Справа № 162/802/15-а, 2а-162/1246/15
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2015-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року Справа № 876/7038/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:
головуючого судді Шавеля Р.М.,
суддів Костіва М.В. та Бруновської Н.В.,
з участю секретаря судового засідання - Бєлкіної Н.І.,

а також сторін (їх представників):
від позивача Пронцевич П.П.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської обл. на постанову Любешівського районного суду Волинської обл. від 19.05.2015р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської обл. про визнання дій протиправними, зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку,-

В С Т А Н О В И Л А:

10.04.2015р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії відповідача Управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської обл. щодо відмови у призначенні йому пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до положень ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язати пенсійний орган призначити йому пенсію на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку відповідно до положень ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок призначеної йому пенсії та її виплату за період, починаючи з часу звернення із заявою про її призначення відповідно до вимог ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.2-4).

Постановою Любешівського районного суду Волинської обл. від 19.05.2015р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними дії відповідача Управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської обл. щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку відповідно до п.2 ч.1 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язано пенсійний орган здійснити з 07.11.2014р. призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до п.2 ч.1 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, яка постійно проживала та проживає в зоні гарантованого добровільного відселення і станом на 01.01.1993р. проживала у цій зоні не менше трьох років, провести її нарахування та виплату, із урахуванням проведених виплат (а.с.86-89).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач Управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської обл., який покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову суду скасувати та відмовити у задоволенні заявленого позову (а.с.94-95).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відомості про проживання позивача на території радіоактивного забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС суперечать відомостям щодо роботи, що унеможливлює призначення спірної пенсії. За таких обставин правові підстави для призначення спірної пенсії позивачу є відсутніми.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає до задоволення, з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 проживав впродовж 06.11.1960р. 05.05.1979р., 06.06.1981р. 25.11.1981р., 11.01.1982р. 08.01.1987р. в с.Тоболи Камінь-Каширського району Волинської обл.; починаючи з 09.01.1987р., і по даний час проживає в смт.Любешів Волинської обл.
Наведені обставини підтверджуються копією військового квитка серії НОМЕР_1 , виданого 27.04.1979р. Антрацитовським міським військовим комісаріатом Ворошиловградської обл., довідкою Тоболівської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської обл. № 1327 від 13.10.2014р., довідкою виконавчого комітету Любешівської селищної ради Любешівського району Волинської обл. № 2918 від 14.10.2014р., паспортом громадянина України (а.с.5-11).
Окрім цього, факт постійного проживання позивача ОСОБА_1 в с.Тоболи Камінь-Каширського району Волинської обл. та в смт.Любешів Волинської обл. підтвердили в суді першої інстанції свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Також позивач має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 3, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_2 , видане Волинською обласною державною адміністрацією 25.10.1993р. (а.с.7).

17.10.2014р. позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської обл. із заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку та додав до заяви необхідні документи.
Розглянувши вказану заяву, Управлінням Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської обл. було призначено пенсію позивачу у мінімальному розмірі, а з 01.02.2015р. виплату такої пенсії припинено для запобігання виникнення переплати (а.с.12).
У подальшому рішенням від 03.03.2015р. Управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської обл. відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком, про що скерувало на адресу позивача лист № 3086/02-10 від 03.03.2015р. (а.с.21, 82, 83).
Свою відмову відповідач обґрунтовував тим, що згідно довідки про періоди роботи та трудової книжки ОСОБА_1 з 08.12.1981р. по 24.07.1992р. працював в районах, прирівняних до Крайньої Півночі, і станом на 01.01.1993р. постійно не проживав (не працював) не менше трьох років у зоні гарантованого добровільного відселення (а.с.21, 82, 83).

Разом з тим, така відмова пенсійного органу не ґрунтується на вимогах закону, з наступних підстав.

Згідно з п.3 ст.14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції, діючій на момент виникнення спірних правовідносин) до третьої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відносяться особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.
Постановою КМ Української PCP № 106 від 23.07.1991р. «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP «Про правовий режим території, яка зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» с.Тоболи Камінь-Каширського району Волинської обл. та смт.Любешів Волинської обл. віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.
Отже, під час видачі посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого Волинською обласною державною адміністрацією 25.10.1993р., факт постійного проживання ОСОБА_1 на території зони гарантованого добровільного відселення, а саме у с.Тоболи Камінь-Каширського району Волинської обл. та смт.Любешів Волинської обл., а також факт його проживання у цій зоні не менше трьох років станом на 01.01.1993р. було достовірно встановлено.

Зазначені обставини не спростовуються записами трудової книжки ОСОБА_1 та архівними довідками ТзОВ «ЛУКОЙЛ-КОМИ», Нижнє-Одеського управління бурових робіт об`єднання «Комінефть», згідно яких у період з 08.12.1981р. по 24.07.1992р. позивач працював бурильником Нижнє-Одеського управління бурових робіт об`єднання «Комінефть», оскільки така трудова діяльність позивача здійснювалась вахтовим методом (а.с.13-20).
Таким чином, представленими позивачем доказами достовірно підтверджується факт постійного проживання ОСОБА_1 з 06.11.1960р. по 08.01.1987р. в с.Тоболи Камінь-Каширського району Волинської обл. та в період з 09.01.1987р. по даний час - в смт.Любешів Волинської обл., при цьому станом на 01.01.1993р. строк такого проживання становив більше трьох років.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції, діючій на момент виникнення спірних правовідносин) особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку для одержання державних пенсій: потерпілим від Чорнобильської катастрофи - особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Отже, виходячи із встановлених обставин, позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 54-річного віку і письмовими доказами підтвердив обставини постійного проживання у вказаних вище населених пунктах, які відносяться до переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затв. постановою КМ УРСР № 106 від 23.07.1991р., у тому числі станом на 01.01.1993р. строк такого проживання склав понад три роки.
Таким чином, є наявними правові підстави для призначення позивачу пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на шість років на підставі п.2 ч.1 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є підставними та обґрунтованими.

Доводи апелянта в іншій частині апеляційної скарги на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Оцінюючи в сукупності обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської обл. на постанову Любешівського районного суду Волинської обл. від 19.05.2015р. в адміністративній справі № 162/802/15-а залишити без задоволення, а вказану постанову суду без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: М.В.Костів

Н.В.Бруновська