Справа № 813/4421/14
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2015-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2015 року Справа № 876/10720/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2014 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ельпласт тепло» до Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

товариство з обмеженою відповідальністю «Ельпласт тепло» звернулося в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області в якому просило частково визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 06.06.2014 року про донарахування 114 592 грн. податку на додану вартість та 57296 грн. штрафних санкцій.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2014 року позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області від 06.06.2014 року № в частині нарахування 113 724,70 грн. податку на додану вартість та 57 122,67 грн. штрафних санкцій, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Городоцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Львівській області, вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що проведеною перевіркою встановлено, що ТзОВ «Ельпласт-Тепло» завищено податковий кредит на суму 114592 грн. в т.ч. за серпень 2013 року в сумі 24793 грн. за вересень 2013 року в сумі 89799 грн. по взаєморозрахунках з ПП «Салфит». У ході проведення планової перевірки директору ТзОВ «Ельпласт-Тепло» надано лист за № 3854/10/22 від 15.05.2014 року, згідно якого зобов'язано надати належним чином завірені копії первинних документів по взаєморозрахунках з ПП «Салфит». ТзОВ «Ельпласт-Тепло» надано до перевірки договори, видаткові накладні, податкові накладні. До перевірки не надано товарно-транспортних накладних, які б засвідчували яким транспортом перевозився товар від ПП «Салфит», де вказується пункт навантаження, пункт розвантаження, хто перевозив даний товар ,номер транспортного засобу та водій та інші реквізити, актів приймання - передачі товару, довіреностей, документів, що засвідчують транспортування, зберігання товарів, а також інших первинних документів.

Відповідно до договору № 300702 купівлі-продажу від 30.07.2013 року зазначено, що вивіз товару зі складу продавця здійснюється покупцем самостійно. До моменту загрузки товару покупець повинен представити повну інформацію про перевезення автотранспортним засобом, де вказати дані про водія та пунктів розгрузки товару.

При здійсненні товарних операцій використовуються і у певному порядку заповнюються окремі документи.

При отриманні запасів безпосередньо від постачальників, доставлених їхнім транспортом або транспортом сторонньої організації безпосередньо на склад підприємства, складається товарно - транспортна накладна.

Первинна транспортна документація відноситься до первинних документів, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2009 № 207 «Про затвердження Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні», наявність товарно-транспортної накладної вимагається від водія юридичної особи або фізичної особи - підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах.

Підставою для обліку товарів та їх руху є документи від фірми-постачальника, транспортно - експедиційних компаній по навантажувально-розвантажувальних і транспортних послугах, тощо.

Договори підтверджують факт виникнення прав та зобов'язань у сторін, та вони не дозволяють здійснювати записи в бухгалтерському обліку.

Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена ш.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, ствердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та осяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704. первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Для надання первинним документам юридичної сили та доказовості, вони повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства. Понесені витрати на придбання ТМЦ повинні оформлятися відповідними документами, які б підтверджували фактичне отримання товарно - матеріальних цінностей.

Відповідно до п.198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту вникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів а митну територію України за договорами, оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 розділу І цього Кодексу, та складається із сум податків, нарахованих плачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього розділу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В ході проведення перевірки ТзОВ «Ельпласт-Тепло» використано акт ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 07.02.14 р. № 88/04-62-22- 32694310 про неможливість проведення зустрічної звірки з ПП «Салфит» щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин із контрагентами за період січень-вересень 2013 року.

Даним актом встановлено, що поставки товарів не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого ) постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів.

Крім цього, звіркою ПП «Салфит» не підтверджено реальність проведених господарських операцій у січні-вересень 2013 року з контрагентами - постачальниками з урахуванням їх виду, обсягу, якості та розрахунку. Не підтверджено реальність проведених господарських операцій у січні-вересні 2013 року з контрагентами - покупцями в частині реалізації товарів (робіт, послуг), попередньо придбаних у контрагентів - постачальників за січень-вересень 2013 року.

Оскільки в ПП «Салфит» відсутні об'єкти оподаткування та не відбувалася реалізація то відповідно ТОВ «Ельпласт - Тепло» не придбавало товар від вищезазначеного суб'єкта.

Враховуючи вищенаведене не можливо підтвердити реальність проведення господарських операцій ТзОВ «Ельплат-Тепло» з ПП «Салфит».

Отже, враховуючи вищенаведене, за рахунок включення до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість за товари по яких не доведено фактичного отримання та використання їх у межах господарської діяльності ТзОВ «Ельпласт-Тепло» в порушення п. 198.3, п. 198.1, п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України завищено податковий кредит на загальну суму 114592 грн. в т.ч. за серпень 2013 року в сумі 24793 грн. за вересень 2013 року в сумі 89799 грн. по взаєморозрахунках з ПП «Салфит «.

На підставі наведеного просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі направлень на перевірку від 12.05.2014 року № 157/2201, № 158/2210, № 159/2203, № 160/2206, № 161/1702 виданих Городоцькою ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області, згідно із пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України, відповідно до наказу Городоцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області від 30.04.2014 року № 371 та відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарюванні проведена планова виїзна документальна перевірка ТзОВ «Ельпласт-Тепло», з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 року по 31.12.2013 року.

За результатами перевірки складено акт від 30.05.2014 року № 225/22-01/35009379, у висновках якого зафіксовано порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме: п.п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6, ст.198, Податкового кодексу України, в результаті встановлено заниження податку на додану вартість в періоді, що перевірявся на загальну суму 120 875,00 грн., в тому числі в : за жовтень 2012 року в сумі 205,00 грн., січень 2013 року в сумі 118,00 грн., серпень 2013 року в сумі 24 793,00 грн., вересень 2013 року в сумі 95 619,00 грн., грудень 2013 року в сумі 140,00 грн.; пп. 249.2, п. 249.3 ст. 249 розділу VI Податкового кодексу України в результаті чого встановлено заниження екологічного податку в періоді, що перевірявся на загальну суму 5,05 грн. в т.ч. за ІІ кв. 2013 року.

За наслідками проведеної перевірки Городоцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області винесено податкове повідомлення - рішення від 06.06.2014 року №, яким збільшено грошове зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 181 313,00 грн.(основний платіж - 120 875,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 60 438,00 грн.

В частині донарахування податку на додану вартість в сумі 6 283,00 грн. (за жовтень 2012 року в сумі 205,00 грн., за січень 2013 року в сумі 118,00 грн., за вересень 2013 року в сумі 5 820,00 грн. та за грудень 2013 року 140,00 грн.) по взаємовідносинах з ТОВ «Львівський хімічний завод», ТОВ «ТК «САТ», ТОВ «Алтема», ТОВ «Елді» позивач погоджується з відповідачем щодо неправомірності формування податкового кредиту.

Розглялаючи спір суд першої інстанції вірно зазначив, що Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку (який є основою будь-якого іншого обліку) господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно до даного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, первинні документи (на паперових і машино зчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п. 1.2. даного Положення господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення. Пунктом 2 цього ж Положення передбачено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

Судом з'ясовано, що на підтвердження реальності господарських операцій позивачем надано первинні документи: копію договору купівлі-продажу №300702 від 30.07.2013 року укладеного з ПП «Салфіт»; копію договору застави №44-3/08-Л від 29.12.2008 року; додаток до договору застави №44-3/08-Л від 29.12.2008 року; рахунки фактур; видаткові накладні; податкові накладні; платіжні доручення; довіреності; товарно - транспортні накладні; паспорт якості на теплогідроізольовані труби попередньо ізольовані пінополіуретаном в поліетиленовій оболонці; реєстр виданих податкових накладних; картку рахунку контрагентів; технічні умови ДСТУ Б.В.2.5.-31:2007.

Згідно наведених вище первинних документів позивачем доводиться факт купівлі товару у ПП «Салфіт» та подальшого його реалізації.

Суд вірно зазначив, що відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Згідно п. 198.2 цієї статті датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п.198.3 ст. 198 ПК України). Якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника (п. 198.4. ст. 198 ПК України). Якщо у подальшому такі товари/послуги фактично використовуються в операціях, які не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування відповідно до цього розділу (за винятком випадків проведення операцій, передбачених підпунктом196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу), чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів або встановлено факти недостачі (крадіжки), то з метою оподаткування такі товари/послуги, основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає таке використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження), у тому випадку, якщо платник податку скористався правом на податковий кредит за цими товарами/послугами. (п. 198.5 ст. 198 ПК України). Датою використання товарів/послуг вважається дата визнання витрат відповідно до розділу ІІІ цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно з п. 201.4. ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу (п. 201.6 ст. 201 ПК України).

Відповідно до п. 201.7. ст. 201 ПК України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). Згідно з п. 201.10. цієї статті податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо неправомірності винесення податкового повідомлення - рішення у частині нарахування 113 724,70 грн. із податку на додану вартість та 57 122,67 грн. штрафних санкцій.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2014 року по справі № 813/4421/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

В.Я. Макарик

Повний текст ухвали виготовлений 06.11.2015 року