Справа № 2-а-4499/11
Суддя: Тимченко Л. М.
Дата ухвалення: 2011-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 2-а-4499/11
ПОСТАНОВА

Іменем України

"30" червня 2011 р. Суддя Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Тимченко Л.М. розглянувши у скороченому провадженні в м. Олександрії справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Олександрійському районі про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, визнання протиправною бездіяльності щодо нездійснення підвищення до пенсії за віком та зобов`язання здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії як «дитині війни» за період з 01.01.2006 року до 01.01. 2009 року виплату щомісячної допомоги відповідно до вимог Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та виконання рішень Конституційного суду України від 09 липня 2007 року,-

встановив :

ОСОБА_1 (надалі - Позивач) звернувся до суду із позовом до Управління Пенсійного фонду України в Олександрійському районі (надалі - Відповідач) про відновлення строків звернення до суду та виплату державної соціальної допомоги за період з 01.01.2006 року по 01.01.2009 року, зобов`язання виконати рішення Конституційного суду України від 09.07.2007 року, мотивуючи свої вимоги тим, що він має статус «Дитини війни», і відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (надалі Закон), йому повинна виплачуватись щомісячно соціальна допомога у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Відповідач не виконує вимоги вказаного закону.

Посилаючись на наведене Позивач в заяві до суду просить визнати бездіяльність Відповідача щодо нездійснення підвищення до пенсії протиправною, зобов`язати Відповідача здійснити нарахування допомоги за період з 09.07.2007 року по 01.01.2009 року включно, та на час розгляду справи в суді та в подальшому - стягнувши на його користь суму невиплаченої соціальної допомоги за весь період та зобов`язати Відповідача здійснювати нарахування та виплату державної соціальної допомоги і в подальшому.

В частині вимог позивача за період 07 липня 2007 року провадження у справі відкрито. В іншій частині позовні вимоги залишено без розгляду.

Відповідач копію ухвали про відкриття скороченого провадження у справі отримав,

однак у вказаний строк не подав письмове заперечення проти позову, письмових заяв чи

клопотань до суду також не надійшло.

Розгляд справи проведено у порядку скороченого провадження, поскільки повідомлені

сторонами обставини справи є достатніми для прийняття судового рішення.

В запереченнях до адміністративного позову Відповідач посилався на те, що ст. 6 Закону щодо підвищення пенсії було призупинено згідно з Прикінцевими положеннями Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік», відповідно до ст. 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» підвищення пенсії «Дітям війни» у 2007 році мало здійснюватись у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Разом з тим, дія ст. 6 Закону була зупинена п. 12 ст. 71 вказаного закону про бюджет.

Що стосується 2008 року, то Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107 від 28 грудня 2007 року у ст. 6 Закону внесені зміни, що стосуються «Дітей війни» (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), а саме : до пенсії виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Згідно рішення Конституційного суду України від 09 липня 2007 року №6-рп було визнано таким, що не відповідає Конституції України положення ст. 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (про соціальні гарантії дітей війни).

На думку Відповідача, хоча рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 Закон України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» в частині зміни редакції ст. 6 Закону визнаний неконституційним, разом з тим п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України № 530 від 28 травня 2008 року встановлено, що «Дітям війни» (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Закону України «Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії виплачується підвищення у розмірах : з 22 травня 2008 року 48 грн. 10 коп., з 1 липня 2008 року 48 грн. 20 коп., з 1 жовтня 2008 року 49 грн. 80 коп., Відповідач заперечує той факт, що було грубо порушено права Позивача та не повідомлено про зміни в законодавстві, оскільки надбавка «Дітям війни» нараховується та виплачується відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідач пояснював, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій «Дітей війни» здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, і Пенсійний фонд України не повинен нести відповідальність за позовами вказаної категорії громадян. Кошти Пенсійного фонду України не повинні витрачатися на доплати до пенсії «Дітям війни».

Суд вважає, що позовні вимоги позивача в межах встановленого законом строку та

відкритого у справі провадження підлягають задоволенню частково.

Задовольняючи позовні вимоги за період з 09 липня 2007 року та з 22 травня 2008 року

суд виходив з наступного :

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18

листопада 2004 року № 2195-IV, дитиною війни визнається особа, яка є громадянином України і їй

на час закінчення (2 вересня 1945) Другої Світової Війни було менше 18 років.

Судом встановлено, що Позивач є громадянином України, пенсіонером, на 2 вересня 1945 року йому було менше ніж 18 років, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями його паспорту та пенсійного посвідчення і, відповідно до ст. 1 Закону, який набрав чинності з 1 січня 2006 року, набув статус «Дитини війни», а тому згідно ст. 6 Закону на нього повністю розповсюджуються всі пільги та соціальні гарантії, передбачені цим Законом.

Відповідно до ст. 6 Закону дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Згідно ст. 7 вказаного Закону фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Судом встановлено, що Позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного Фонду України в Олександрійському районі Кіровоградської області, що підтверджується копією його пенсійного посвідчення, яке є у матеріалах справи.

Тобто, між Позивачем і державою встановлено певний правовий зв`язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов`язання держави забезпечити соціальний захист дітей війни.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи відповідача про відсутність виплат у зв`язку з відсутністю фінансування з Державного бюджету України не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог так як саме на органи Пенсійного фонду України покладено обов`язок перерахування та виплати пенсії з відповідними підвищеннями, в тому числі при відсутності достатніх коштів за рахунок власних з наступним їх погашенням з Державного бюджету України.

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Суд вважає за необхідне прийняти до уваги, що поняття «мінімальна пенсія за віком» про яке йдеться в ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування підвищення до пенсії згідно ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого даною статтею, мінімального розміру пенсії за віком.

Що стосується вимог Позивача за 2007, 2008 та 2009, 2010 роки, то в цій частині суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково.

Враховуючи норми ч. 2 ст. 152 Конституції України, відповідно до якої закони України, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року зворотної дії в часі не має, і на період до 9 липня 2007 року не поширюється.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині нарахування на користь Позивача недоплаченої, як дітям війни, щомісячної державної соціальної допомоги, підлягають задоволенню починаючи з 9 липня 2007 року до 31 грудня 2007 року

Згідно пп. 2 п. 41 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року № 107-VI, ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» викладено в новій редакції, згідно якої дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Зазначені зміни набрали чинності з 1 січня 2008 року.

Частиною 4 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ визначено, що учасникам війни пенсії підвищуються на 10 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Разом з тим, рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано неконституційним положення пп. 2 п. 41 Розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо зупинення дії на 2008 рік дії ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Отже, з 22 травня 2008 року категорії осіб зі статусом «діти війни» поновлено право на отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи соціальної допомоги, які виплачуються замість пенсії, що підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині нарахування на користь Позивача недоплаченої, як дітям війни, щомісячної державної соціальної допомоги, підлягають задоволенню починаючи з 22 травня 2008 року до 31 грудня 2008 року. Вказані позовні вимоги за період з 1 січня 2008 року по 22 травня 2008 року задоволенню не підлягають, оскільки з 1 січня по 22 травня 2008 року діяв Закон України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Відповідно до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим законом не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Суд не погоджується із доводами відповідача про те, що відповідно до вимог ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком як розрахункова величина застосовується лише до правовідносин, що регулюються цим законом, і до такої категорії громадян як «діти війни» не застосовується, а згідно ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій «дітям війни» здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, і Пенсійний фонд України не повинен нести відповідальність за позовами вказаної категорії громадян, а кошти Пенсійного фонду України не повинні витрачатися на доплату до пенсії «дітям війни», та вважає їх безпідставними, оскільки положення ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов`язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Суд не враховує посилання відповідача на відсутність коштів для забезпечення виплати зазначеної доплати до пенсії Позивачу, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобов`язань.

Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органа державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, судом не приймається до уваги.

Враховуючи те, що Позивач є дитиною війни, він наділений державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема, право на отримання надбавки до пенсії. Наділивши дітей війни зазначеною соціальною гарантією, держава таким чином взяла на себе публічне зобов`язання забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які є дітьми війни.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 8 КАС України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до Адміністративного суду, встановленого цим кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав , свобод та інтересів особи був встановлений шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів .

Як передбачено ст.100 КАС України, пропущений строк звернення до адміністративного суду може бути поновлений за заявою особи, яка подала адміністративний позов. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку , встановленому цим кодексом .

Приймаючи до уваги наявність декількох Законів України, які по різному регулювали спірні правовідносини, що призвело до складності в їх застосуванні та необхідності звертатися до Конституційного суду України для визначення відповідності цих Законів Конституції України, суд вважає, що строк звернення до адміністративного суду був пропущений позивачем з поважних причин. За ухвалою суду пропущений строк звернення до адміністративного суду був поновлений.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача доплати до пенсії у визначеній Позивачем грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки такі виплати не були нараховані, а суд не може перебирати на себе функції здійснення перерахунку та нарахування пенсії замість органу, на який покладено такі повноваження.

