Справа № 325/2017/15-а
Суддя: Шеїна Л. Д.
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №325/2017/15-а
Провадженння№2-А/325/128/2015
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2015року Приазовський районний суд Запорізької області

у складі:

головуючого судді: Шеїної Л.Д. ,

при секретарі: Красновій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Приазовського районного суду в смт. Приазовське цивільну справу за адміністративним позовом в порядку адміністративного судочинства ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Приазовському районі Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов*язання вчинити певні дії,

встановив:

04.11.2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління пенсійного фонду України в Приазовському районі Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов*язання вчинити певні дії.

В обґрунтування посилається на те, що вона перебуває на обліку в УПФУ в Приазовському районі Запорізької області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов*язкове державне пенсійне страхування» з 24.03.2015 року.

З 01.04.2015 року Управління пенсійного фонду України в Приазовському районі Запорізької області припинило їй виплату пенсії по інвалідності. При зверненні до нього з заявою щодо причини невиплати зазначеної пенсії, 04.11.2015 року отримала відповідь з посиланням на ст..47 Закону України «Про загальнообов*язкове державне пенсійне страхування» зі змінами , внесеними з Законом України від 02 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного законодавства України», яка набула чинності з 01 квітня 2015 року. Такі дії відповідача вважає незаконними та такими, що порушують її конституційні права. Тому і просить суд визнати такі дії Управління пенсійного фонду України в Приазовському районі Запорізької області протиправними та зобов*язати Управління пенсійного фонду України в Приазовському районі Запорізької області поновити їй виплату пенсії по інвалідності, починаючи з 01.06.2015 року.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не прибула, будучи належним чином сповіщеною про день і час розгляду справи, просила розгляд справи провести у її відсутність та задовольнити позов ( а.с.34 ).

Представник відповідача УПФУ України в Приазовському районі Запорізької області в судове засідання не прибув, будучи належним чином сповіщеним про день та час розгляду справи, просив суд розглянути справу у відсутності представника відповідача, проти позову заперечує ( а.с. 35-36). У викладених ним письмових поясненнях ( а.с. 27-28) зазначив, що ОСОБА_1 перебуває у

трудових правовідносинах з УПФУ України в Приазовському районі Запорізької області, на теперішній час обіймає посаду головного спеціаліста відділу з питань призначення , перерахунку та виплати пенсії, має статус державного службовція 13 рангу. Разом з тим ОСОБА_1 перебуває і на обліку в УПФУ України в Приазовському районі Запорізької області і є отримувачем пенсіє по інвалідності з 24.03.2015 року , оскільки є інвалідом третьої групи від загального захворювання. Пенсія по інвалідності їй призначена з 24.03.2015 року , яку вона отримувала по 31.03.2015 року. З 01.04.2015 року виплата пенсії по інвалідності їй припинена у зв*язку з набуттям чинності з 01.04.2015 року Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII. Отже, на думку представника відповідача, позов ОСОБА_1 є необґрунтованим і таким , що задоволенню не підлягає.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив, що , дійсно, ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФУ України в Приазовському районі Запорізької області та їй була призначена пенсія по інвалідності у відповідності до Закону України «Про загальнообов*язкове державне пенсійне страхування» з 24.03.2015 року (а.с. 6 ). Позивачка ОСОБА_1 працює на посаді головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій в УПФУ в Приазовському районні Запорізької області ( а.с.10 ) та є держслужбовцем ( а.с. 10,27 ).

З 01 квітня 2015 року набув чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII відповідно до якого у період /щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», «Про прокуратуру», пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про загальнообов*язкове пенсійне страхування» не виплачуються. У зв*язку з чим ОСОБА_1 з 01 квітня 2015 року не отримала чергову пенсію по інвалідності.

04.11.2015 року отримала відповідь з посиланням на ст..47 Закону України «Про загальнообов*язкове державне пенсійне страхування» зі змінами , внесеними з Законом України від 02 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного законодавства України», яка набула чинності з 01 квітня 2015 року.

Відповідно ст. 19 ОСОБА_2 України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_2 та законами України.

Згідно ст. 22 ОСОБА_2 України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст..46 ОСОБА_2 України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника , безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

За загальним правилом , встановленим ч.1 ст. 58 ОСОБА_2 України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.1 ст.64 ОСОБА_2 України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_2 України.

ОСОБА_2 України має найвищу юридичну силу в системі нормативних актів має Відповідно до ст..8 закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_2 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_2 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантується.

У Постанові Пленуму Верховного суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування ОСОБА_2 України при здійсненні правосуддя» роз*яснино , що ОСОБА_2 України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності ОСОБА_2 і в усіх необхідних випадках застосовувати ОСОБА_2 як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на ОСОБА_2, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Суд безпосередньо застосовує ОСОБА_2 у разі , зокрема, коли правовідносини , що розглядаються судом, Законом України не врегульовано, а нормативно правовий акт, прийнятий Верховною Радою або Радою Міністрів Автономної Республіки Крим , суперечить ОСОБА_2 України.

За правилами ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Нормою ст..5 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до ОСОБА_2 України, закону України, міжнародному договору, згода на обов*язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до п.1ч.1 ст.8 Закону України «Про загальнообов*язкове пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші передбачені цим Законом.

Частиною 2 ст.30 Закону України «Про загальнообов*язкове пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування і після припинення роботи.

Статтею 36 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено матеріальне, соціально-побутове і медичне забезпечення інвалідів, яке здійснюється у вигляді грошових виплат ( пенсій, допомоги, одноразових виплат), забезпечення медикаментами, технічними й іншими засобами, включаючи друковані видання із спеціальним шрифтом, звукопідсилюючу апаратуру та налізатори, а також шляхом надання послуг по медичній, соціальній,трудовій і професійній реабілітації, побутовому та торговельному обслуговуванню.

Отже, органи державної влади та органи місцевого самоврядування повинні сприяти забезпеченню прав інвалідів щодо включення до суспільного нарівні з іншими громадянами.

Посилання відповідача на ст..47 Закону України «Про загальнообов*язкове пенсійне страхування» є безпідставним, оскільки вказана норма розповсюджується на осіб, яким пенсія призначена відповідно до Законів України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів»», «Про прокуратуру».

Тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і таким, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалено на користь сторони, яка не є суб*єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

А відтак з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 належить стягнути судові витрати, в сумі 487,20 грн.(чотириста вісімдесят сім гривень 20 копійок), що підтверджено платіжним документом (а.с. 1).

На підставі викладеного, керуючись11,71,94,158-163 КАС України суд

постановив:

позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Приазовському районі Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов*язання вчинити певні дії,задовольнити.

Визнати дії Управління пенсійного фонду України в Приазовському районі Запорізької області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 як інваліду третьої групи, неправомірними.

Зобов*язати Управління пенсійного фонду України в Приазовському районі Запорізької області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 як інваліду третьої групи з 01 .06.2015 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 487,20 грн. ( чотириста вісімдесят сім гривень 20 копійок).

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Приазовський районний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня її оголошення.

Якщо постанову було постановлено у письмовому провадженні або за відсутності особи, яка брала участь але не була присутня при її проголошенні, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Шеїна Л.Д.