Справа № 2-а-6120/11
Суддя: Бердій М.А. М. А.
Дата ухвалення: 2012-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-6120/11
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2012 року м. Рівне

Рівненський міський суд в складі судді Бердій М.А. при секретарі Жилінській О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Рівне про визнання дій та рішення протиправними та зобовязання вчинити певні дії, суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне про визнання дій та рішення протиправними та зобовязання вчинити певні дії по втраті годувальника. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є вдовою ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліда 2-ї групи по захворюванню, пов'язаному з роботою по ліквідації аварії на ЧАЕС та отримує пенсію по втраті годувальника та щомісячну компенсацію по втраті годувальника в УПФ України в м. Рівне. Згідно ст. 37 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхуванняпенсія по втраті годувальника повинна становити не менш ніж 50 % пенсії за віком померлого годувальника. Відповідно до ст. 54 Закону України Про статус та соціальній захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофирозмір її пенсії повинен складати 50 % від 8 пенсій за віком, та розміру додаткової пенсії, виходячи з 75% мінімальної пенсії за віком - прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Ст. 52 Закону України Про статус та соціальній захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофирозмір її компенсації по втраті годувальника незалежно від пенсії повинен складати 50 % від мінімальної пенсії за віком. Згідно Закону України Про пенсійне забезпеченнята Про державний бюджет України мінімальна пенсія за віком відповідає розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних громадян. Позивач звернулась до Управління пенсійного фонду України в м. Рівне із заявою про перерахунок пенсії по втраті годувальника та компенсації по втраті годувальника однак їй було відмовлено. Вважає, що дії відповідача при вирішенні питання про перерахунок розміру пенсії та компенсації є неправомірними. Просить зобов'язати відповідача зробити перерахунок розміру пенсії та компенсації, починаючи з 01 січня 2011 року по даний час.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, в обґрунтування яких послалася на обставини, викладені у позові, наполягає на задоволенні позову.

Представник відповідача в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 28 листопада 1997 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Рівненської міської ради.

Відповідно до експертного заключення № 556 від 21 травня 2002 року, смерть ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, повязана з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

В судовому засіданні також встановлено, що ОСОБА_2 був інвалідом ІІ групи у звязку із захворюванням , повязаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Також судом встановлено, що позивач отримує пенсію у звязку з втратою годувальника року відповідно до п. 1 ст. 37 Закону України Про пенсійне забезпечення, згідно якого право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімї померлого годувальника, які були на його утриманні.

Позивачка звернулась до УПФ України в м. Рівне із завою про перерахунок пенсії, виходячи з 50 % розміру 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії із рахунку 75 відсотків мінімальної пенсії за віком - прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Однак, 21 квітня 2011 року відповідачем було відмовлено в перерахунку пенсії з огляду на відсутність підстав такого призначення та правомірність здійснення управлінням розрахунку.

Суд вважає дії відповідача протиправними з наступних підстав.

У відповідності до ст. 52 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофищомісячна компенсація в разі втрати годувальника призначається на кожного непрацездатного члена сім'ї, який був на його утриманні, в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком незалежно від пенсії, передбаченої законодавством України.

У відповідності до ст. 49 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофипенсії особам, віднесеним до 1, 2, 3,4 категорії встановлюються у вигляді державної пенсії, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Нормами ст. 54 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофивизначені підстави та умови призначення державний пенсій особам, віднесеним до 1 категорії та в звязку з втратою годувальника. Зазначені норми розповсюджуються на позивачку, як віднесену до першої категорії.

Частиною першою та другої вказаної статті передбачено, призначення пенсії за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу у зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством, але у всіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу в зоні відчуження у наведених роках не може перевищувати 3 000 карб.

Разом з тим ч.3 ст. 54 вказаного закону передбачено, що обчислення та призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання (у спірних відносинах має місце захворювання) внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження проводиться на загальних підставах відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, у якому призначення пенсії по інвалідності визначено розділом 4.

Згідно ч.4 ст. 54 цього Закону в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по І групі інвалідності 10 мінімальних пенсій за віком, по ІІ групі інвалідності 8 мінімальних пенсій за віком, ІІІ групі інвалідності 6 мінімальних пенсій за віком, дітям-інвалідам 3 мінімальних пенсії за віком, які співпадають з приписами пункту 4 Порядку обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у звязку з настанням інвалідності або втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 1997 року № 523.

Пунктом 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Відповідно до ст. 5 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхуваннявизначення мінімального розміру пенсії, виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, повинні розповсюджуватись і на положення Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Розміри прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на відповідний рік встановлюються Законами України Про державний бюджет України.

Згідно ст. 50 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофиособам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірах: інвалідам І групи 100 відсотків мінімальної пенсії за віком, інвалідам ІІ групи 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, інвалідам ІІІ групи, дітям інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу 50 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають стаття 50 та стаття 54 Закону № 796-ХІІ, а не Постанова КМУ № 1, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Частиною п'ятою статті 54 Закону № 796-ХІІ передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України. Однак, надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розміри мінімальної пенсії за віком.

Зі статей 50 та 54 Закону № 796-ХІІ випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене суд не бере до уваги положення частини третьої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтями 50 та 54 Закону № 796-ХІІ.

Відповідно до частини третьої статті 67 Закону № 796-ХІІ, яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,

віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень дає Закон України Про прожитковий мінімумвід 15 липня 1999 року № 966-14. Законом України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантіївід 5 жовтня 2000 року № 2017-III, згідно ст. 1 якого прожитковий мінімум використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно до статті 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхуваннявстановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Частиною 3 статті 4 даного Закону (в редакції Закону № 2505-4 від 25 березня 2005 і діє з 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Статтею 21 Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рікзатверджений на 2011 рік прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 750 гривень, з 1 квітня - 764 гривні, з 1 жовтня - 784 гривні, з 1 грудня - 800 гривень.

Оскільки позивачеві слід визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що дії відповідача щодо виплати пенсії та щомісячної компенсації по втраті годувальника позивачці у розмірах, менших від 50 % визначених ст.ст. 50, 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та ст. 52 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є протиправними.

14 червня 2011 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 3491-VI Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік, який набрав чинності 19 червня 2011 року.

Пунктом 7 частини І зазначеного Закону Прикінцеві положення Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік доповнено пунктом 4 яким встановлено, що у 2011 році норми і положення статті 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. 14 червня 2011 року № 3491-6 Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 6 липня 2011 року № 745, яка набрала чинності з 23 липня 2011 року, згідно якої встановлені розміри пенсій громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи .

На підставі наведеного суд вважає, що позов слід задоволити з 01 січня 2011 р. до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 6 липня 2011 року № 745, тобто, по 22 липня 2011р.

Відповідно до 89, 94 КАС України судові витрати віднести за рахунок держави.

Па підставі вищевикладеного, керуючись Керуючись ст. 1, 3, 6, 8, 19, 22-24 Конституції України, ст. 49, 50, 52, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст. 28, 37 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ЗУ Про Державний бюджет України на 2011 ріквід 14.06.2011 р., ст.ст. 8, 9, 11, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Рівне про визнання дій та рішення протиправними та зобовязання вчинити певні дії задоволити частково.

Визнати протиправними рішення та дії Управління пенсійного фонду України в м. Рівне щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії у звязку із втратою годувальника.

Зобов'язати Управління пенсійного фонду України в м. Рівне визначити розмір пенсії ОСОБА_1 у звязку втратою годувальника в розмірі 50% від розміру пенсії ОСОБА_2, обрахованої відповідно до ч. 1 ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України Про статус і соціальний захистгромадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофив розмірі 8 мінімальних пенсій за віком основної пенсії та 75% мінімальної пенсії за віком за шкоду, заподіяну здоровю, визначеної у відповідності до ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхуванняза період з 01 січня 2011 року по 22 липня 2011 року.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_3