Справа № 2а-718/11
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2012-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________

Головуючий у 1-й інстанції: Отупор К.М.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

іменем України

"27" квітня 2012 р. Справа № 2а-718/11

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Бондарчука І.Ф.

ОСОБА_2,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційні скарги ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Дубровицької райдержадміністрації Рівненської області, ОСОБА_4 на постанову Дубровицького районного суду Рівненської області від "14" липня 2011 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Дубровицької райдержадміністрації Рівненської області про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою суду першої інстанції від 14 липня 2011 року позовні вимоги задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Дубровицької райдержадміністрації Рівненської області перерахувати та виплатити позивачу щомісячну допомогу у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства як громадянці, яка проживає на території зони гарантованого добровільного відселення у відповідності до ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 40% з урахуванням виплачених сум за період з 31.11.2010р. по 31.05.2011р.

Зобов'язано ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Дубровицької райдержадміністрації Рівненської області здійснити перерахунок та виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення інваліду 3-ої групи захворювання, якого пов'язане з наслідками аварії на ЧАЕС у відповідності до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 4 мінімальних заробітних плат з врахуванням раніше виплачених сум по відповідній допомозі з 31.11.2010р. по 31.05.2011р.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Дубровицької райдержадміністрації Рівненської області, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить постанову скасувати та відмовити у задоволенні позову. Відповідач зазначив, що суд не дослідив та не проаналізував Закони України про Державний бюджет на відповідний рік щодо розміру видатків для реалізації виплат потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також не врахував, що кошти виплачувалися відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 936.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати постанову суду в частині відмовлених позовних вимог.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 195 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а постанова суду - зміні, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках передбачених законом.

Встановлено, що позивачка є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, відноситься до осіб 1-ї категорії, має 3-ю групу інвалідності, пов'язаної з наслідками Чорнобильської аварії, та проживає на території зони гарантованого добровільного відселення.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.91р. громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в таких розмірах:

- у зоні посиленого радіоекологічного контролю - 30 процентів від мінімальної заробітної плати;

- у зоні гарантованого добровільного відселення - 40 процентів від мінімальної заробітної плати;

- у зоні безумовного (обов'язкового) відселення - 50 процентів від мінімальної заробітної плати.

Дія вказаної норми була зупинена Законом України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набрав чинності з 01.01.2008 року.

Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнано неконституційними положення щодо зупинення дії ч. 1 ст. 37 вищевказаного Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру виплат застосуванню підлягає саме ст. 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Доводи апелянта щодо правомірності його дій у звязку з відсутністю джерел фінансування на вказані виплати та необхідність їх встановлення бюджетним законодавством, є безпідставними, оскільки реалізація встановленого законом права не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

На підставі викладено, підстави для скасування постанови суду в цій частині відсутні.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість задоволення позовних вимог в частині зобов'язання ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Дубровицької райдержадміністрації Рівненської області провести перерахунок щорічної одноразової допомоги на оздоровлення позивачу, передбаченої ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суд враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка (як вже зазначалось вище) є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується відповідним посвідченням та має третю групу інвалідності по захворюванню пов'язаному з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до довідки МСЕК (а.с.6,8).

Згідно з частиною 4 ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щорічна допомога на оздоровлення виплачується інвалідам ІІІ групи у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Відповідач, нараховуючи позивачу допомогу у розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та №562 від 12.07.2005 року "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не в кратному відношенні до мінімальної заробітної плати, діяв протиправно.

Згідно із ст.71 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, як: постраждали Чорнобильської катастрофи", дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів пре знесення змін до цього закону.

Частиною 4 ст.9 КАС України визначено, що у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач порушував права позивачки і, що її вимоги підлягають задоволенню в цій частині також.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

З матеріалів справи не вбачається, що відповідачем будуть порушені права на отримання допомоги у встановленому законом розмірі в майбутньому, а оскільки закон не містить поняття та механізмів превентивної охорони прав, свобод та інтересів особи в даному випадку, тому не допускається прийняття рішення щодо захисту прав та інтересів від будь-яких посягань на майбутнє, тобто суд розглядає справу про порушення права, яке (порушення) виникло та існує.

За наведених умов, безпідставними є доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо задоволення її позовних вимог по виплаті щорічної допомоги на оздоровлення та щомісячної допомоги у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства ст.48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в подальшому.

Приписами ч.1 ст.48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачено одноразову компенсацію учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім" ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою.

Враховуючи той факт, що позивач не має статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській катастрофі, відповідно, виплата одноразової компенсації ОСОБА_4 законодавством не передбачена.

Проте, приймаючи судове рішення, суд першої інстанції зобовязав відповідача виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення інваліду 3-ої групи захворювання, якого пов'язане з наслідками аварії на ЧАЕС у відповідності до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 4 мінімальних заробітних плат з врахуванням раніше виплачених сум по відповідній допомозі з 31.11.2010р. по 31.05.2011р. , що суперечить наведеному Закону, оскільки виплата, передбачена ст.48 Закону здійснюється відповідними органами соціального забезпечення один раз на рік, тому постанову суду слід змінити, виключивши з його резолютивної частини слова: "з 31.11.2010р. по 31.05.2011р.".

Відповідно до ч.1 ст.201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права; вирішення не всіх позовних вимог або питань.

Керуючись ст.ст. 197,198,201,205,206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Дубровицької райдержадміністрації Рівненської області, ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Дубровицького районного суду Рівненської області від 14.07.2011р. змінити, зобовязавши ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Дубровицької райдержадміністрації Рівненської області здійснити перерахунок та виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення інваліду 3-ої групи захворювання, якого пов'язане з наслідками аварії на ЧАЕС у відповідності до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 4 мінімальних заробітних плат з врахуванням раніше виплачених сум по відповідній допомозі за 2010 рік.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: ОСОБА_5 ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_4 с.Лютинськ,Дубровицький район, Рівненська область,34140

3- відповідачу ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Дубровицької райдержадміністрації Рівненської області вул.Воробинська,14,м.Дубровиця,Дубровицький район, Рівненська область,34188