Справа № 803/832/15-а
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2015-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 р. Справа № 876/6899/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Дяковича В.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Сідельник Г.М.,

представників сторін Масич І.В., Березної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 05 червня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Гнідавський цукровий завод» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Публічне акціонерне товариство «Гнідавський цукровий завод» (далі - ПАТ «Гнідавський цукровий завод») звернулось до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 22 квітня 2015 року.

Вважає, що оскаржувані рішення є необґрунтованими, прийнятими з порушенням вимог податкового законодавства, і такими, що підлягають скасуванню. Зазначає, що висновки Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області, викладені в акті перевірки, про те, що фінансово-господарська діяльність ПАТ «Гнідавський цукровий завод» по взаємовідносинах з ТзОВ «Екотехнік-СТР», ТзОВ «Профмаркет», ТзОВ «Полокран», ТзОВ «Будінвест-ДФ», ТзОВ «Капексбуд», ТОВ «ТМ Сиріус», ТОВ «Фірма Полімет», ТОВ «Квадротех» здійснювалася поза межами правового поля та з метою отримання податкової вимоги є безпідставними, оскільки господарські операції із вказаними контрагентами носили реальний характер і підтверджуються документами первинного бухгалтерського обліку.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 05.06.2015 року позов задоволений.

Відповідач - Луцька ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області оскаржила постанову суду першої інстанції. Вважає, що оскаржувана постанова винесена без належного з'ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального права, просить її скасувати і прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає про нереальність здійснення господарських операцій ПАТ «Гнідавський цукровий завод», зокрема, зазначає, що контрагенти позивача - ТзОВ «Екотехнік-СТР», ТзОВ «Профмаркет», ТзОВ «Полокран», ТзОВ «Будінвест-ДФ» мають ознаки фіктивності, що підтверджується матеріалами, що надійшли від податкових органів, на обліку в яких вони перебувають. Вказує також, що у вказаних контрагентів відсутні об'єкти оподаткування при придбанні та продажу товарів (послуг), товаро-транспортні накладні не надані для перевірки, а якщо надані, то заповнені з порушенням встановленого порядку. Крім того, зазначає, що проведеною Луцькою ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області позаплановою документальною виїзною перевіркою ПАТ «Гнідавський цукровий завод» з питань дотримання вимог податкового законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати до державного бюджету ПДВ та податку на прибуток по операціях з ТзОВ «Капексбуд» за період 2010-2013рр. встановлено нереальність господарських операцій позивача з ТзОВ «Капексбуд», що підтверджується і актом ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві від 3 жовтня 2013 року №557/26-54-22.2/38510737 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТзОВ «Капексбуд».

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з підстав, що у ній зазначені. Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що Луцькою ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області з 25 лютого 2015 року по 8 квітня 2015 року проведена планова виїзна перевірка ПАТ «Гнідавський цукровий завод» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 1 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року, валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року. За результатами перевірки складений акт №1274/22-1/00372658 від 8 квітня 2015 року, на підставі якого 22 квітня 2015 року прийняті податкові повідомлення-рішення: № - про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість; № - про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, виходив з того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені з порушенням вимог податкового законодавства, а також прав позивача, і відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.9 ст. 139 Податкового кодексу України не належать до складу валових витрат будь-які витрати, що не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Виходячи із наведених норм закону, до складу валових витрат платника податку належать витрати, які: 1) підтверджені первинними документами; 2) пов'язані з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці.

Статтею 198 ПК України визначені правила формування податкового кредиту.

Згідно із п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до етапі 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України). Якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника (п. 198.4. ст. 198 ПК України). Якщо у подальшому такі товари/послуги фактично використовуються в операціях, які не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування відповідно до цього розділу (за винятком випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу), чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів або встановлено факти недостачі (крадіжки), то з метою оподаткування такі товари/послуги, основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає таке використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження), у тому випадку, якщо платник податку скористався правом на податковий кредит за цими товарами/послугами, (п. 198.5 ст. 198 ПК України). Датою використання товарів/послуг вважається дата визнання витрат відповідно до розділу III цього Кодексу.

