Справа № 804/5110/13-а
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" листопада 2015 р. м. Київ К/800/46675/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Кошіля В.В.
Моторного О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргуДніпропетровської митниці Міндоходів
на постановуДніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.05.2013
та ухвалуДніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.07.2014

у справі № 804/5110/13-а
за позовомПублічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»
доДніпропетровської митниці Міндоходів
проскасування податкових повідомлень-рішень ,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» звернулось до суду з позовом до Дніпропетровської митниці про скасування податкових повідомлень форми «Р» № 32 та № 33 від 06.03.2013.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.05.2013, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.07.2014, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У письмових запереченнях на касаційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтованими, просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження у відповідності до п.2 ч.1 ст.222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне:

- відповідачем проведена невиїзна документальна перевірка стану дотримання позивачем законодавства України з питань митної справи, за результатами якої складено акт №Н04/13/110050000/24432974 від 12.12.2012;

- названим актом встановлено, що позивачем невірно класифіковано товари згідно кодів УКТЗЕД, що призвело до заниження податкових зобов'язань по сплаті податків, які справляються при ввезені товарів на митну територію України, на суму 379 233,77 грн., в тому числі мито - 316 028,12 грн. та податок на додану вартість - 63 205,65 грн.;

- на підставі вказаного акту перевірки відповідачем було прийнято:

1) податкове повідомлення форми «Р» № 32 від 06.03.2013, якими позивачу визначено податкове зобов'язання з мита на товари, що ввозяться на територію України, на суму 395 035,15 грн. (з яких: 316028,12 грн. - основний платіж та 79 007,03 грн. - штрафні санкції);

2) податкове повідомлення - форми «Р» № 33 від 06.03.2013, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість з товарів, увезених на територію України, на суму 79 007,06 грн. (з яких: 63 205,65 грн. - основний платіж та 158 01,41 грн. - штрафні санкції).

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем у період з 03.10.2011 по 14.11.2012 здійснено митне оформлення 10 вантажних митних декларацій, за якими оформлено товар: «Частини приладдя для вимірювання температури» та «Приладдя для вимірювання температури» із зазначенням у графі 33 вантажних митних декларацій коду товару 9025 90 00 98 згідно з УКТЗЕД (ставка ввізного мита 5 %), та 4 вантажні митні декларації, за якими оформлено товар: «Приладдя для фізичного або хімічного аналізу» із зазначенням у графі 33 вантажних митних декларацій коду товару 9027 90 50 00 згідно з УКТЗЕД (ставка ввізного мита 0 %).

У період з 06.10.2011 по 04.07.2012 позивачем здійснено митне оформлення 3 вантажних митних декларацій, за якими оформлено товар «ізоляційні плити зі скловати» із зазначенням у графі 33 вантажних митних декларацій коду товару згідно з УКТЗЕД (ставка ввізного мита - 8%); та 2 вантажних митних декларацій за якими оформлено товар «ізоляційні плити з мінеральної вати» із зазначенням у графі 33 вантажних митних декларацій коду товару згідно з УКТЗЕД (ставка ввізного мита - 5%).

Відповідач дійшов висновку, що позивачем неправильно визначено коди вищевказаних товарів за УКТЗЕД, а саме: термопари ММТ18-1200-Fe, кисневі зонди VSN-OX-B-1200 та датчики окислення необхідно класифікувати за кодом УКТЗЕД , ставка ввізного мита за яким становить 10 відсотків з митної вартості товарів; ізоляційні плити зі скловати та ізоляційні плити з мінеральної вати необхідно класифікувати за кодами УКТЗЕД та , ставка ввізного мита становить 8 та 10 відсотків з митної вартості товарів.

За ВМД №110050004/2012/103193 від 07.09.2012 позивачем заявлено до митного оформлення товар «Ізоляційні плити з мінеральної вати:- RT1100/250P-25» за кодом товару згідно з УКТЗЕД . При здійснені митного контролю та митного оформлення Дніпропетровською митницею прийнято класифікаційне рішення № КТ-169-2012 від 09.10.2012, яким позивачу змінено код задекларованого товару з (ставка ввізного мита - 5%) на згідно з УКТЗЕД (ставка ввізного мита - 8%).

За ВМД №110050004/2012/103193 від 07.09.2012 позивачем заявлено до митного оформлення товар «Ізоляційні плити зі скловати» за кодом товару згідно з УКТЗЕД. При здійснені митного контролю та митного оформлення відповідачем прийнято класифікаційне рішення № КТ-176-2012 від 27.11.2012, яким позивачу змінено код задекларованого товару з згідно з УКТЗЕД (ставка ввізного мита - 8%) на згідно з УКТЗЕД (ставка ввізного мита - 10%).

За ВМД № 110050004/2012/200069 від 20.11.2012 позивачем заявлено до митного оформлення товар «Частини приладдя для вимірювання температури» за кодом товару 9025 90 00 98 згідно з УКТЗЕД. При здійснені митного контролю та митного оформлення Дніпропетровською митницею прийнято класифікаційне рішення № КТ-175-2012 від 22.11.2012, яким змінено код задекларованого товару з згідно з УКТЗЕД (ставка ввізного мита - 5%) на згідно з УКТЗЕД (ставка ввізного мита - 10%).

При здійснені митного контролю та митного оформлення товару «Ізоляційні плити зі скловати:- REFRATHERM 1260/128 M 25,4 MM THICK: 22,236 м2. Хімічний склад: SiO2-(49-60%); AL2O3-(40-51%)...» за вантажною митною декларацією №110050004/2012/200227 від 17.12.2012 Дніпропетровської митницею відібрані зразки даного товару та направлені для проведення дослідження до Дніпропетровської служби з експертного забезпечення митних органів Центрального митного управління лабораторних досліджень та експертної роботи. Після отримання висновку ДСЕЗМО відповідачем прийнято Рішення про визначення коду товару згідно з УКТЗЕД № КТ-181-2012 від 28.12.2012, яким змінено код задекларованого товару з згідно з УКТЗЕД (ставка ввізного мита - 8%) на згідно з УКТЗЕД (ставка ввізного мита - 8%).

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що за умови віднесення товару під час прийняття митним органом вантажної митної декларації до певного коду товарної номенклатури та пропуску товару на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), у митного органу не має в подальшому правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов'язань у зв'язку з виявленням помилки класифікації товару.

Суд касаційної інстанції вважає такі висновки судів попередніх інстанцій передчасними, як такими, що зроблені без всебічного та об'єктивного дослідження усіх обставин справи. При цьому, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, розглядаючи спір по суті, судами попередніх інстанцій не враховано, що правовідносини щодо правильності визначення класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно УКТ ЗЕД та щодо митного контролю після пропуску товарів у періоді, який підлягав перевірці, були врегульовані як Митним кодексом Країни від 13.03.2012 № 4495-VI (який набрав чинності з 01.06.2012), так і Митним кодексом України від 11.07.2002 № 92-IV.

За змістом п.35 ст.1 Митного кодексу України від 11.07.2002 пропуск товарів і транспортних засобів через митний кордон України - дозвіл митного органу на переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України з урахуванням заявленої мети такого переміщення після проведення митних процедур.

Згідно п.19 ст.1 Митного кодексу України від 11.07.2002 митні процедури - це операції, пов'язані зі здійсненням митного контролю за переміщенням товарів і транспортних засобів через митний кордон України, митного оформлення цих товарів і транспортних засобів, а також із справлянням передбачених законом податків і зборів.

Таким чином, митні процедури охоплюють митний контроль, митне оформлення та справляння податків і зборів. При цьому виконання митним органом дій (процедур), які пов'язані із закріпленням результатів митного контролю товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, і які мають юридичне значення для подальшого використання цих товарів і транспортних засобів, є митним оформленням.

Згідно ст.313 Митного кодексу України від 11.07.2002 митні органи класифікують товари, тобто, відносять товари до класифікаційних групувань, зазначених в УКТЗЕД.

Відповідно до ст.78 Митного кодексу України від 11.07.2002 митне оформлення вважається завершеним після виконання митним органом митних процедур, визначених ним на підставі цього Кодексу відповідно до заявленого митного режиму.

Незалежно від закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску товарів і транспортних засобів митний контроль за ними може здійснюватися, якщо є достатні підстави вважати, що мають місце порушення законодавства України чи міжнародного договору України, укладеного в установленому законом порядку, контроль за виконанням яких покладено законом на митні органи (ст.69 Митного кодексу України).

Аналіз наведених норм свідчить про можливість митного контролю контролюючими органами після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

Вищенаведена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 04.07.2013 по справі №21-20213.

Так, колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що у випадках, коли митні органи, приймаючи ВМД під час митного оформлення товару в період дії Митного кодексу України від 11.07.2002, віднесли товар до певного коду товарної номенклатури та пропустили товар на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), то в подальшому вони не мають правових підстав для прийняття рішень про донарахування податкових зобов'язань у зв'язку з виявленням помилки стосовно класифікації товару, за винятком випадку, коли така помилка була наслідком протиправних дій імпортера, зокрема, зазначення у ВМД недостовірних відомостей.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що товар за митними деклараціями, зазначеними в акті перевірки (від 03 жовтня 2011 року № 110050005/2011/8879, від 06 грудня 2011 року № 110050005/2011/11107, від 15 березня 2012 року № 110050005/2011/1951, від 28 квітня 2012 року № 110050005/2012/3274, від 04 травня 2012 року № 110050005/2012/3400, від 25 травня 2012 року № 110050005/2012/4048, від 09 липня 2012 року № 110050004/2012/101484 та № 110050004/2012/101490, від 29 жовтня 2012 року № 110050004/2012/104654, від 14 листопада 2012 року № 110050004/2012/200049, а також від 06 жовтня 2011 року № 110050002/2011/014613, від 20 жовтня 2011 року № 110050002/2011/015253, від 23 травня 2012 року № 110050002/2012/003991, від 04 липня 2012 року № 110050002/2012/101291), випущений Дніпропетровською митницею на митну територію України після сплати позивачем всіх податків та зборів.

Однак, як вбачається з оскаржуваних судових рішень, розглядаючи справу по суті, судами попередніх інстанцій не встановлено, за якими саме вантажними митними деклараціями, на думку відповідача, позивач помилково визначив коди товарної номенклатури згідно УКТ ЗЕД, що стало підставою для визначення позивачу спірних сум грошових зобов'язань.

Відповідно до ч.1 ст.313 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI (який набрав чинності з 01.06.2012) митні органи класифікують товари, тобто, відносять товари до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД.

За змістом ч.1, 2, 4, 7 ст.69 названого Кодексу товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто, у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД.

Митні органи здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД (ч.2 ст.69 названого Кодексу)

У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів митний орган має право самостійно класифікувати такі товари (ч.4 ст.69 названого Кодексу)

Рішення органів доходів і зборів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов'язковими. Такі рішення оприлюднюються у встановленому законодавством порядку. У разі незгоди з рішенням митного органу щодо класифікації товару декларант або уповноважена ним особа має право оскаржити це рішення до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (ч.7 ст.69 Митного кодексу України від 13.03.2012).

Згідно пп.54.3.6 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов'язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Таким чином, вищенаведені положення Митного кодексу України від 13.03.2012 інакше врегульовують правовідносини щодо митного контролю після пропуску товарів України, ніж положення Митного кодексу України від 11.07.2002, та, з урахуванням наведених положень податкового закону, надають право митному органу самостійно класифікувати товари після митного оформлення у разі виявлення порушення правил класифікації товарів та визначити відповідні суми грошових зобов'язань.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає, що під час нового розгляду справи судам попередніх інстанцій необхідно врахувати вищевикладене та дослідити фактичні обставини справи щодо наявності у відповідача законних підстав для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень про визначення спірних сум грошових зобов'язань у зв'язку з виявленням помилки щодо класифікації товару після пропуску товарів на митну територію України в період дії положень Митного кодексу України від 13.03.2012.

Вищевказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору та вважати, що оскаржувані рішення винесені з дотриманням принципів законності та обґрунтованості у відповідності до приписів ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.2 ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що судами попередніх інстанцій не було з'ясовано належним чином обставини справи, у той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги вищевикладене, встановити повно і правильно фактичні обставини відповідно до заявлених позовних вимог та предмету доказування у справі та, в залежності від встановленого й у відповідності до норм матеріального та процесуального права, вирішити даний спір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Дніпропетровської митниці Міндоходів задовольнити частково.

2. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.05.2013 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.07.2014 у даній справі скасувати та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіВ.В. Кошіль
О.А. Моторний