Справа № 804/15281/15
Суддя: Власенко Денис Олександрович
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Власенка Д.О.
присекретарі судового засідання Гелетій М.Т.
представника позивача Солошенка С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РОСТІНСЕРВІС" до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувані рішення прийнято на підставі висновків актів перевірки, які не відповідають дійсності, є безпідставними та необґрунтованими припущеннями, а під час проведення перевірок податковою інспекцією проігноровані вимоги чинного законодавства України.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві.
Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, явку повноважного представника у судове засідання не забезпечив, причини неявки суду не повідомив; заперечень проти позову не надав.
Враховуючи обмеженість строку вирішення справи та те, що відповідач - суб'єкт владних повноважень - був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, суд не вбачає підстав для відкладання розгляду справи, та вважає можливим розглядати справу без участі представника відповідача за наявними у ній доказами відповідно до частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що посадовими особами Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Ростінсервіс» (далі по тексту - ТОВ «Ростінсервіс») з питань дотримання вимог податкового законодавства України в частині спалти податку на додану вартість по взаємовідносинам з постачальниками та покупцями за період грудень, січень 2014 року.
За результатами вказаних перевірок ДПІ у Ленінському районі складено акт перевірки N-404/04-67-22-04/39296893 від 10.04.2015 року та акт №505/04-67-22- 04/39296893 від 07.05.2015 року.
Згідно висновків зазначених актів податковим органом були встановлені наступні порушення вимог податкового законодавства:
1. Відсутність об'єктів оподаткування та неможливість реального здійснення ТОВ «Ростінсервіс» операцій по ланцюгу з постачальниками ТОВ «ТД Продінвестпостач» за період грудень 2014 року на суму ПДВ 1368965,64 та ТОВ «Інтехмет» за період грудень 2014 року на суму ПДВ 598781,95 грн.
2. Порушення п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198, п.201.1 ст. 201 ПК України, врезультаті чого занижено податок на додану вартість у грудні 2014 року на суму 1123951,00 грн.
3. Відсутність об'єктів оподаткування та неможливість реального здійснення ТОВ «Ростінсервіс» операцій по ланцюгу з постачальниками ТОВ «Арзам» за період січень 2015 року на суму ПДВ 2 861020,63 грн. та ТОВ « Інтехмет» за період січень 2015 року на суму ПДВ 520 214,26 грн.
4. 2. п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового Кодексу України від 02.12.10 за Ns2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість у січні 2015 року на суму 3 381 235 грн.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає, що відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий Кодекс України.
Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно пункту 58.1. ст. 58 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.
При цьому статтею 54 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема, дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках;
У відповідності до пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням чи виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку або придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями та іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Виходячи із системного аналізу вказаних норм Податкового кодексу України, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит не ставиться у залежність від дотримання вимог податкового законодавства і сплатою податку до бюджету іншими суб'єктами господарювання.
Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту для цілей оподаткування податком на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.
Тобто, для підтвердження даних податкового обліку платника податку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Господарською операцією, згідно зі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Також, вказана вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов'язкова ознака господарської операції, кореспондує і з нормами Податкового кодексу України. При цьому, сама собою відсутність окремих документів (ліцензій, дозволів і т.п.), а так само помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.
Судом встановлено, що підприємство позивача у перевіряємому періоді мало господарські відносини з постачальниками ТОВ «Арзам» за період січень 2015 року на суму ПДВ 2 861 020,63 грн. та ТОВ «Інтехмет» за період січень 2015 року на суму ПДВ 520 214,26 грн. Також ТОВ «Ростінсервіс» з ТОВ «Інтехмет» у грудні 2014 року мали взаємовідносини на загальну суму З 592 691,70 грн. (в т.ч. ПДВ - 598 781,95 грн.) та з ТОВ «ТД Продінвестпостач» у грудні 2014 року на загальну суму 8 213 793,83 грн. (в т.ч. ПДВ 1 368 965,64 грн.).
В матеріалах справи відсутні докази визнання недійсними вказаних договорів, укладених позивачем з вищезазначеними контрагентами. Факт укладення цих договорів та їх виконання сторонами підтверджується фактичними обставинами справи, зокрема первинними документами, які фіксують здійснення господарських операцій на виконання умов договорів.
