Справа № 0670/7343/12
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року м. Київ К/800/46287/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Ланченко Л.В., Лосєва А.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Вишгородському районі Київської області Державної податкової служби

на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 29 березня 2013 року

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2013 року

у справі № 0670/7343/12

за позовом Державної податкової інспекції у Вишгородському районі Київської області

до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

третя особа: суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_2

про стягнення штрафних санкцій та конфіскацію грального обладнання, -

В С Т А Н О В И Л А :

Державна податкова інспекція у Вишгородському районі Київської області (далі - позивач) звернулась до суду із позовом до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (далі - відповідач), за участі третьої особи - суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2, про: стягнення штрафних санкцій у розмірі 7072000,00 грн.; конфіскацію грального обладнання у кількості 12 гральних автоматів, вилучених 27 травня 2010 року за адресою: АДРЕСА_1.

Справа неодноразово розглядалась різними судовими інстанціями.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 29 березня 2013 року у задоволені позову було відмовлено.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2013 року постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 29 березня 2013 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у Вишгородському районі Київської області Державної податкової служби, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 29 березня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2013 року і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді - до повідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

27 травня 2010 року ДПІ у Вишгородському районі Київської області, в ході проведення огляду магазину, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, який належить суб'єкту господарської діяльності - суб'єкту підприємницької діяльності - фізичній особі ОСОБА_2, було виявлено, що у приміщенні організовувалась діяльність по проведенню азартних ігор на гральних автоматах.

Згідно з протоколом огляду місця події від 27 травня 2010 року в приміщенні магазину виявлено 10 гральних автоматів, які були підключені до електроживлення, перебували в робочому стані і обладнані курюроприймачами, а також 2 гральних автомати, відключені від електроживлення. При здійсненні сеансу гри на гральному автоматі «Mega Jack» на загальну суму 20,00 грн. було виграно 30,00 грн. Виграш видано споживачеві адміністратором ОСОБА_3 (т. 1 арк. справи 9-10).

З метою встановлення власника вказаних вище гральних автоматів податковим органом було надіслано запит власнику приміщення, яке перевірялось, а саме - суб'єкту підприємницької діяльності - фізичній особі ОСОБА_2, який повідомив, зазначений магазин належить йому на праві власності та здається в оренду фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 на підставі договору оренди від 15 квітня 2010 року (т.1 арк. справи 14).

Відповідно до договору оренди 15 квітня 2010 року, укладеного між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (орендодавцем) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (орендарем), останній орендує приміщення в магазині за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 36 м2 з 15 квітня 2010 року по 15 квітня 2011 року для здійснення торгівельної діяльності та складено акт прийому-передачі майна (т. 1 арк. справи 15-17).

У зв'язку з викладеними обставинами ДПІ у Вишгородському районі Київської області була проведена перевірка за дотриманням суб'єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій, а саме: господарської одиниці - залу гральних автоматів, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, який належить суб'єкту господарської діяльності - фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1, за результатами якої складений акт від 31 травня 2010 року на бланку №000025 (зареєстрований за № 0106/1008/23/НОМЕР_1 від 01 червня 2010 року).

За висновками акта перевірки відповідачем були порушені вимоги статті 2 Закону України «Про заборону грального бізнесу», які полягали у здійсненні ним діяльності з організації та проведення азартних ігор на 12 гральних автоматів з майновим виграшем.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, з посиланням на висновок експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Управління МВС в Житомирській області від 03 грудня 2010 року № 1/1211, виходив з того, що докази, на які посилався податковий орган як на підставу для задоволення позовних вимог, не містять у собі відомостей щодо організації і проведення азартних ігор саме фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на наступне.

Згідно положень статті 2 Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) в Україні забороняється гральний бізнес та участь в азартних іграх.

При цьому, за визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), під гральним бізнесом розуміється діяльність з організації та проведення азартних ігор у казино, на гральних автоматах, у букмекерських конторах та в електронному (віртуальному) казино, що здійснюють організатори азартних ігор з метою отримання прибутку; азартною грою є будь-яка гра, умовою участі в якій є внесення гравцем ставки, що дає змогу отримати виграш (приз), і результат якої повністю або частково залежить від випадковості; організаторами азартних ігор є фізичні та юридичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють діяльність з організації і проведення азартних ігор з метою отримання прибутку.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до суб'єктів господарювання, які організовують і проводять на території України азартні ігри, застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі вісім тисяч мінімальних заробітних плат з конфіскацією грального обладнання, а прибуток (дохід) від проведення такої азартної гри підлягає перерахуванню до Державного бюджету України. Застосування санкцій, зазначених у частині першій цієї статті, здійснюється за рішенням суду, ухваленого за позовом органів державної податкової служби.

Отже, за змістом статті 3 Закону Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) санкція у вигляді конфіскації грального обладнання є обов'язковим додатковим покаранням, яке застосується в усіх випадках поряд зі штрафом за порушення суб'єктом господарювання заборони на організацію та проведення азартних ігор. Санкція у вигляді конфіскації грального обладнання полягає у примусовому позбавленні суб'єкта правопорушення права власності на таке обладнання. При цьому, за правопорушення, вчинене однією особою, не може притягатися до відповідальності інша особа. Відповідно, конфіскованим може бути лише те гральне обладнання, яке належить на праві власності суб'єкту правопорушення.

Зважаючи на те, що приписами Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що застосування штрафних санкцій з конфіскацією грального обладнання несуть суб'єкти господарювання, які організовують і проводять на території України азартні ігри, правомірність застосування наведених наслідків повинна випливати із встановлення фактів організації та проведення азартних ігор.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт організації і проведення азартних ігор саме суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1, податковим органом надано не було.

Зокрема, матеріали справи містять висновок експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Управління МВС в Житомирській області від 03 грудня 2010 року № 1/1211, з якого вбачається, що підпис, розташований у графі «Орендар» договору оренди від 15 квітня 2010 року, та в графі «Прийняв» акту прийому-передачі від 15 квітня 2010 року, виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою (т. 1 арк. справи 70-71).

Також, в письмових пояснення адміністратор грального залу ОСОБА_3 зазначила, що вона стажувалась в приміщенні, де знаходилися гральні автомати лише 3 дні, до грошей відношення не мала, у трудових відносинах з суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 не перебула і їй не відома така особа (т. 2 арк. справи 243-245).

На запит суду першої інстанції, Попільнянський районний центр зайнятості Житомирської області надав довідку від 24 вересня 2010 року № 1942, в якій зазначено перелік осіб, що перебували у трудових відносинах з ОСОБА_1, проте ОСОБА_3 у ньому не має (т. 1 арк. справи 59).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ДПІ у Вишгородському районі Київської області Державної податкової служби підлягає залишенню без задоволення, а постанова Житомирського окружного адміністративного суду від 29 березня 2013 року та ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2013 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Вишгородському районі Київської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 29 березня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ Л.В. Ланченко

_____________________ А.М. Лосєв