Справа № 804/3595/13-а
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 року м. Київ К/800/30832/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Кошіля В.В.
Моторного О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргуДержавної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області
та постановуДніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2014

у справі № 804/3595/13-а
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю фірми «Техкон»
доДержавної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби
провизнання протиправними дій,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Техкон» звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області, в якому просить:

- визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Кіровському районі м.Дніпропетровська Дніпропетровської області по проведенню перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Техкон», за результатами якої складено Акт від 07.12.2012 р. №2052/224/20230050 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Техкон», в частині дотримання вимог податкового законодавства по податку на додану вартість по взаємовідносинам з платником податків Товариством з обмеженою відповідальністю «Технопром М» за період з травня 2009 р. по вересень 2010;

- визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Кіровському районі м.Дніпропетровська Дніпропетровської області, які полягають у визнанні правочинів нікчемними, здійснених Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма «Техкон» при придбанні та наступному продажу товарів, «нереальність» проведення господарських операцій між Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма «Техкон» з контрагентами-постачальниками, здійснення операцій пов'язаних з наданням податкової вигоди для третіх осіб, що вчинені з порушенням ч. 5 ст. 203, ч. ч. 1, 2 ст. 215, ст. 216 Цивільного Кодексу України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.04.2013 у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2014 постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.04.2013 скасовано та прийняти нову постанову, якою позов задоволено частково та визнано протиправними дії податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області по проведенню перевірки товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Техкон», за результатами якої складено акт №2052/224/20230050 від 07.12.2012 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Техкон», в частині дотримання вимог податкового законодавства по податку на додану вартість по взаємовідносинам з платником податків товариством з обмеженою відповідальністю «Технопром М» за період з травня 2009 року по вересень 2010 року. У задоволені позову в іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції в частині задоволення позову, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині та залишити в силі рішення суду першої інстанції, оскільки вважає, що постанову суду апеляційної інстанції в цій частині було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження у відповідності до п.2 ч.1 ст.222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджується, що:

- відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача в частині дотримання вимог податкового законодавства по податку на додану вартість по взаємовідносинам з платником податків ТОВ «Технопром М» за період з травня 2009 року по вересень 2010 року, за результатами якої складено акт №2052/224/20230050 від 07.12.2012;

- названим актом перевірки встановлено порушення позивачем вимог пп.7.2.3, пп.7.2.6 п.7.2, пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість на суму 4 917 грн., пп.4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» , в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток на суму 7 375 грн., пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток на суму 6 146 грн., ч.5 ст.203, ч.1, ч.2 ст.215, ст.216 Цивільного кодексу України, в частині недодержання порзивачем вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених позивачем при придбанні та наступному продажу товарів, «нереальність» проведення господарських операцій між Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма «Техкон» з контрагентами-постачальниками, здійснення операцій пов'язаних з наданням податкової вигоди для третіх осіб.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України відзначає, що, звертаючись до адміністративного суду з вимогами про визнання протиправними дій контролюючого органу, позивач скористався гарантованим Конституцією України правом на звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод.

Дане право закріплене і в ч.1 ст.6 Кодексу адміністративного суду України, в якій зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Крім того, відповідно до ст.2, п.1 ч.1 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Із наведених норм права випливає, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Проте, ці рішення, дія або бездіяльність у будь-якому випадку повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин особи, яка звернулася за їх захистом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем правомірно проведено перевірку, оскільки позивачу було вручено всі необхідні документи до її проведення, а висновки акту перевірки не порушують права позивача.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції частково, суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення тим, що фактичні обставини щодо вручення представнику позивача наказу та повідомлення на проведення перевірки саме до початку проведення перевірки не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Відмовляючи в задоволенні позову в іншій частині позовних вимог, суд погодився з висновками суду першої інстанції про відсутність порушень прав позивача внаслідок наявності висновків, викладених в акті перевірки.

Суд касаційної інстанції погоджується з позицією суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, з огляду на таке.

Відповідно до п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно п.79.1 ст.79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

За змістом пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється якщо за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

За змістом п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Судом апеляційної інстанції правильно встановлено, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин щодо вручення наказу та повідомлення на проведення перевірки представнику позивача саме до початку проведення перевірки.

При цьому, з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог підпункту 78.1.1 п.78.1 ст.78 та п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України є підставою для визнання перевірки незаконною.

Вищенаведена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 27.01.2015 у справі № 21-425а14.

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції вважає за правильне погодитися з висновком суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову та визнання протиправними дій відповідача по проведенню перевірки.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного судового рішення в частині задоволення позову судом апеляційної інстанції було порушено норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст.224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування рішення суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2014 в оскаржуваній частині залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Борисенко

Судді В.В. Кошіль

О.А. Моторний