Справа № 815/5840/15
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5840/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року м.Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Харченко Ю.В.

Суддів Потоцька Н.В.

Левчук О.А.

При секретарі Мацвейко О.І.

Розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування Рішення (Повідомлення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту) №396 від 03.09.2015р., та зобов'язання прийняття рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати протиправним та скасувати Рішення Державної міграційної служби України (Повідомлення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту) №396 від 03.09.2015р., та зобов'язати Державну міграційну службу України прийняти рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є громадянином Афганістану, втім через очевидну небезпеку його життю він був вимушений виїхати до України, та звернутися до органів міграційної служби з метою отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту. Однак, Державною міграційною службою України відмовлено ОСОБА_2 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про що було винесено відповідне рішення №396 від 03.09.2015р., котре на думку позивача, є необґрунтованим, оскільки при розгляді його заяви щодо надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, Державною міграційною службою України не проведено жодного збору та аналізу інформації про країну походження та особу заявника, а також щодо обставин вказаних заявником.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, з урахуванням того, що від відповідача - Державної міграційної служби України до суду надійшло клопотання (вхід.№30027/15 від 18.11.2015р.) про розгляд справи в порядку письмового провадження, а також з огляду на відсутність потреби у витребуванні додаткових доказів, виклику у судове засідання свідка, експерта, судом ухвалено рішення щодо розгляду даної адміністративної справи в порядку письмового провадження, відповідно до ч.6 ст.128 КАС України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи №2013ОD0254 громадянина Афганістану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, позивач є громадянином Афганістану, уродженцем м.Мазарі-Шаріф, за національністю таджик, за віросповіданням мусульманин-суніт. ОСОБА_2 з м.Кундуз (Афганістан) легковим автомобілем перетнув кордон з Таджикистаном, у подальшому пересів на автобус та дістався м.Москва (Російська Федерація), де пробув близько восьми днів, а потім на легковому автомобілі виїхав до України. З метою отримання додаткового захисту ОСОБА_2 звернувся до Управління державної міграційної служби України в Херсонській області, у зв'язку з чим Управлінням на позивача було заведено особову справу щодо надання статусу біженця в Херсонській області. У подальшому ОСОБА_2 до Управління державної міграційної служби України в Херсонській області було подано клопотання про припинення розгляду справи, за результатами розгляду якого розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту припинено. 02.09.2013р. ОСОБА_2 звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, посилаючись на те що, його брата було розстріляно невідомими особами під час святкування з приводу народження дитини. Брат ОСОБА_2 останні 15 років працював водієм губернатора м.Пактія. