Справа № 755/11106/13-а
Суддя: Савлук Т. В.
Дата ухвалення: 2013-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2013 р. м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва САВЛУК Т.В., вивчивши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Дніпровського РУ ГУМВС України в місті Києві про визнання незаконною бездіяльність суб'єкта владних повноважень щодо неповідомлення про розгляд письмового звернення та суті прийнятого рішення,

в с т а н о в и в :

До Дніпровського районного суду міста Києва, як місцевого адміністративного суду, надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Дніпровського РУ ГУМВС України в місті Києві про визнання незаконною бездіяльність суб'єкта владних повноважень щодо неповідомлення про розгляд письмового звернення та суті прийнятого рішення.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Визначення поняття "справа адміністративної юрисдикції" наведено у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, під якою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією з сторін є суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пункт шостий частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України містить положення, згідно з яким адміністративний позов це звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Суб'єкт владних повноважень згідно з пунктом 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб'єкта, а цей суб'єкт відповідно зобов'язаний виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

У пункт першому частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Виходячи з цілісності та системного аналізу Кодексу адміністративного судочинства України можливо встановити наступні критерії визначення компетенції адміністративного суду у спорі: по-перше - наявність публічного характеру правовідносин, по-друге - хоча б однією стороною правовідносин є суб'єкт владних повноважень у зв'язку з виконанням владних управлінських функцій, по-третє - між сторонами виник спір, компетенція адміністративних судів на який поширена дією ст. 17 КАС України і такий спір не віднесений до компетенції інших судів.

Звертаючись з позовом до суду, позивач ОСОБА_1 просить визнати незаконною бездіяльність Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві щодо неповідомлення письмово ОСОБА_1 про результати розгляду заяви від 08 квітня 2013 року і

суть прийнятого рішення.

Однак, виходячи із суті звернення ОСОБА_1 до Дніпровського РУ ГУМВС України в місті Києві вбачається, що відносно позивача було вчинено протиправні дії, що стало підставою звернення до правоохоронних органів з заявою про злочин, при цьому позивач вимогам надати письмові докази, які безпосередньо стосуються розслідування кримінальної справи, в той же час порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, та право на оскарження регулюються положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно ч. 2 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За правилами Кодексу адміністративного судочинства України регламентований порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підвідомчості інших судів.

Правовідносини, що мають місце під час розгляду заяв про злочини, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, та право на оскарження регламентовані Параграфом 1 глави 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Тому перевірка скарг на рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, в компетенцію яких входить право проводити досудове розслідування, чи прокурора, має відбуватись у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ.

Отже, надання юридичної оцінки скаргам щодо прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора, стосовно заяв і повідомлень про вчиненні злочини, за приписами КАС України є недопустимим, оскільки положення ст. 17 КАС України виключають юрисдикцію адміністративних судів щодо справ, які належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Слід зазначити, що зміст п. 2 рішення Конституційного Суду України №19-рп/2011 від 14.12.2011 року зводиться до того, що скарги осіб стосовно прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб'єктом владних повноважень щодо заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини суди повинні розглядати і вирішувати у кримінальному судочинстві.

Тому, дана справа не є публічно-правовим спором і не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції (адміністративна справа), яке наведене у п.1 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України.

Компетенція адміністративних судів, встановлена ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України, на цей спір не поширюється.

Цей позов не є адміністративним, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.109 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо, заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене та керуючись п.1 ч.1 ст.109, ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського РУ ГУМВС України в місті Києві про визнання незаконною бездіяльність суб'єкта владних повноважень щодо неповідомлення про розгляд письмового звернення та суті прийнятого рішення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом 5-ти днів з дня отримання копії ухвали.

С у д д я: