Справа № 201/10096/15-а
Суддя: Батманова В. В.
Дата ухвалення: 2015-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/201/102/2015
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі

головуючого судді Батманової В.В., при секретарі Гоц Г.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 21.12.2012 інспекцією з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області було винесено постанову про адміністративне правопорушення, якою накладено адміністративне стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. за правопорушення, передбачене ст.155-1 КУпАП. Позивач з даною постановою не згоден, оскільки вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, не відображає дійсних обставин справи, складена за відсутності належних доказів та з грубим порушенням законодавства, тому просить визнати постанову незаконною та скасувати.

Позивач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини не явки суду не повідомив.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини не явки суду не повідомив.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В обґрунтування звернення з позовом до адміністративного суду позивач посилався на норми Кодексу адміністративного судочинства України. За приписами ч.1 ст.5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. КАС України визначає повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

Згідно ст.3 КАС України справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дії їй бездіяльності Конституцією чи іншими законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Судом встановлено, що 21.12.2012 інспекцією з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області було винесено постанову про адміністративне правопорушення, якою накладено адміністративне стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. за правопорушення, передбачене ст.155-1 КУпАП, на підставі якої державним виконавцем Петровим В. накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження постановою від 04.03.2015, що підтверджується зазначеною вище постановою, наявною в матеріалах справи (а.с.11).

Позивач з даною постановою не згодний, оскільки зазначив, що при розгляді справи він не був належним чином сповіщений про дату та час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення й справу було розглянуто за його відсутність, а також протокол, не відповідає вимогам законодавства, отже не може являтися доказом по справі.

Відповідно до ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи.

Згідно ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, імя, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП передбачено, що може бути оскаржено постанову органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, в районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими чинним законодавством.

Згідно ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу. Судом встановлено, що заявнику стало відомо про оскаржувану постанову лише 13.05.2013, що підтверджується копією постанови державного виконавця та супровідним листом, наявними в матеріалах справи. Вказане свідчить про те, що позивачем було пропущено строк оскарження спірної постанови з поважних причин, тому цей строк підлягає поновленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення інспекцією з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області не були встановлені і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність (ст. 280 КУпАП), матеріали справи не спростовують пояснень позивача щодо правомірності його дій.

Таким чином, оцінюючи усі докази, які були досліджені у їх сукупності та враховуючи відсутність належних та достатніх доказів наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, що тягне за собою неправомірність дій, вчинених інспекцією з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що спірну постанову у справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення на позивача за ст. 152 КУпАП, слід скасувати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 256, 268, 288, 289 КУпАП, ст.ст. 70-71, ст. 152, 158-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити позивачу ОСОБА_1 строк оскарження постанови у адміністративній справі №981 винесеної 21.12.2012 інспекцією з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області.

Постанову у адміністративній справі №981 винесену 21.12.2012 інспекцією з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області про накладення штрафу в розмірі 170 гривен на ОСОБА_1 - скасувати.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Батманова