Справа № 569/20557/14-а
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 року м. Київ К/800/30432/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Єрьоміна А.В.(головуючий);
Кравцова О.В., Цуркана М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок розміру пенсії, що переглядається за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 19 березня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 (далі - позивачі) звернувся в Рівненський міський суд Рівненської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області (далі - відповідач), в якому просив суд визнати протиправною бездіяльність відповідача при здійсненні розрахунку пенсії за віком, що призначається вперше - з урахуванням частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції, чинній з 1 січня 2012 року та зобов'язати відповідача здійснити розрахунок пенсії за віком, що призначається вперше - з урахуванням частини другої статті 40 вище вказаного Закону.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2015 року, адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області при здійсненні розрахунку пенсії за віком, що призначається вперше - з урахуванням частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в редакції чинній з 1 січня 2012 року - з застосуванням середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачені страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2011 рік в розмірі 2370,53 грн., починаючи з 5 грудня 2014 року.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_4 з урахуванням частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції чинній з 1 січня 2012 року - з застосуванням середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачені страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2011 рік в розмірі 2370,53 грн., починаючи з 5 грудня 2014 року.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, відповідач просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд зазначає наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_4 з 1997 року отримував пенсію за вислугу років, розмір якої станом на 1 січня 2011 року становив 1070,30 грн.

На підставі заяви позивача від 4 листопада 2011 року, якому виповнилось 60 років Управління Пенсійного фонду України провело умовний розрахунок пенсії за віком відповідно до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058. Під час цього розрахунку для обчислення розміру пенсії Управлінням Пенсійного фонду України було застосовано розмір середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому, в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2006 рік. Враховуючи, що під час умовного розрахунку пенсії позивача її розмір не досягав мінімального розміру, зазначеного в статті 28 Закону №1058, пенсія могла бути встановлена у мінімальному розмірі, тобто її розмір з 1 січня 2011 склав би 806,03 грн.

Оскільки розмір пенсії позивача за віком, обчислений відповідно до норм Закону №1058, нижчий, ніж розмір пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відповідач дійшов висновку, що призначати пенсію при переході з одного, виду на інший ОСОБА_4 недоцільно. Тому у задоволенні заяви позивача було відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним, позивач звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсій.

Постановою Рівненського міського суду від 24 березня 2013 року позов задоволено, визнано протиправною бездіяльність Управління пенсійного фонду України в м.Рівне при здійсненні розрахунку пенсії за віком, що призначається вперше - в частині обрахунку заробітної плати із застосуванням розміру середньої заробітної плати, в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за 2006 рік; зобов'язано Управління пенсійного фонду України в м.Рівне здійснити розрахунок пенсії за віком, що призначається вперше, ОСОБА_4 із застосуванням в частині обрахунку заробітної плати розміру середньої заробітної плати, в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за 2010 рік.

13 серпня 2013 року Житомирським апеляційним адміністративним судом було прийнято постанову у справі №1715/3493/12 за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне Рівненської області про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання здійснити перерахунок пенсії, якою скасовано постанову Рівненського міського суду від 24 квітня 2013 року.

2 квітня 2014 року Вищий адміністративний суд України постановив ухвалу якою частково скасував постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2013 року у справі №1715/3493/12 та залишив в силі постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 13 серпня 2013 року в частині визнання протиправною бездіяльністі Управління пенсійного фонду України в м. Рівне при здійсненні розрахунку пенсії за віком, що призначається вперше - в частині обрахунку заробітної плати із застосуванням розміру середньої заробітної плати, в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за 2006 рік.

При цьому у мотивувальній частині ухвали від 2 квітня 2014 року Вищий адміністративний суд України зазначив, що зобов'язуючи у квітні 2012 року Управлення Пенсійного фонду України здійснити розрахунок пенсії за віком, що призначається вперше ОСОБА_4 із застосуванням в частині обрахунку заробітної плати розміру середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2010 рік, а не за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, суд першої інстанції діяв всупереч положенням частини другої статті 40 Закону №1058.

5 грудня 2014 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з заявою в якій просив здійснити йому розрахунок пенсії за віком з врахуванням частини другої статті 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції від 1 січня 2012 року, проте листом від 18 грудня 2014 року за №16413/10 позивачу відмовлено у задоволенні заяви з підстав того, що зобов'язань щодо обчислення йому розміру пенсії за віком з урахуванням статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції від 1 січня 2012 року ухвала Вищого адміністративного суду не містить.

Задовольняючи частково позов суди попередніх інстанцій, на підставі наявних у справі даних встановили і правильно виходили з того, що показник заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, оскільки пенсія за віком передбачена іншим законом, ніж пенсія за вислугу років. При цьому, суди правильно виходили з того, що позивач не просив про перехід з одного виду пенсії на інший, а просив пенсійний орган призначити пенсію за віком, що є підставою для застосування положень статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV (далі - Закону №1058-ІV).

У частині першій статті 9 Закону №1058-ІV передбачено, що за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону №1058 передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно частини другої статті 40 Закону №1058, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

Частиною третьою статті 45 цього Закону встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону № 1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону №1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV.

Суди дійшли обґрунтованого висновку, що позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення іншого виду пенсії, яка передбачена іншим законом.

Тобто, позивачу у 1997 році призначено пенсію за вислугу років згідно статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії.

Що стосується заяви позивача до відповідача у 2011 році, то в даному випадку мало місце звернення для призначення пенсії за віком згідно вимог Закону №1058-ІV, вперше.

Крім того, після звільнення у 2011 році з позивач продовжував працювати та сплачувати у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Таким чином, з урахуванням викладеного Вищий адміністративний суд України вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій зробили обґрунтований висновок про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області залишити без задоволення, а постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 19 березня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

.

Судді: