Справа № 638/18820/15-а
Суддя: Руднєва О. О.
Дата ухвалення: 2015-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2015 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого, судді: Руднєвої О.О.

При секретареві Романовій О.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова справу за адміністративним позовом ОСОБА_11 до Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області про визнання протиправним та часткове скасування рішення про примусове повернення з України громадянина Йорданії ОСОБА_8 (ОСОБА_8) та накладення заборони на в'їзд в Україну терміном на 3 роки, яке винесене 05.06.2015 року Начальником Комінтернівського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області та узгоджене В.О. Начальника ГУ ДМС України в Харківській області,-

УСТАНОВИВ:

09 листопада 2015 року адвокат Костів Тарас Зіновійович, діючи на підставі угоди, укладеної з представником громадянина Йорданії ОСОБА_11 ( ОСОБА_11), ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_5 та на підставі угоди, укладеної (Онлайн) з громадянином Йорданії ОСОБА_11 ( ОСОБА_11), ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся з адміністративним позовом до суб'єкта владних повноважень Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області до Дзержинського районного суду м. Харкова.

В адміністративному позові громадянин Йорданії ОСОБА_11 ( ОСОБА_11), ІНФОРМАЦІЯ_1 просить визнати дії суб'єкта владних повноважень протиправними, частково скасувати рішення про примусове повернення з України громадянина Йорданії ОСОБА_8 (ОСОБА_8) та накладення заборони на в'їзд в Україну терміном на 3 роки, яке винесене 05.06.2015 року Начальником Комінтернівського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області та узгоджене В.О. Начальника ГУ ДМС України в Харківській області, а саме в частині накладення заборони на в'їзд в Україну терміном на 3 роки. Свої вимоги позивач за адміністративним позовом обґрунтовує порушенням свого права на навчання та невірним застосуванням до нього вимог ст. 13,26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

В судовому засіданні представник позивача за угодою, адвокат Костів Т.З. позовні вимоги свого довірителя підтримав в повному обсязі та пояснив, що його довіритель добросовісно виконав Постанову, яку винесено 05.06.2015 року Начальником Комінтернівського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області та узгоджене В.О. Начальника ГУ ДМС України в Харківській області та 07.06.2015 року покинув територію України, що підтверджується відміткою в паспорті громадянина Йорданії ОСОБА_11 ( ОСОБА_11) № К 990052 від 01.08.2010 року. Також пояснив, що згідно з вимогами ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадянина України за рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) з подальшим повідомленням протягом 24 годи прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Такий строк не може перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Також звернув увагу на те, що ч.2 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачає, що рішення про примусове повернення іноземців або осіб без громадянства, зазначених у ч.1 ст.26 цього Закону може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну, а може не супроводжуватися цією забороною.

Представник суб'єкта владних повноважень за дорученням, ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечував, пояснивши, що 05.06.2015 року Начальник Комінтернівського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області та В.О. Начальника ГУ ДМС України в Харківській області діяли на підставі вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та виключно в межах наданих їм повноважень. Пояснив, що у зв'язку з тим, що іноземець нелегально перебував на у нього відсутні всі підстав для перебування в Україні.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали адміністративного позову, суд приходить до наступного:

05.06.2015 року Начальником Комінтернівського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області Веселовою В.Г. винесено рішення про примусове повернення з України громадянина Йорданії ОСОБА_8 (ОСОБА_8), ІНФОРМАЦІЯ_2 та накладення на нього заборони на в'їзд в Україну терміном на 3 роки, яке 05.06.2015 року узгоджене В.О. Начальника ГУ ДМС України в Харківській області І.В. Адамовим.

07.06.2015 року громадянин Йорданії ОСОБА_11 ( ОСОБА_11), ІНФОРМАЦІЯ_2 вимоги рішення суб'єкта владних повноважень виконав та покинув території України.

Протокол про адміністративне правопорушення було складено 04.06.2015 року (арк..15) та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП з виплатою штрафу в сумі 510,00 гривень.

У відповідності з наданим свідоцтвом НОМЕР_1(арк..13) позивач з 14.12.2009 року по 02.07.2010 року навчався на підготовчому відділенні для іноземних громадян Харківського Національного Університету радіоелектроніки, з 12.10.2010 року по 04 лютого 2015 року навчався в Харківському національному Університеті ім.. Каразіна В.Н.(арк..14).

За весь час перебування в Україні ніяких правопорушень не скоїв.

З часу складання протоколу 04.06.2015 року до прийняття рішення про повернення та заборону в'їзду в Україну 05.06.2015 року минула по суті одна доба, що позбавило громадянина Йорданії скористуватися правовою допомогою, що суд вважає неприпустимим. Незважаючи на роз'яснення вимог ст.268 КУпАП щодо права користуватися допомогою адвоката або іншого фахівця в галузі права така допомога надана не була в порушення вимог ст.59 Конституції України, крім того протокол та рішення складене на державній мові у відповідності до вимог ст.10 Конституції України, а згідно з свідоцтвом НОМЕР_1(арк..13), позивач вивчав тільки російську мову, перекладача при притягненні до адміністративної відповідальності та при прийнятті рішення 05.06.2015 року Суб'єктом владних повноважень забезпечено не було, що є порушенням вимог ст. 16 КУпАП.

Позивачем надано суду докази тим обставинам, що Дніпропетровський медичний інститут традиційної і нетрадиційної медицини запросив його на навчання (арк..43).

Ст.15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено перелік документів для іноземців та осіб без громадянства, для в'їзду в Україну та виїзду з України. У відповідності з п.1ч.1 ст.15 вищевказаного Закону вбачається, що в'їзд в Україну та виїзд з України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в'їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Таким чином, судом встановлено, що 18 грудня 2014 року за паспортом № К 990052 від 01.08.2010 року в Україну через аеропорт Бориспіль прибув громадянин Йорданії ОСОБА_11 ( ОСОБА_11) (арк..справи 8,53). З матеріалів самого оскаржуваного рішення вбачається (арк..6), що позивач мав посвідку на тимчасове проживання в Україні серії ТР № 0437898 від 05.09.2013 року до терміном дії 31.07.2015 року.

Суд вбачає, що позивач на територію України прибув на законних підставах як громадянин Йорданії ОСОБА_11 ( ОСОБА_11), ІНФОРМАЦІЯ_2, а повернуто з України в місце постійного проживання громадянина Йорданії ОСОБА_8 (ОСОБА_8),ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд приходить до висновку, що рішення, яке винесене 05.06.2015 року Начальником Комінтернівського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області Веселовою В.Г. та узгоджене В.О. Начальника ГУ ДМС України в Харківській області про примусове повернення з України громадянина Йорданії ОСОБА_8 (ОСОБА_8),ІНФОРМАЦІЯ_2 та накладення на нього заборони на в'їзд в Україну терміном на 3 роки, яке 05.06.2015 року узгоджене В.О. Начальника ГУ ДМС України в Харківській області І.В. Адамовим не відповідає вимогам ст.15 Закону України, бо по суті з України повернуто не ту особу, яка вказана в паспорті громадянина Йорданії № К 990052 від 01.08.2010 року.

У відповідності зі ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст.72 цього Кодексу.

Згідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, що до якої встановлено ці обставини.

Суб'єкт владних повноважень в особі Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області ніяких доказів обґрунтованості винесення рішення 05.06.2015 року Начальником Комінтернівського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області та узгоджене В.О. Начальника ГУ ДМС України в Харківській області, а саме в частині накладення заборони на в'їзд в Україну терміном на 3 роки суду не надав.

У відповідності до ст.26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами та свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України - за винятками, встановленими Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України.

У відповідності до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом…..

Статтею 26 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено наступне :

1. Іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

2. Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в'їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

3. Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері захисту державного кордону.

Частина третя статті 26 із змінами, внесеними згідно із Законом № 5459-VI від 16.10.2012\

4. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

5. Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

6. Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

З метою контролю за виконанням іноземцем та особою без громадянства рішення про примусове повернення службові особи органу охорони державного кордону чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, можуть супроводжувати такого іноземця та особу без громадянства по території України.

Абзац другий частини шостої статті 26 із змінами, внесеними згідно із Законом № 5459-VI від 16.10.2012\

7. У разі прийняття рішення про примусове повернення в паспортному документі іноземця або особи без громадянства скасовується віза і вилучаються документи, що підтверджують законні підстави перебування в Україні.

8. Примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Також суду тільки в усній формі пояснено, що виконано вимоги ч 1 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та направлено повідомлення прокурору про прийняття такого рішення. Письмових доказів цьому суду не надано.

