повернення виконавчого документа на підставі пункту 1 частини першої статті 47 Закону, якщо таке повернення надалі є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження).

Всупереч вимогам абз. 1 п. 3.15 Інструкції з організації примусового виконання рішень в спірній постанові відсутнє розяснення порядку повторного предявлення виконавчого документа до виконання.

Таким чином, постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 08 червня 2015 року підлягає визнанню незаконною та скасуванню, оскільки висновок державного виконавця про наявність підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606, є передчасним; вжиті державним виконавцем заходи для встановлення майнового стану боржника не можуть вважатися вичерпними; спірна постанова винесена необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мали значення для її прийняття; з порушенням вимог ч. 2 ст. 47 Закону № 606 та абз. 1 п. 3.15 Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 94 КАС України та Закону України «Про судовий збір» судові витрати присудженню не підлягають.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 2-15, 17-20, 23, 26, 69-72, 94, 98, 159-163, 167, 181, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

постановив:

1. Адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області до Відділу державної виконавчої служби Волноваського районного управління юстиції про визнання незаконною та скасування постанови задовольнити повністю.

2. Визнати незаконною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 08 червня 2015 року, винесену державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Волноваського районного управління юстиції ОСОБА_6 у виконавчому провадженні ВП № 38436435.

3. Постанова прийнята, складена і підписана у нарадчій кімнаті.

4. Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд у порядку, визначеному ст. 186 Кодексом адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

5. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч. 4 ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

6. Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Кравченко Т.О.