Справа № 820/10195/15
Суддя: Лук'яненко М.О.
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

12 листопада 2015 р. № 820/10195/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лук'яненко М.О.,

за участю секретаря судового засідання Золотаренко А.П.,

представників сторін:

позивача - Хаміної О.С.,

відповідача - Іхненко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПОГАЗ ТРЕЙД" до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКСПОГАЗ ТРЕЙД", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.04.2015 року №, видане Харківською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Харківській області; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.04.2015 року №, видане Харківською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Харківській області.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що спірні податкові повідомлення - рішення ґрунтується на помилкових судженнях суб'єкта владних повноважень, що викладені в акті перевірки відповідача, а відтак, суперечать ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки за відсутності визначених законом підстав покладають на платника податків додатковий обов'язок по оплаті грошового зобов'язання на користь Державного бюджету України.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечувала, надала суду письмові заперечення, позиція яких повністю збігається з викладеною в судовому засіданні, де зазначила, що під час проведення перевірки та складання акту перевірки фахівці відповідного контролюючого органу діяли згідно до вимог чинного податкового законодавства. За результатами перевірки складено акт, в якому зафіксовані порушення вимог Податкового кодексу України, у зв'язку із чим позивачу визначене відповідне податкове зобов'язання.

Вислухавши представників сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що фахівцями Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області проведено документальну виїзну позапланову перевірку ТОВ "ЕКСПОГАЗ ТРЕЙД" () з питань правильності обчислення та нарахування податку на додану вартість та податку на прибуток з ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ ВЕТЕК" (код 38809821) за період з 01.10.2013 року по 31.10.2013 року, результати якої оформлені актом №700/20-23-22-01-05/36429608 від 25.03.2015 року, яким зафіксовано порушення: п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого підприємству донараховано податку на додану вартість всього у сумі 250000 грн., у т.ч. за жовтень 2013 року у сумі 250000 грн.; п.п.138.10.6 п.138.10 ст. 138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст. 139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого підприємству донараховано податку на прибуток за 2013 рік у сумі 232658 грн. по операціях з придбання послуг від ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ ВЕТЕК" (код 38809821); документально не підтверджено реальність здійснення господарських відносин з ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ ВЕТЕК" (код 38809821) за період з 01.10.2013 року по 31.10.2013 року (а.с. 12-27).

Позивач не погодившись з висновками акту перевірки подав на них свої заперечення до Головного управління Міндоходів у Харківській області (а.с. 28-32).

Листом від 07.04.2015 року №3269/10/20-23-22-01-05 відповідач повідомив позивача, що відповідно до п.86.7 ст. 86 Податкового кодексу України заперечення на акт перевірки від 25.03.2015 року №700/20-23-22-01-05/36429608 залишено без розгляду (а.с. 33).

На підставі акту перевірки №700/20-23-22-01-05/36429608 від 25.03.2015 року Харківською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Харківській області прийнято податкові повідомлення - рішення від 07.04.2015 року №, № (а.с. 10-11).

Позивач не погодившись з винесеними податковими повідомленнями - рішеннями від 07.04.2015 року №, №З подав на них скаргу до Головного управління ДФС у Харківській області та до Державної фіскальної служби України (а.с. 34-38, 46-51).

Рішенням від 12.06.2015 року №1443/10/20-40-10-04.14 Головного управління ДФС у Харківській області (а.с. 39-45), та в подальшому рішенням Державної фіскальної служби України від 18.08.2015 року №17523/6/8898-1001-04-25 (а.с. 52-57) скарги позивача залишено без задоволення, а податкові повідомлення - рішення від 07.04.2015 року №, № - без змін.

Позивач, як юридична особа, зареєстрований Харківською районною державною адміністрацією Харківської області 25.03.2009 року, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України від 28.05.2015 року №06.3-11/2253 (а.с. 85).