Таким чином, позивач дійсно з 04.02.2015 року перебував на території України після втрати підстав для такого перебування, бо п.14 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачає, що нелегальним мігрантом, тобто іноземцем є особа, яка законно прибула в Україну, але після закінчення визначеного їй терміну перебування втратила підстави для подальшого перебування та ухилялася від виїзду з України.

Між тим, доказів тим обставинам, що позивачу ОСОБА_11 ( ОСОБА_11) було роз'яснено, що саме з дня відрахування з навчання він втрачає право подальшого перебування в Україні, суду не надано.

Як вказано вище за текстом мотивувальної частини судового рішення в посвідці на тимчасове проживання в України серії ТР № 043788 від 05.09.2013 року вказано, що термін перебування на території України встановлено до 31.07.2015 року, що й зазначено в рішенні про видворення(арк..6).

З доказів, які надано відповідачем не вбачається обґрунтованості висновку, щодо необхідності заборони на в'їзд в Україну громадянина Йорданії ОСОБА_11 (ОСОБА_11), ІНФОРМАЦІЯ_2.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що позивачу заборонено в'їзд в Україну з тих підстав, що це необхідно для здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні, але ці обставини суду не доведені, бо в матеріалах, на підставі з якими винесене рішення 05.06.2015 року відсутні відомості про те, що громадянин Йорданії ОСОБА_11 ( ОСОБА_11), ІНФОРМАЦІЯ_2 хворіє на якусь небезпечну хворобу та може цим погрожувати охороні здоров'я громадян України та інших осіб, які проживають в Україні, також не доведено і ті обставини, що він чим-то погрожував захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» чітко регламентовано підстави для заборони в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, а саме:

1. В'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;

якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

Абзац шостий частини першої статті 13 із змінами, внесеними згідно із Законом № 406-VII від 04.07.2013\

якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну;

якщо така особа намагається здійснити в'їзд через контрольні пункти в'їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в'їзду - виїзду.

Частину першу статті 13 доповнено абзацом восьмим згідно із Законом № 1207-VII від 15.04.2014\

2. За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в'їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Частина друга статті 13 із змінами, внесеними згідно із Законом № 1207-VII від 15.04.2014\

3. Рішення про заборону в'їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Суд приходить до висновку, що в судовому засіданні доказів обґрунтованості та законності висновку суб'єкта владних повноважень про заборону на в'їзд в Україну терміном на 3 роки не надано, рішення про заборону на в'їзд винесене 05.06.2015 року суб'єктом владних повноважень винесено передчасно та безпідставно.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 11 КАС України, суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим, тому, дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд вбачає підстави для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до вимог ст.160 КАС України судом встановлено, що обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов мали місце і це знайшло своє підтвердження дослідженими судом доказами по справі.

Керуючись ст.ст. 26,55 Конституції України, ст.ст.2, 6-14 159,160,187-5 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.1,13,15,26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», -

СУД ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_11 до Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області про визнання протиправним та часткове скасування рішення про примусове повернення з України громадянина Йорданії ОСОБА_8 (ОСОБА_8) та накладення заборони на в'їзд в Україну терміном на 3 роки, яке винесене 05.06.2015 року Начальником Комінтернівського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області та узгоджене В.О. Начальника ГУ ДМС України в Харківській області - визнати обґрунтованим та задовольнити.

Визнати протиправним рішення Начальника Комінтернівського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області , яке узгоджене В.О. Начальника ГУ ДМС України в Харківській області, яке винесене 05.06.2015 року в частині накладення заборони на в'їзд в Україну терміном на 3 (три) роки.

Скасувати рішення Начальника Комінтернівського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області, яке узгоджене В.О. Начальника ГУ ДМС України в Харківській області, яке винесене 05.06.2015 року в частині накладення заборони на в'їзд в Україну терміном на 3 (три) роки громадянину Йорданії ОСОБА_11 ( ОСОБА_11), ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постанову можливо оскаржити до Харківського Апеляційного Адміністративного Суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 5-ти днів з дня проголошення, а особою, яка не брала участі в судовому розгляді в той же строк після отримання копії зазначеної постанови.

Постанову з мотивувальною частиною виготовлено судом після проголошення вступної та резолютивної частини постанови, 20.11.2015 року.

Головуючий, суддя О.О.РУДНЄВА

Постанову виготовлено головуючим власноруч в нарадчій кімнаті

Суддя О.О.РУДНЄВА