Справа № 2а/0470/16986/11
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2015 року м. Київ К/800/56609/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Бившевої Л.І.

Пилипчук Н.Г.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу

Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м.Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів (правонаступник Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м Дніпропетровську ДПС )

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2012

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2013

у справі № 2а/0470/16986/11

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Біотрейд»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м Дніпропетровську ДПС

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12 серпня 2011 року № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 44830,60 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2012, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2013, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення СДПІ по роботі з ВПП у м.Дніпропетровську ДПС від 12.08.2011 № про зменшення розміру від?ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 44830,60 грн.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняття нового рішення про відмову в позові, з підстав невірного застосування норм матеріального права.

Перевіривши під час попереднього судового засідання повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Біотрейд» з питань правильності формування від'ємного значення податку на додану вартість по деклараціям за лютий, березень, квітень і травень 2011 року, за результатами якої складено акт від 03.08.2011 № 1291/08-02/4-30502509.

За висновками акта перевірки позивачем допущено порушення п. 198.3 ст. 198, ст.200, 201 Податкового кодексу України, а також статей 203, 215, 216 Цивільного кодексу України в частині недодержання в момент вчинення правочину вимог, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по взаємовідносинам з ПП «ЛФ Чиж-2010», ТОВ «ПКФ «Дельта», ТОВ «Ексім-Транзит», ТОВ «ПО Енергоремонт», що призвело до неправомірного включення до складу податкового кредиту суму ПДВ в розмірі 44830,60 грн. і завищення від'ємного значення податку в деклараціях з ПДВ в лютому, березні, квітні 2011 року на загальну суму 44830,60 грн.

На підставі акта перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.08.2011 № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у лютому 2011 року в сумі 15005,34 грн., у березні 2011 року в сумі - 28496,02 грн., у квітні 2011 року - 1329,24 грн., а всього на суму 44830,60 грн.

За результатами адміністративного оскарження скарги платника залишені без задоволення.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, на які посилається відповідач у касаційній скарзі, та вважає, що судами повно встановлено обставини у справі, яким надана правильна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні відносини.

Згідно пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

Відповідно до п.198.1, п.198.3 ст.198 цього Кодексу податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт і послуг), вартість яких відноситься до складу витрат виробництва (обігу). Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до п.201.10 ст.201 цього Кодексу, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, для підтвердження наявності підстав для включення сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за придбані товари до складу податкового кредиту, необхідні первинні документи (платіжні доручення, податкові накладні, акти виконаних робіт тощо), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем були укладені договори транспортного експедирування з ПП «ЛФ «Чиж-2010» від 01.02.2011 №18/11, з ТОВ «ПКФ «Дельта» від 08.11.2010 №145/10, з ТОВ «Ексим-Транзит» від 01.02.2011 № 40 М, з ТОВ «ПО Енергоремонт» від 16.03.2011 № 44 М.

За умовами вищезазначених договорів Експедитор (ПП «ЛФ «Чиж-2010»,ТОВ «ПКФ «Дельта», ТОВ «Ексим-Транзит», ТОВ «ПО Енергоремонт») зобов'язалось за плату та за рахунок ТОВ «Біотрейд» (Замовник) виконати або організувати виконання послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів - транспортно-експедиційні послуги, у зв'язку з чим, від свого імені або від імені Замовника міг укладати договори перевезення вантажів з перевізниками, або виконати перевезення самостійно.

Для цього Замовник (ТОВ «Біотрейд») направляв Експедитору (ПП «ЛФ «Чиж-2010»,ТОВ «ПКФ «Дельта», ТОВ «Ексим-Транзит», ТОВ «ПО Енергоремонт») заявки на перевезення, у яких окрім іншого відповідно до п. 5.2. вказаних договорів сторонами погоджувалась також загальна вартість транспортно-експедиторських послуг.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», п. 1, 11.1, 11.5-11.6 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні та ст. 71 КАС України транспортно-експедиційні послуги, надані ПП «ЛФ «Чиж-2010», ТОВ «ПКФ «Дельта», ТОВ «Ексим-Транзит», ТОВ «ПО Енергоремонт», повинні бути підтверджені товарно-транспортними накладними.

Наявність у позивача товарно-транспортних накладних, які підтверджують транспортування товару ТОВ «Біотрейд» (Замовника) на адресу його філій або покупців встановлено судом та не заперечується відповідачем.

На виконання вказаних договорів ПП «ЛФ Чиж-2010», ТОВ «ПКФ «Дельта», ТОВ «Ексім-Транзит», ТОВ «ПО Енергоремонт» на адресу ТОВ «Біотрейд» були оформлені: замовлення - додатки на перевезення товару; акти здачі-прийомки виконаних транспортно-експедиційних послуг по перевезенню товару (напоїв) та виписані податкові накладні. Розрахунки за надані послуги здійснені позивачем через розрахунковий рахунок, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками.

Висновки відповідача про визнання правочинів, укладених позивачем з ПП «ЛФ Чиж-2010», ТОВ «ПКФ «Дельта», ТОВ «Ексім-Транзит», ТОВ «ПО Енергоремонт», нікчемними на підставі результатів невиїзних перевірок вказаних контрагентів, оскільки у підприємств відсутні необхідні умови для досягнення результатів проведення фінансово-господарських операцій з виконання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню в силу відсутності трудових ресурсів, відсутності основних засобів, виробничих приміщень, транспортних засобів, засновані на припущеннях, що суперечить ст.159 КАС України.

У розумінні ст. 124 Конституції України та ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними та допустимими доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст. 191 та ст. 212 Кримінального кодексу України, або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст. ст. 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Натомість наявність у позивача належно оформлених первинних документів, які були належним чином відображені ним у податковому обліку, відповідачем не спростовано, жодних свідчень того, що спірні угоди та/або їх виконання спричинило заниження чи приховування об'єктів оподаткування у відповідних господарських операціях з боку їх учасників, у справі не встановлено.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій, бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої та апеляційної інстанції, виконавши всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили справу у відповідності з нормами матеріального права та постановили обґрунтоване рішення, підстав для їх скасування, з мотивів викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м.Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2012 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-239№ КАС України безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Л.І.Бившева

Н.Г.Пилипчук