Судовим розглядом встановлено, що між позивачем (покупець) та ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ ВЕТЕК" (постачальник) укладено договір №08-13 від 01.10.2013 року, за умовами якого постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупця скраплений газ пропан-бутан, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього на умовах укладеного правочину. Кількість та вартість товару по даному договору визначена в специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного договору (а.с. 111-114).

На підтвердження виконання умов вище вказаного договору позивачем до суду надано податкові накладні, видаткові накладні, товарно - транспортні накладні (а.с. 116-147).

Відповідно до положень п.п.14.1.36 ст.14 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п. 22.1. ст. 22 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

Таким чином, при складанні податкової звітності з метою правильного відображення господарської операції повинні враховуватись відповідні документи первинного обліку, а саме: податкові накладні, видаткові накладні, специфікації, платіжні доручення, рахунки - фактури, товарно - транспортні накладні.

Положеннями п.п.138.1.1 п.138.1 ст. 138 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п.138.2 ст. 138 Податкового кодексу України).

Згідно до п.138.4 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до п.п.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно приписів ст. 185, п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

У відповідності до п.п. 14.1.181 ст.14 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Порядок формування податкового кредиту врегульований положеннями ст. 198 Податкового кодексу України.

При цьому, відповідно до п. 198.1, п.198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Крім того, пунктом 5.2 Інструкції "Про затвердження Інструкції про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту", затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 3 червня 2002 року №332, визначено порядок приймання СВГ, що надійшов автомобільним транспортом

Відповідно до положень вищевказаного пункту Інструкції від 3 червня 2002 року №332, огляд автоцистерн, приймання та зливання СВГ (скраплений вуглеводневий газ) здійснюються працівниками, які призначені наказом керівника підприємства та пройшли курс спеціального навчання і перевірку знань з питань охорони праці згідно з вимогами пункту 2.1 Типового положення про навчання з питань охорони праці. Періодичність перевірки знань цих працівників проводиться не рідше одного разу на рік. Ці працівники повинні бути атестовані на знання Правил будови та безпечної експлуатації посудин, що працюють під тиском (ДНАОП 0.00-1.07-94), та Правил безпеки систем газопостачання України (ДНАОП 0.00-1.20-98) в обсязі роботи, яка ними виконується.

Приймання СВГ, що надійшов автомобільним транспортом від постачальників, проводиться вантажоодержувачем на підставі видаткових та товаротранспортних накладних (типова форма N 1-ТН, затверджена наказом Міністерства транспорту та Міністерства статистики України від 29.12.95 року №488/346 "Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля") та документів про якість (паспортів) на СВГ, оформлених у відповідності до ДСТУ 4047-2001, з обов'язковим складанням акта приймання за кількістю СВГ, що надійшов автомобільним транспортом, за формою N 3-ГС (додаток 3).

Видаткова та товаро-транспортна накладні є підставою для оприбуткування СВГ за складським та бухгалтерським обліком підприємства.

Інформація про кількість СВГ, що надійшов на підприємство в автоцистернах, зазначається у журналі оперативного обліку СВГ за формою N 2-ГС і після здавання звіту матеріально відповідальною особою в бухгалтерію оприбутковується за бухгалтерським обліком.

Під час внутрішньогосподарських перевезень СВГ приймання і оприбуткування за складським та бухгалтерським обліком проводиться на підставі видаткових та товаротранспортних накладних.

Послідовність проведення технологічних операцій під час зливання СВГ з автоцистерни та здійснення при цьому заходів із забезпечення безпеки праці визначається інструкціями з охорони праці, розробленими та затвердженими згідно з вимогами статті 13 Закону України "Про охорону праці".

З урахуванням положень Інструкції "Про затвердження Інструкції про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту", затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 3 червня 2002 року №332, суд дійшов висновку, що для поставки скрапленого газу необхідна наявність атестованого персоналу на знання Правил будови та безпечної експлуатації посудин, що працюють під тиском (ДНАОП 0.00-1.07-94), та Правил безпеки систем газопостачання України (ДНАОП 0.00-1.20-98) в обсязі роботи, яка ними виконується. Крім того, приймання СВГ, що надійшов автомобільним транспортом від постачальників, проводиться вантажоодержувачем на підставі видаткових та товаротранспортних накладних (типова форма N 1-ТН, затверджена наказом Міністерства транспорту та Міністерства статистики України від 29.12.95 року №488/346 "Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля") та документів про якість (паспортів) на СВГ, оформлених у відповідності до ДСТУ 4047-2001, з обов'язковим складанням акта приймання за кількістю СВГ, що надійшов автомобільним транспортом, за формою N 3-ГС (додаток 3).

Однак, ні під час перевірки, ні в судовому засіданні дані документи не надавались.

Крім того, відсутні документи щодо оприбуткування ТМЦ за складським обліком. Відсутні документи про підтвердження оснащення машин відповідними цистернами для перевезення скрапленого газу.

Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні специфікації, які є невід'ємною частиною укладеного правочину №08-13 від 01.10.2013 року.

Також, суд вважає за необхідне вказати, що відповідно до п.5 "Прийом-передача товару" договору №08-03 від 01.10.2013 року вбачається, що прийом товару по кількості та якості здійснюється у відповідності до приписів Інструкції "Про затвердження Інструкції про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту", затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 3 червня 2002 року №332. Для отримання товару і всіх товаросупровідних документів представник покупця зобов'язаний надати представнику постачальника належним чином завірену довіреність. Товар вважається поставленим постачальником і прийнятий покупцем по кількості та якості у відповідності до умов даного правочину, а також відповідно до паспорту якості, виданого виробником.

Позивачем до суду не надано ні належним чином оформленої довіреності на отримання товару, ні паспорту якості товару виданого виробником, відсутність яких свідчить про неможливість отримання покупцем (позивачем) купленого товару у ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ ВЕТЕК".

Суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем ні під час перевірки, ні під час розгляду справи не надано доказів, які б підтверджували факт транспортування, зберігання та оплати товарно-матеріальних цінностей, а також доказів подальшого використання позивачем отриманих товарно - матеріальних цінностей (доказів подальшої реалізації чи взяття на бухгалтерський облік) у своїй господарській діяльності.

Згідно з п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Так, відповідно до п.44.6 ст. 44 Податкового кодексу України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Під час судового засідання оглянуто, надані позивачем, оригінали банківських виписок на підтвердження здійснення оплати за договором №08-03 від 01.10.2013 року, однак, суд не приймає їх до уваги як належний доказ у справі, оскільки означені банківські виписки ні під час перевірки, ні до її закінчення, ні у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті, перевіряючим не надавались, а отже, враховуючи положення вимог п.44.6 ст. 44 ПК України, такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення звітності.

Виходячи з викладеного вище, суд дійшов висновку, що відсутність первинної документації виключає право платника податків на формування податкового кредиту.

Суд зазначає, що господарська операція може бути підтверджена лише тими документами, які свідчать про реальність виконання договору, зміст і обсяг наданих операцій та їх вартість.

Визначальною підставою для віднесення сум по господарській операції до формування податкового кредиту, а віднесення сум до складу валових витрат є достовірне встановлення обставин щодо реальності господарської операції, наявності правових та фактичних підстав для витрат з придбання товарів, робіт, послуг.

Додатково суд зазначає, що позивачем не надано доказів економічної необхідності укладання правочину зі своїм контрагентом ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ ВЕТЕК" (код 38809821).

Положеннями ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведено правомірність встановлених під час перевірки порушень та як наслідок обґрунтовано винесено спірні податкові повідомлення-рішення, а тому адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПОГАЗ ТРЕЙД" задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 8 і 19 Конституції України, ст.ст. 7-11, ч. 1 ст. 158, ст. 159, ч. ч. 1, 2 ст. 160, ст. 161, ч. 1 ст. 162, ст. 163 Кодекс адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПОГАЗ ТРЕЙД" до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили у порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 17 листопада 2015 року.

Суддя М.О. Лук'яненко