Справа № 308/6218/13-а
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2015-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2015 року Справа № 876/9265/13

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Обрізко І.М.

суддів Левицької Н.Г.,Сапіги В.П.

за участю секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 травня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Старшого державного виконавця ВПВР ДВС України Кушнір Людмили Володимирівни, Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про визнання протиправними дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, старшого державного виконавця ВПВР ДВС України Кушнір Людмили Володимирівни про визнання протиправними дій старшого державного виконавця про визнання протиправною постанови старшого державного виконавця від 01.03.2013 року про повернення виконавчого документа стягувачу; скасування постанови старшого державного виконавця від 01.03.2013 року про повернення виконавчого документа стягувану, про визнання бездіяльності старшого державного виконавця Кушнір Л.В. та Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України протиправними, про зобов'язання старшого державного виконавця та Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України передати виконавче провадження уповноваженому органу Державної казначейської служби України зі збереженням черговості виконання постанови Ужгородського міськрайонного суду від 01.03.2007 року у справі №2а-227/07.

В обґрунтування заяви зазначено, що постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби України від 01.03.2007 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2а-227/07, виданого Ужгородським міськрайонним судом 11.09.2007 року про «Стягнення з Міністерства фінансів України грошової компенсації за неодержане службове обмундирування на користь ОСОБА_1 в розмірі 30480 гривень. Вказані кошти списати з розрахункового рахунку Головного управління Державного казначейства України». 01.03.2013 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кушнір Л.В. винесено постанову, якою вище зазначений виконавчий лист повернуто стягувачеві ОСОБА_1

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 травня 2013 року позовні вимоги задоволено частково. Суд виходив з того, що перелік підстав, із яких виконавчий документ може бути повернуто стягувачу, визначений ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», є вичерпним. На стягувача у виконавчому провадженні, яке було відкрите раніше, не може бути покладений обов'язок щодо подачі заяви про виконання рішення суду, який випливає із змісту Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», норми якого зворотної дії в часі не мають. Крім того, згідно ч.2 ст. 47 вказаного Закону, винесення оскаржуваній постанові передує складання акту із зазначенням обставин ч.1 ст. 47. Закону, який відсутній. Відповідно до Порядку виконання рішень щодо стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затв. постановою КМУ від 03.08.2011 року № 845, у разі наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувану, керівник органу ДВС подає відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» казначейству протягом 10 днів з дня складання виконавцем відповідного акта, оригінал виконавчого документа із супровідним листом та завірені належним чином копії інших матеріалів виконавчого провадження. Доказів складання такого акту немає. В частині вимог передати виконавче провадження уповноваженому органу із збереженням черговості відмовлено, позаяк такі функції належать ДВС України і відповідно суд не може перебирати на себе такі.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, сторона відповідача подала апеляційну скаргу, з якої із-за порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідності висновків суду обставинам справи просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Покликання маються на те, що боржником в добровільному порядку судове рішення не виконано. Оспореною постановою повернуто виконавчий документ стягувачу, згідно п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки державний виконавець в світлі Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», позбавлений можливості здійснити списання коштів із рахунків боржника в примусовому порядку, із-за встановленої Законом заборони щодо стягнення коштів державним виконавцем з рахунків боржника - органу державної влади через орган Державної Казначейської служби України.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника розгляду, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 01.03.2007 року по справі № 2а-227/07 стягнуто з Міністерства фінансів України на користь ОСОБА_1 30480 грн. грошової компенсації за неодержане службове обмундирування. На виконання вказаного рішення суду, 01.03.2007 року позивачу був виданий відповідний виконавчий лист № 2а-227/07, копія якого приєднана до матеріалів справи. На підставі вказаного виконавчого листа було відкрито виконавче провадження ВП № 7758748.

01.03.2013 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кушнір Л.В. в рамках виконавчого провадження № 7758748 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХТУ від 21.04.1999 року, у зв'язку з наявною у Законі забороною для даного виду стягнення у 2013 році.

Відповідно до роз'яснень викладених в п.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5, підставою для повернення виконавчого документа згідно з пунктом 9 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» є встановлення безпосередньо у Законі заборони звертати стягнення на окреме майно чи кошти боржника.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2 - 4, 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Зважаючи на те, що державний виконавець не встановив чи безпосередньо у Законі встановлена заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника у виконавчому провадженні, чи наявна у Законі заборона щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання виконавчого листа, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Зазначена позиція не суперечить практиці Вищого адміністративного суду України, що викладена в ухвалі від 24.02.2015 року в справі №К/800/1631/15.

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не складають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України залишити без задоволення, постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 травня 2013 року по справі № 308/6219/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня виготовлення ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.М. Обрізко

суддів Н.Г. Левицька

В.П. Сапіга

Повний текст виготовлено 09.11.2015 року