Справа № 2а-2729/12/1370
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" листопада 2015 р. м. Київ К/800/5681/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Головчук С.В., Мойсюка М.І.,
секретар Малина Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дібровастрий» про визнання дій неправомірними та скасування постанови за касаційною скаргою Відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06 березня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Дібровастрий», в якому просила визнати протиправними дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області Удалєєвої О.Б. щодо винесення постанови від 16 березня 2012 року про закінчення виконавчого провадження № 25792316 та скасувати вказану постанову.

В обґрунтування позову зазначила, що єдиним органом, який може видати наказ (розпорядження) про допущення ОСОБА_6 до виконання обов'язків директора ТОВ «Дібровастрий» є загальні збори учасників ТОВ «Дібровастрий», проте загальними зборами ТОВ «Дібровастрий» рішення про поновлення ОСОБА_6 на посаді директора ТОВ «Дібровастрий» не приймалось, а тому у державного виконавця були відсутні підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 06 березня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2014 року, позов задоволено. Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області Удалєєвої О.Б. при винесенні постанови від 16 березня 2012 року про закінчення виконавчого провадження № 25792316. Скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження № 25792316 від 16 березня 2012 року.

У касаційній скарзі Відділ державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, перевіривши доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вказаним вимогам закону.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі виконавчого листа № 2-364 від 04 квітня 2011 року, виданого Стрийським міськрайонним судом Львівської області, старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області Удалєєвою О.Б. 11 квітня 2011 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 25792316, якою зобов'язано боржника ТОВ «Дібровастрий» негайно виконати вимоги виконавчого документа. Стягувачем у виконавчому листі зазначено ОСОБА_6

16 січня 2012 року директором ТОВ «Дібровастрий» видано наказ № 16/01, згідно якого ОСОБА_6 приступив до виконання обов'язків директора товариства. Підставою для видачі наказу стало рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01 квітня 2014 року у справі про поновлення ОСОБА_6 на цій посаді.

Згідно акту старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області від16 березня 2012 року станом на день його складення ОСОБА_6 фактично допущено до виконання обов'язків директора ТОВ «Дібровастрий».

На підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якого виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області Удалєєвою О.Б. 16 березня 2012 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно вказаної постанови виконавче провадження закінчено на підставі поданих стягувачем копії витягу з ЄДРПОУ станом на 21 лютого 2012 року, згідно якого ОСОБА_6 є керівником ТОВ «Дібровастрий», чинного протоколу загальних зборів засновників підприємства № 1 від 12 травня 2009 року, копії наказу № 16/01 від 16 січня 2012 року, згідно з яким ОСОБА_6 приступив до виконання обов'язків директора, та акту державного виконавця від 16 березня 2012 року, яким встановлено, що ОСОБА_6 фактично допущено до виконання обов'язків директора ТОВ «Дібровастрий».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що державним виконавцем при винесенні оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження від 16 березня 2012 року № 25792316 порушено вимоги статті 76 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з чим вона є протиправною, порушує права позивача як засновника боржника у виконавчому провадженні та підлягає скасуванню.

Проте погодитись з такими висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів Вищого адміністративного суду України не може та вважає їх передчасними.

Згідно частини 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Частиною 1 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Частиною 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно статті 383 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ (частина 2 статті 384 Цивільного процесуального кодексу України).

Положеннями статей 386, 387 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Відповідно до частини 4 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01 квітня 2011 року про поновлення ОСОБА_6 на посаді директора ТОВ «Дібровастрий» прийнято судом за нормами Цивільного процесуального кодексу України. При цьому ОСОБА_4, як засновник ТОВ «Дібровастрий», брала участь у розгляді вказаної справи в якості відповідача.

Проте, приймаючи рішення про задоволення позову, суди першої та апеляційної інстанцій залишили поза увагою те, що спірні правовідносини стосуються виконання судового рішення, ухваленого за нормами Цивільного процесуального кодексу України, не встановили статус позивача як сторони у виконавчому провадженні, а відтак і не визначились до юрисдикції якого суду належить вирішення даної справи.

Не встановлення в судовому процесі зазначених вище обставин як таких, що мають суттєве значення у справі, призвело до передчасних та необґрунтованих належним чином висновків щодо прав і обов'язків сторін у даному спорі, та відповідно до положень частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, зокрема статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового судового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене, повно та об'єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06 березня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: Я.Л. Іваненко С.В. Головчук М.І. Мойсюк