Всі надані первинні документи відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та мають всі необхідні реквізити (печатки підприємств, підписи уповноважених осіб тощо) як наслідок - вони є такими, які підлягають обов'язковому врахуванню як в бухгалтерському, так і в податковому обліку.
Як вбачається зі змісту актів перевірок N 404/04-67-22-04/39296893 , №505/04-67-22- 04/39296893 відповідач встановлюючи порушення податкового законодавства з боку ТОВ «Ростінсервіс» виходив з наступних фактів:
по-перше - в договорі комерційного представництва (агентський договір) від 31.10.2014р. №3110-о укладеного між ТОВ «Ростінсервіс» та ТОВ «Інтехмет» зазначені банківські реквізити, які було відкрито після укладеного договору, що свідчить про неможливість проведення фінансово-господарських операцій з використанням банківських рахунків;
по-друге - встановлення в процесі аналізу інформаційних баз даних ОДПІ факту відсутності у ТОВ «Інтехмет», ТОВ «ТД Продінвестпостач», ТОВ «Арзам» необхідних умов для здійснення господарської діяльності. Слід вказати, що в основу аналізу інформаційних баз ОДПІ була покладена інформація про те, що ТОВ «Інтехмет», ТОВ «ТД Продінвестпостач», ТОВ «Арзам» має стан платника 8 (до ЄДР внесено запис про відсутність за місцем знаходження), не визнано декларації з ПДВ, не подано податковому органу додаток AM декларації з податку на прибуток, що на думку відповідача свідчить про відсутність основних засобів, складських приміщень, транспортного та торгівельного обладнання для здійснення господарської діяльності;
Щодо висновків акту про те, що в договорі комерційного представництва (агентський договір) від 31.10.2014р. №3110-о, укладеного між ТОВ «Ростінсервіс» та ТОВ «Інтехмет», зазначені банківські реквізити, які було відкрито після укладеного договору, що свідчить про неможливість проведення фінансово-господарських операцій з використанням банківських рахунків, суд зазначає наступне.
Так, суд погоджується з наданими представником позивача поясненнями у судовому засіданні, що відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу (далі - ЦК України), договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Положеннями ст. 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто, нормами ЦК України передбачена свобода договору, яка реалізується, в тому числі, можливістю для сторін вносити зміни до змісту укладених договорів. На час укладення договору комерційного представництва Сторони не мали можливості зазначити банківські реквізити (рахунки), які будуть відкриті у майбутньому, але це є свідченням того, що до даного договору були внесені зміни, відповідно до яких було зазначено нові реквізити. Представник позивача пояснив, що під час проведення перевірки саме остаточна (кінцева) редакція договору була надана до огляду.
Враховуючи наявність всіх істотних умов договору комерційного представництва, а також те, що жодним нормативним актом не встановлено заборону змінювати банківські реквізити під час дії зобов'язання, суд вважає, що висновки актів перевірок про неможливість проведення фінансово - господарських операцій з використанням банківських рахунків не грунтуються на нормах діючого законодавства та по своїй суті є суб'єктивним припущенням державного інспектора-ревізора.
Щодо висновків акту перевірки про відсутність у ТОВ «Інтехмет», ТОВ «ТД Продінвестпостач», ТОВ «Арзам» необхідних умов для здійснення господарської діяльності, внаслідок здійснення відповідачем аналізу інформаційних баз даних ОДПІ, суд зазначає наступне.
Як вбачається зі змісту актів перевірок N 404/04-67-22-04/39296893, №505/04-67-22- 04/39296893 відповідач, встановлюючи порушення податкового законодавства ТОВ «Ростінсервіс» по господарським операціям з ТОВ «Інтехмет», ТОВ «ТД Продінвестпостач», ТОВ «Арзам» базувався на аналізі інформаційних баз даних ОДПІ, якими підтверджується факт відсутності у контрагентів позивача необхідних умов для здійснення господарської діяльності, порушення та неналежне здійснення податкової дисципліни даними підприємствами.
Суд критично ставиться до таких посилань відповідача в акті перевірки, оскільки ТОВ «Ростінсервіс» не несе і не може нести відповідальності за іншого платника, навіть, якщо вони перебували між собою у господарських взаємовідносинах. Висновки органу ДПІ прямо суперечать практиці Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права.
Зокрема, будь-яких доказів щодо обізнаності ТОВ «Ростінсервіс» про можливе фіктивне підприємництво його контрагентів в актах перевірки не міститься. Також акт перевірки не містить обгрунтованих доказів того, що ТОВ «Інтехмет», ТОВ «ТД Продінвестпостач», ТОВ «Арзам», як суб' єкти господарювання та платники ПДВ, на момент вчинення господарських операцій з ТОВ «Ростінсервіс» не мали необхідний обсяг дієздатності або вчинили порушення податкового законодавства.
Згідно з приписами ст. 244-2 КАС України, висновки викладені у рішеннях Верховного Суду України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.
31 січня 2011 року Верховним Судом України винесена постанова у справі за позовом закритого акціонерного товариства «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення. В рішенні Верховного суду України по цій справі зазначено, що у постановах Верховного Суду України від 9 вересня 2008 року у справі N 21-500во08, від 1 червня 2010 року у справі N 21-573во10 Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.
Таким чином, суд вважає, що відповідач неправомірно поклав на ТОВ «Ростінсервіс» відповідальність за можливі протиправні дії його контрагентів, оскільки діючим законодавством України не передбачена можливість позбавлення платника податків права на формування показників податку на додану вартість в разі порушення його контрагентами вимог податкового законодавства.
Вказана позиція також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява N-3991/03), де Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009р. зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пеню. Такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами права власності.
Суд звертає увагу, що ТОВ «Ростінсервіс», як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за несплату податків продавцем, порушення ним правил здійснення господарської діяльності.
Окрім того, межі юридичної відповідальності кожного платника податків, яка відповідно ст.61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визначаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником податків. Притягнення суб' єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що були вчинені іншими особами, згідно із законом неможливе.
У податковому праві визнається принцип добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.
Якщо контрагент не виконав, або не виконує свої зобов'язання по дотриманню вимог податкового та іншого законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для нього, як платника податків. Податковий орган не має жодних правових підстав втручатися в господарську діяльність іншого суб'єкта господарювання.
Під час розгляду справи відповідачем за правилами частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України не спростовано достовірності відомостей первинних та розрахункових документів, поданих платником податків на підтвердження факту реальності здійснення господарських операцій за спірними правочинами, відповідачем не доведено неможливості проведення господарських операцій з урахуванням фізичних характеристик товару, просторових та часових факторів, економічних чинників, не подано доказів відсутності руху активів у процесі здійснення господарської операції, доказів відсутності зміни стану та структури активів, зобов'язань чи власного капіталу сторін спірних правочинів, доказів отримання майнової вигоди чи права на таку вигоду будь-кого з учасників операції виключно шляхом зменшення бази оподаткування з певного податку та/або отримання коштів із Державного бюджету за одночасної відсутності об'єктивної можливості отримати майнову вигоду від цієї операції в інший спосіб, доказів отримання позивачем товарів (робіт, послуг) від іншої особи ніж сторона за правочином.
У ході розгляду справи відповідачем не доведений факт несумісності предмету спірних правочинів з напрямом господарської діяльності позивача. Доказів того, що у спірних правовідносинах позивач та його контрагент є пов'язаними особами, були обізнані з обставинами організації господарської діяльності один одного, діяли взаємоузгоджено та зловмисно, маючи на меті завдати шкоди інтересам Держави, мали інший матеріальний інтерес, ніж виконання зобов'язань за спірними правочинами, вчинені правочини об'єктивно не були потрібні для організації господарської діяльності позивача, господарські операції за спірними правочинами були відображені лише в документообігу, а фактично не відбулись і не спричинили змін у структурі і складі активів сторін спірних правочинів, - відповідач до суду не подав.
Таким чином, оцінивши докази, які є у справі, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення не відповідають вимогам законодавства, в зв'язку з чим адміністративний позов підлягає задоволенню.
Згідно частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
Оскільки ухвалою суду від 28 жовтня 2015 року позивачу відстрочено сплату судового збору до вирішення справи по суті, судові витрати по справі не стягуються.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративногосудочинстваУкраїни, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "РОСТІНСЕРВІС" до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.
Апеляційна скарга на постанову суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 23 листопада 2015 року

Суддя Д.О. Власенко