Враховуючи те, що суд не вправі виконувати функції суб`єкта владних повноважень, покладені на нього законом та приймаючи до уваги, що питання щодо здійснення перерахунку пенсії відносяться до компетенції органів Пенсійного фонду України, суд визнав необхідним зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Олександрійському районі Кіровоградської області самостійно здійснити перерахунок щомісячної надбавки до пенсії Позивачу, як особі, що має статус дитини війни, починаючи з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, а також починаючи з 22.05.2008 року до внесення законодавцем змін в редакцію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Виходячи із вимог ст. 19 Конституції України суд вважає, що суд зобовязаний вийти за межі основного позову та не визначати в судовому рішенні кінцеву дату виплати позивачу підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

За викладених обставин дії відповідача суд вважає протиправними щодо не призначення, не донарахування та не виплати державної соціальної допомоги позивачу за вказаний період.

При цьому суд виходить із того, що на спірні у цій справі правовідносини не розповсюджується правило, за яким судова постанова не може стосуватись дій, які ще не розпочались, оскільки існують усі юридичні умови для їх вчинення відповідачем. Так, предметом позову у цій справі є бездіяльність субєкта владних повноважень, яка повязана з щомісячними соціальними виплатами позивачу як дитині війни. На момент розгляду справи відносини між позивачем та відповідачем ще не завершились, і відповідач у цій справі продовжує до теперішнього часу виплачувати позивачу підвищення до пенсії у розмірі меншому ніж це визначено статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», та наполягає на правомірності своїх дій з підстав недофінансування вказаних виплат з державного бюджету і на прийняття урядом відповідних постанов, згідно яких і виплачується позивачу підвищення до пенсії як «дитині війни». До теперішнього часу позивач не позбавлений правового статусу «дитина війни», тобто не змінилися обставини з урахуванням яких позивачу призначене, нараховується та виплачується підвищення до пенсії.

При визначенні способу захисту порушених відповідачем прав позивача, суд виходить з того, що в результаті протиправної бездіяльності відповідача позивачу у період 2007 року та з 22 травня 2008 року не нараховувалось та не виплачувалось підвищення до пенсії у розмірі визначеному ст.. 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни».

Доводи Відповідача в частині неврегульованості на законодавчому рівні порядку здійснення доплат особам, які мають статус дітей війни не може бути підставою для нездійснення таких виплат або відмови в задоволенні позову.

Крім того, Пенсійний фонд України діє у відповідності до положення «Про Пенсійний фонд України» і здійснює свої повноваження на підставі п. 15 зазначеного положення через створені в установленому порядку територіальні управління. Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» рішення щодо призначення, донарахування та перерахунок пенсії приймаються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Таким чином, обов`язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії Позивачу, передбаченої ст. 6 Закону, покладено на відповідні територіальні управління за місцем проживання Позивача.

Отже, суд вважає, що обов`язок щодо перерахунку пенсії покладено саме на управління Пенсійного фонду в Олександрійському районі.

Крім того, Позивач просить суд зобов`язати Відповідача виконати рішення Конституційного суду України від 09.07.2007 року та від 09.09.2010 року, вказані позовні вимоги не можуть бути задоволені, оскільки вимоги не конкретизовані.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 6, 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст.ст. 8, 22, 55, 95 Конституції України, рішеннями Конституційного суду України від 9 липня 2007 року та від 22 травня 2008 року, а також від 09 вересня 2010 року, Законами України, «Про Державний бюджет України на 2007 рік», «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», «Про Державний бюджет України на 2009 та 2010 роки », ст. ст. 3, 4, 8, 17, 18, 19, 72, 99-100, 122, 159-163, 167 КАС України, суд

постановив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Олександрійському районі в частині не призначення, не донарахування ОСОБА_1 в період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та в період з 22 травня 2008 року.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Олександрійському районі Кіровоградської області здійснити нарахування та виплату недоотриманої пенсії ОСОБА_1 у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виходячи з встановленого ч. 1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, розрахованого виходячи із законодавчо визначеного розміру мінімальної пенсії за віком встановленого на час виплати за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року включно, та у січні грудні 2009 року та у січні грудні 2010 року включно та з 2011 року розрахованого виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої на час виплат з урахуванням фактично отриманої суми підвищення, визначивши кінцеву дату перерахунку за 2007 рік 31 грудня 2007 року, та за 2008 рік 31 грудня 2008 року за 2009 рік 31 грудня 2009 року та за 2010 рік 31 грудня 2010 року та з 01 січня 2011 року до внесення законодавцем змін в редакцію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави .

Копію постанови направити сторонам.

Постанова підлягає негайному виконанню в порядку ст.. ст.. 254-256 КАС України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського Апеляційного адміністративного суду через Олександрійський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня отримання копії постанови .

Суддя :