Справа № 821/3313/15-а
Суддя: Кузьменко Н.А.
Дата ухвалення: 2015-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/3313/15-а

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кузьменко Н.А.

при секретарі - Багненко Т.В.

за участю: позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Бортнік О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Херсонської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій щодо вимоги обов'язкового надавання до митниці карантинного сертифікату під час вивезення товару у режимі експорт та визнання карантинного сертифікату документом, який не є необхідним для вивезення товарів (сільгосппродукції) до ВЕЗ Крим у митному режимі експорт, -

встановив:

12 жовтня 2015 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Херсонської митниці Державної фіскальної служби України з позовними вимогами про визнання протиправними дій відповідача, з урахуванням клопотання про збільшення позовних вимог від 18 листопада 2015 року, просить:

- признати протиправними дії відповідача, а саме: вимагати від позивача обов'язково надавати до Херсонської митниці ДФС карантинний сертифікат під час вивезення товару з території України у режимі експорту;

- визнати карантинний сертифікат документом, який не є необхідним для вивезення товарів (сільгосппродукції) до ВЕЗ Крим у митному режимі експорт.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що з 05.03.2015 року по 13.05.2015 року з метою проведення оформлення поставок товару в митному режимі експорту до ВЕЗ «Крим» до Херсонської митниці в електронному вигляді подавались митні декларації типу ЕК 24 АА, за якими відправником товару виступав ФОП ОСОБА_1, а одержувачем ТОВ «Олімп» з АР Крим. Протягом вказаного періоду відповідач зобов'язував відповідальну за електронне декларування товару особу подавати разом з митними деклараціями також карантинні сертифікати в електронному вигляді. Зазначає, що така позиція відповідача призвела до надання поряд з обов'язковими документами також і не обов'язкового документу - карантинного сертифікату, який не потрібен для митного оформлення товарів в режимі експорт. З посиланням на норми МК України, Закону України «Про карантин рослин», обґрунтовує правомірність своїх вимог. З наведеного позивач робить висновок про наявність підстав для постановлення судового рішення про визнання протиправними дій відповідача.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в адміністративному позові та просив суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач 29 жовтня 2015 року надіслав письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнає з огляду на наступне. 15 квітня 2015 року в Херсонську митницю з метою проведення митного оформлення поставки товарів «капуста білоголова» у митному режимі експорт, загальною вагою нетто 21755 кг. та загальною вартістю 61600 грн., в електронному вигляді подана митна декларація від 15 квітня 2015 року типу «ЕК 24 АА» №508050000/2015/014315. Разом із митною декларацією в електронному вигляді подано наступні документи: копія договору купівлі-продажу від 29.12.2014 року №29-28-87, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Олімп»; копія міжнародної товарно-транспортної накладної від 15.04.2015 року; копія інвойсу від 15.04.2015 року №37-150415; копія карантинного сертифікату від 15.04.2015 року НОМЕР_1. Зазначений карантинний сертифікат на товар «капуста білоголова свіжа» у вигляді сканованої копії документу було подано до митного поста «Херсон-центральний» декларантом ФОП ОСОБА_1 самостійно разом з електронною митною декларацією, за якою товар задекларовано у митний режим «експорт» з метою його поставки на територію ВЕЗ «Крим». Представник відповідача зазначила, що вимог про подання додаткових документів до митної декларації з боку посадових осіб митного поста декларанту не висувалось. Переліком товарів, що підлягають державному контролю (у тому числі у формі попереднього документального контролю) у разі переміщення їх через митний кордон України, затвердженим постановою КМ України від 05.10.2012 №1031, для товару «капуста головчаста свіжа» товарної позиції 0704 за УКТЗЕД для напрямку переміщення «вивезення» (експорт) передбачено проходження фіто санітарного контролю, який здійснюється посадовою особою контролюючого органу в зонах митного контролю на митній території України (крім пунктів пропуску через митний кордон України). Відповідно до ч.8 ст.336, ч.5 ст.334 МК України до Державної фітосанітарної інспекції Херсонської області направлено лист від 27.05.2015 року № 244/21-70-54/26-29, у відповідь листом від 02.06.2015 року №01-09/1014 митний орган повідомлено, що не підтверджено автентичність карантинного сертифікату від 15.04.2015 року НОМЕР_1. В подальшому 22.07.2015 року посадовою особою Херсонської митниці відносно громадянина України ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил №0552/50800/15 за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України. З посланням на норми МК України обґрунтовує помилковість вимог позивача. Все це на думку відповідача є підставами для відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав викладених в письмових запереченнях.

Розглянувши надані сторонами документи, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Олімп» (Крим, м. Севастополь) укладено контракт №29-28-87 від 29 грудня 2014 року предметом якого є продукти харчування. Сільськогосподарська продукція, інші товари згідно Інвойсів.

В процесі виконання контракту ФОП ОСОБА_1 (через ОСОБА_3.) з метою проведення митного оформлення поставки товарів «капуста білоголова» у митному режимі експорт, загальною вагою нетто 21755 кг та загальною вартістю 61600 грн., в електронному вигляді подана митна декларація від 15 квітня 2015 року типу «ЕК 24 АА» №508050000/2015/014315.

Разом із митною декларацією в електронному вигляді подано наступні документи: копія договору купівлі-продажу від 29.12.2014 року №29-28-87, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Олімп»; копія міжнародної товарно-транспортної накладної від 15.04.2015 року; копія інвойсу від 15.04.2015 року №37-150415; копія карантинного сертифікату від 15.04.2015 року НОМЕР_1.

Карантинний сертифікат оформлений на підставі заяви ФОП ОСОБА_1 від 15 квітня 2015 року «На оформлення фіто санітарного сертифікату, карантинного сертифіката».

В заяві зазначено вагу підкарантинного матеріалу (22000 кг), кількість (980 сіток) та назву матеріалу (капуста білоголова), пункт відправлення (м. Херсон) та пункт призначення (Крим, м. Севастополь).

Даний сертифікат надано позивачем разом з іншими документами під час митного оформлення товарів.

Сторонами не заперечується факт оформлення поставки товарів «капуста білоголова» у митному режимі експорт та факт вивезення даного товару до ВЕЗ Крим.

В період з 05 березня 2015 року по 12 травня 2015 року Державною фітосанітарною інспекцією Херсонської області ФОП ОСОБА_1 видано принаймні 58 карантинних сертифікатів (а.с. 52).

При вирішенні спору по суті, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів (ч.1 ст.1 МК України).

Відносини, пов'язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (ч.2 ст.1 МК Україна).

Органи доходів і зборів інформують заінтересованих осіб про митні правила у встановленому законом порядку (ч.1 ст.19 МК України).

Інформація щодо законодавства України з питань державної митної справи надається у встановленому законом порядку (ч.1 ст.20 МК України).

Органи доходів і зборів надають не тільки інформацію, яку запитувала заінтересована особа, а й будь-яку іншу інформацію, яка стосується запиту, якщо її доведення до відома заінтересованої особи вважається органом доходів і зборів доцільним (ч.2 ст.20 МК України).

Наведені норми дають підстави для висновку, що під час митного оформлення або до моменту такого оформлення заінтересована особа має змогу звернутись до митного органу (через митний пост якого буде здійснюватись митне оформлення товарів) з письмовим запитом які саме документи та матеріали слід надати для належного митного оформлення конкретного товару, які з цих матеріалів носять обов'язків характер (необхідно надати в будь-якому разі), а які носять додатковий характер (є допоміжними).

В свою чергу митний орган у встановленому порядку зобов'язаний надати запитувану інформацію, а в разі необхідності, й іншу необхідну інформацію.

З такої відповіді заінтересована особа має змогу встановити які з документів митний орган вважає обов'язковими для надання при митному оформленні, а які додатковими.

Судом встановлено, що позивач та ОСОБА_3 (особа відповідальна за митне оформлення товарів від імені ФОП ОСОБА_1) не звертались до митного органу в порядку ст.ст. 19,20 МК України та не мають письмової відповіді, яка відносить карантинний сертифікат до обов'язкових документів під час вивезення товару з території України у режимі експорту.

Позиція митного органу стосовно предмету спору може також бути викладена в письмовій консультації з питань застосування митного законодавства.

За зверненнями підприємств та громадян, що переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або провадять діяльність, контроль за якою відповідно до цього Кодексу покладено на органи доходів і зборів (заінтересованих осіб), органи доходів і зборів безоплатно надають консультації з питань практичного застосування окремих норм законодавства України з питань державної митної справи (ч.1 ст.21 МК України).

Консультація з питань практичного застосування окремих норм законодавства України з питань державної митної справи має індивідуальний характер і може використовуватися виключно особою, якій надано таку консультацію (ч.3 ст.21 МК України).

Консультація з питань практичного застосування окремих норм законодавства України з питань державної митної справи може бути оскаржена до органу вищого рівня в порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, або до суду як правовий акт індивідуальної дії, якщо вона, на думку заінтересованої особи, суперечить нормам відповідного акта законодавства. Визнання судом такої консультації недійсною є підставою для надання нової консультації з урахуванням висновків суду (ч.6 ст.21 МК України).

Таким чином, митним законодавством встановлено певну процедуру отримання, використання та оскарження консультації з питань практичного застосування окремих норм законодавства України з питань державної митної справи.

Судом встановлено, що позивач та ОСОБА_3 (особа відповідальна за митне оформлення товарів від імені ФОП ОСОБА_1) до митного органу для отримання консультації не звертались, індивідуальної консультації не отримували.

Також, митне законодавство встановлює відповідальність для посадових осіб органів доходів і зборів за надання недостовірної інформації, а також за неправомірну відмову у наданні відповідної інформації, несвоєчасне надання інформації.

За надання недостовірної інформації, а також за неправомірну відмову у наданні відповідної інформації, несвоєчасне надання інформації та інші правопорушення у сфері інформаційних відносин посадові особи органів доходів і зборів несуть відповідальність, передбачену законом (ч.1 ст.22 МК України).

Щодо позовних вимог визнати карантинний сертифікат документом, який не є необхідним для вивезення товарів (сільгосппродукції) до ВЕЗ Крим у митному режимі експорт, суд звертає увагу, що необхідні документи для вивезення товарів у митному режимі експорту, в тому числі до ВЕЗ Крим, визначені спеціальним митним законодавством.

Органи доходів і зборів вимагають від осіб, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України чи провадять діяльність, контроль за якою цим Кодексом покладено на органи доходів і зборів, тільки ті документи та відомості, які необхідні для здійснення митного контролю та встановлені цим Кодексом (ч.1 ст.334 МК України).

Під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України декларант, уповноважена ним особа або перевізник залежно від виду транспорту, яким здійснюється перевезення товарів, надають органу доходів і зборів в паперовій або електронній формі такі документи та відомості:

1) при перевезенні автомобільним транспортом:

а) документи на транспортний засіб, зокрема ті, що містять відомості про його державну реєстрацію (національну належність);

б) транспортні (перевізні) документи (міжнародні товаротранспортні накладні);

в) визначений актами Всесвітнього поштового союзу документ, що супроводжує міжнародні поштові відправлення (за їх наявності);

г) комерційні документи (за наявності) на товари, що перевозяться, які містять відомості, зокрема, про найменування та адресу перевізника, найменування країни відправлення та країни призначення товарів, найменування та адреси відправника (або продавця) та отримувача товарів;

ґ) відомості про кількість вантажних місць та вид упаковки;

д) найменування товарів;

е) вага брутто товарів (у кілограмах) або об'єм товарів (у метрах кубічних), крім великогабаритних вантажів (ч.1 ст. 335 МК України).

Незалежно від виду транспорту, яким здійснюється переміщення товарів, під час прибуття товарів у пункт пропуску через державний кордон України надаються документи (відомості) або їх реквізити, у тому числі засобами інформаційних технологій (або у вигляді електронного документа), які підтверджують дотримання заборон та/або обмежень згідно із законами України щодо пропуску товарів через митний кордон України, крім тих, що необхідні виключно для поміщення товарів у митний режим (ч.2 ст.335 МК України).

Таким чином, обов'язковість карантинного сертифікату прямо не передбачена митним законодавством тому відповідач не вимагав її надання, доказів протилежного сторони суду не надали.

В судовому засіданні допитані в якості свідків ОСОБА_3 (особа відповідальна за митне оформлення товарів від імені ФОП ОСОБА_1) та ОСОБА_4 (посадова особо митного органу, яка безпосередньо проводила митне оформлення товарів 15 квітня 2015 року), які не підтвердили факт вимоги митним органом від позивача обов'язково надавати до Херсонської митниці ДФС карантинний сертифікат під час вивезення товару з території України у режимі експорту та зазначили про самостійне надання ним таких сертифікатів відповідачу.

Таким чином, судом встановлено, що особою відповідальною за митне оформлення товарів від імені позивача при митному оформленні товару, яке відбулось 15 квітня 2015 року, серед інших документів самостійно подано також і карантинний сертифікат, який заздалегідь не вимагався представником відповідача.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач дозволив переміщення (вивезення) задекларованих позивачем 15 квітня 2015 року товарів через митний кордон України.

Завдання і предмет адміністративного судочинства обумовлюють більшість його особливостей, які відрізняють його від інших видів судочинства. Завдання відображає спрямованість адміністративного судочинства - його кінцеву мету, а предмет вказує на сферу правовідносин, на яку поширено юрисдикцію судів, що здійснюють адміністративне судочинство.

Зміст та спрямованість правосуддя, в тому числі і в адміністративній справі, випливають із головного обов'язку правової держави - утвердження і забезпечення прав та свобод людини. Призначенням судової влади є захист лише порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів учасників правовідносин через здійснення правосуддя.

У контексті загального завдання судочинства завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч.1 ст.2 КАС України).

Однак, необхідною передумовою захисту є те, щоб порушення цих прав, свобод чи інтересів відбулося у публічно-правових відносинах та виходило від суб'єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій.

Частина 1 статті 6 КАС України надає право кожній особі, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси, в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права, свободи чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Таким чином, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

У роз'ясненні Пленуму Верховного Суду України, яке міститься в Постанові від 01.11.1996 р. № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" (пункт 5) зазначено, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу, зокрема постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, накази та інструкції міністерств і відомств, підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Суд застосовує насамперед норми Митного кодексу України, яких в даному конкретному випадку цілком достатньо для оцінки спірних правовідносин.

Оцінка судом обставин справи базується на наданих доказах, їх належності та переконливості, в поєднанні з принципами КАС України.

Як передбачає ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Згідно п.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) "Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру...".

Зокрема в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бендерський проти України» (Заява N 22750/02§42) зазначено, що «Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення "Артіко проти Італії" від 13 травня 1980)».

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з'ясування всіх обставин у справі (ч.4,5 ст.11, ч.2 ст. 69, ч.5 ст.71 КАС України). Обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він як відповідач заперечує адміністративний позов (ч.2 ст. 71 КАС України).

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали", а якщо такі приписи відповідач без поважних причин не виконує, то "суд вирішує справу на основі наявних доказів" (ч. 4,6 ст. 71 КАС України).

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Позивач належними доказами не підтвердив правомірність своїх вимог, натомість наявні в матеріалах справи докази не дають суду підстави для висновку про неправомірність дій відповідача.

На підставі вимог частини 3 статті 160 КАС України, в судовому засіданні 18 листопада 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 9, 14, 71, 86, 94, 158 - 163 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Херсонської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій щодо вимоги обов'язкового надавання до митниці карантинного сертифікату під час вивезення товару у режимі експорт та визнання карантинного сертифікату документом, який не є необхідним для вивезення товарів (сільгосппродукції) до ВЕЗ Крим у митному режимі експорт - залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Херсонський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги на постанову суду одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови виготовлено та підписано суддею 20 листопада 2015 р.

Суддя Кузьменко Н.А.

кат. 5.2.