Справа № 1718/2а-45/11
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2011-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

іменем України

"21" листопада 2011 р. Справа № 1718/2а-45/11

номер рядка статистичного звіту 10.3.2

Колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Бондарчука І.Ф.

ОСОБА_1,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області на постанову Сарненського районного суду Рівненської області від "11" квітня 2011 р. у справі № 1718/2а-45/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2010р. позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом про визнання дій відповідача неправомірними та зобовязати останнього провести перерахунок та виплату щомісячної основної та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, передбачених приписами ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.09.2009р. по 31.11.2010р.

Заявою від 01.03.2011р. позивач збільшила позовні вимоги та просила зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплатити пенсії, передбачені приписами ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.12.2010р. по 28.02.2011р., а з 01.03.2011р. виплачувати їх в подальшому.

Постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 11 квітня 2011 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області.

Зобов'язано ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 визначені ст.ст.50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсію для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, а також щомісячну додаткову пенсію, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, з 01 вересня 2009р. з рахуванням проведених виплат за вказаний період, але не довше строку встановлення інвалідності позивачу відповідної групи.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з винесеною судом першої інстанції постановою, відповідач подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області просить постанову суду від 11.04.2011р. скасувати. Скаржник зазначає, зокрема, що фінансування витрат, повязаних з реалізацією Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" здійснюється за рахунок Державного бюджету та суд першої інстанції не дослідив тих обставин, чи були перераховані бюджетні кошти на рахунок відповідача для виплати їх особам, які мають інвалідність, пов'язану з наслідками Чорнобильської катастрофи. Також, апелянт зазначає, що суд помилково застосував до спірних правовідносин Закон України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", не звернув уваги на те, які види пенсійних виплат та соціальних послуг здійснюються за рахунок Пенсійного фонду відповідно до вказаного Закону, а також на те, що кошти виплачуються позивачу на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2002 року.

Розглянувши справу та перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах, передбачених ст.195 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Як встановлено судом першої інстанцій позивачка є інвалідом 2 групи (а.с.4) і віднесена до 1 категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с.3). Як свідчать докази, зібрані в матеріалах справи, позивач одержує пенсію по інвалідності на підставі статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю на підставі статті 50 цього ж Закону.

Відповідно до частини 4 статті 54 вищезазначеного Закону, яка визначає підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з втратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими:

по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком;

по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком;

по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком;

дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі статтею 50 цього Закону інвалідам 2-ї групи віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, та щомісячна компенсація сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачуються повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу (ст.53 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Розрахунок пенсії позивачці здійснено виходячи із встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року № 1 "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету", а тому суд обґрунтовано визнав дії відповідача протиправними в частині відмови позивачці перерахувати пенсію відповідно до вимог ст.50 та ч.4 ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Доводи апелянта щодо правомірності дій у звязку з відсутністю джерел фінансування на вказані виплати та необхідність їх встановлення бюджетним законодавством, є безпідставними, оскільки реалізація встановленого законом права не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Порядок обчислення пенсій за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 1997 року № 523. Вказана Постанова є чинною та її положення стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсій відповідають положенням статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Пунктом 2 постанови від 3 січня 2002 року № 1 "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету", всупереч положень статей 50, 54 вищезазначеного Закону, Кабінетом Міністрів України установлено розміри сум, з яких проводиться розрахунок пенсій, при тому, що ці суми не відповідають розмірам мінімальної пенсії за віком, а тому судом першої інстанції обґрунтовано задоволено частково вимоги позивача.

Таким чином, вихідним критерієм обрахунку державної та додаткової пенсій є мінімальна пенсія за віком. Мінімальний розмір пенсії за віком згідно зі статтею 28 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами при вирішенні цього спору, колегія суддів приходить до висновку, що при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених статтями, наведеними вище, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Положення частини 3 статті 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною 1 цієї статті, мінімального розміру пенсії за віком, а тому доводи апеляційної скарги з приводу помилкового застосування норм вказаного закону до спірних правовідносин, є безпідставними.

В той же час, оцінюючи позицію суду першої інстанції, що позивачкою не пропущено строк звернення до суду , так як відповідно до вимог ст.87 Закону України "Про пенсійне забезпечення" суми пенсій , не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст.2,3 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав , свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня службова чи посадова особа або інший суб"єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

В даному випадку між позивачем та відповідачем, як суб"єктом владних повноважень виник публічно-правовий спір пов"язаний з пенсійними та соціальними виплатами, який повинен розглядатись в порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України в межах строків передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду , встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Таким чином, правовий припис "в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом" означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, які встановлені законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом. У ч. 2 ст. 99 КАС України встановлено шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду, що пов'язане зі специфікою правовідносин, а також має сприяти наданню доказів, підвищує їхню достовірність і тим самим сприяє встановлено істини у конкретній адміністративній справі. Дана норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Слід зауважити, що встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.

Статтею 100 КАС України визначено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків , установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала , не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Спірні виплати є постійними, виплачуються щомісячно і правовідносини закінчуються на день проведення таких виплат, тобто про своє порушене право позивач дізнався після отримання неповних сум виплат, які виплачувались згідно діючих постанов Кабінету Міністрів України у менших розмірах ніж визначено Законом №796.

В даному випадку ОСОБА_3 щомісяця з дня призначення пенсії отримувала пенсійні виплати , однак, позовну заяву нею було подано до суду лише 12.11.2010р.

Строки звернення до суду за захистом порушеного права визначені Законом і обмежені у часі, а тому в разі пропуску шестимісячного строку з поважних причин і доведення цієї обставини він може бути поновлений судом. За даних обставин, коли позивачем визначено період стягнення за період з 01.09.2009р. і він є значно більшим ніж встановлений законом шестимісячний строк , то суд 1-ї інстанції , вирішуючи питання про відкриття провадження у справі повинен був перевірити додержання строку звернення до суду та поважність пропуску такого строку . У разі пропуску такого строку та визнання вказаних особою причин пропуску строку неповажними, суд повинен був залишити адміністративний позов за позовними вимогами про зобов'язання нарахувати за період з 01.09.2009р. по 12.05.2010р. включно без розгляду, прийнявши відповідну ухвалу. Однак, судом першої інстанції в порушення вимог ст.ст.99,100 КАС України така процесуальна дія не була вчинена і суддя, відкривши провадження у справі розглянув позовні вимоги по суті.

Суд встановив, що відповідач на протязі спірного періоду проводив виплати передбачені ст.ст.50,54 Закону №796 позивачці, виходячи не з розміру мінімальної пенсії за віком, а базової величини, встановленої постановами Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року N 836 і від 12 липня 2005 року N 562, а остання, отримуючи такі виплати , погоджувалась з ними і не оспорювала зазначеного у судовому порядку.

Відповідно до ст.198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду.

Із позову вбачається, що позивач з ним звернулась до суду 12.11.2010 року, в звязку з чим, виходячи із вимог ч.2 ст.99 КАС України, вона має право на перерахунок пенсій не з 01.09.2009р. р., а з 12.05.2010р.

Таким чином, колегія суддів, враховуючи викладене, прийшла до висновку , що судом першої інстанції при задоволені позовних вимог за період з 01.09.2009р. по 12.05.2010р. помилково застосовані при розгляді даної справи положення ч.2 ст.87 Закону України "Про пенсійне забезпечення" щодо не пропущення позивачкою строків звернення до суду, а тому в цій частині позовні вимоги необхідно залишити без розгляду.

Тому постанова суду підлягає скасуванню з одночасною зміною дати, з якої підлягають задоволенню позовні вимоги позивача, та з одночасним залишенням без розгляду решти її позовних вимог за вказаний період.

Керуючись ст.ст. 197,198, 202, 205, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області задовольнити частково.

Постанову Сарненського районного суду Рівненської області від 11 квітня 2011 року в частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності і зобов"язання відповідача провести нарахування та виплату позивачу визначені ст.ст.50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії для інвалідів , щодо яких встановлено зв"язок з Чорнобильською катастрофою, в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком , а також щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров"ю , в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, тобто прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, починаючи з 01.09.2009р. по 11.05.2010р. року включно з урахуванням проведених виплат за вказані періоди - скасувати і позовні вимоги в цій частині залишити без розгляду.

Постанову Сарненського районного суду Рівненської області від 11 квітня 2011 року в частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності і зобов"язання ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 визначені ст.ст.50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсію для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, а також щомісячну додаткову пенсію, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, з 12.05.2010 з рахуванням проведених виплат за вказаний період, але не довше строку встановлення інвалідності позивачу відповідної групи - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Охрімчук І.Г.

судді: І.Ф.Бондарчук

ОСОБА_1

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_3 АДРЕСА_1,34500

3- відповідачу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської облсті вул. Суворова, 8,м. Сарни,Рівненська область,34500