Беручи до уваги наведені вище норми закону, необхідною умовою для віднесення платником ПДВ до податкового кредиту звітного періоду сум ПДВ, включених в ціну придбаних товарів (послуг), є факт придбання таких товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника. Закон не ставить у залежність необхідність попередньої сплати ПДВ до бюджету кінцевим споживачем чи первісним постачальником як умову для формування податкового кредиту платника податку. Аналіз господарської діяльності платника податку повинен здійснюватися на підставі даних його податкового, бухгалтерського обліку та відповідності їх дійсному економічному змісту операцій.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлені вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Відповідно до вимог п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у період, за який проводилась перевірка, ПАТ «Гнідавський цукровий завод» мав господарські відносини з ТзОВ «Екотехнік-СТР», ТзОВ «Профмаркет», ТзОВ «Полокран», ТзОВ «Будінвест-ДФ», ТзОВ «Капексбуд», ТОВ «ТМ Сиріус», ТОВ «Фірма Полімет», ТОВ «Квадротех», що підтверджується наявними у матеріалах справи договорами поставки, податковими накладними, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, платіжними дорученнями, довіреностями, договором перевезення, договором про надання транспортно-експедиторських послуг, актами здачі - приймання робіт, прибутковими ордерами.

Всі документи, що були підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, є належним чином оформлені, містять всі необхідні реквізити і відповідач не спростував цих обставин та не надав доказів про нереальність господарських операцій ПАТ «Гнідавський цукровий завод» з контрагентами.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про реальність фінансово-господарської діяльності між позивачем та контрагентами, а також про добросовісність дій платника податку - позивача, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті та відповідність усіх даних, наведених у документах первинного бухгалтерського та податкового обліку є цілком обґрунтований та підставний.

Щодо посилань апелянта на обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень обставинами, які засвідчують порушення норм податкового законодавства контрагентами позивача апеляційний суд зазначає, що такі доводи є неприпустимими і такими, що суперечать практиці Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується національними судами як джерело права. Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 22 січня 2009 року у справі «БУЛВЕС АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) дійшов такого висновку, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило би справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності.

Крім того, апеляційний суд наголошує на тому, що обгрунтування податковим органом виявлених порушень з посиланням на висновки актів податкових органів про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента є неправомірним, оскільки зустрічна звірка є заходом інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби, в той час, як функція податкового органу щодо контролю за дотриманням податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, реалізується останніми шляхом проведення перевірок у випадках та в порядку, встановленому Податковим кодексом України. Отже, за своєю правовою природою акт про неможливість проведення зустрічної звірки не є актом перевірки контролюючого органу та не може містити в собі аналізу господарських операцій платника податків та висновків про нікчемність укладених ним договорів.

Тобто, акт про неможливість проведення зустрічної звірки не є достатнім і належним доказом в підтвердження доводів податкового органу про нереальність здійснення угод між позивачем та його контрагентом, і не є підставою для визнання податкового кредиту та валових витрат позивача непідтвердженими, так як доказами порушення правил податкової звітності є виключно матеріали перевірок платника податків, проведених з дослідженням його первинних бухгалтерських та інших документів.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що правомірність дій позивача з формування валових витрат і податкового кредиту по взаємовідносинах з ТзОВ «Екотехнік-СТР», ТзОВ «Профмаркет», ТзОВ «Полокран», ТзОВ «Будінвест-ДФ», ТзОВ «Капексбуд», ТОВ «ТМ Сиріус», ТОВ «Фірма Полімет», ТОВ «Квадротех» стверджується і постановою Головного управління ДФС у Волинській області від 30.09.2015 року про закриття кримінального провадження (копія знаходиться в матеріалах справи), у якій досліджувались обставини, зазначені у акті перевірки №1274/22-1/00372658 від 8 квітня 2015 року, який став підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Щодо доводів апелянта про неналежне оформлення первинних документів ТзОВ «Будінвест-ДФ» через заперечення його директором своєї участі у діяльності підприємства, в підтвердження яких наданий вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31.01.2014 року, то вони не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом, оскільки з наданого вироку суду вбачається протилежне, а саме, що директор ТзОВ «Будінвест-ДФ» брав участь у діяльності підприємства та умисно ухилився від сплати податків.

Таким чином, встановлені під час розгляду справи судом першої інстанції обставини, які підтверджені належними доказами, спростовують висновки Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області, констатовані в акті перевірки №1274/22-1/00372658 від 8 квітня 2015 року, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, який заперечував проти позову, не довів правомірності винесених рішень, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області, винесені на підставі зазначеного акту перевірки, підлягають скасуванню як протиправні.

Суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 05 червня 2015 року у справі № 803/832/15-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий Л.П. Іщук

Судді В.П. Дякович

Т.В. Онишкевич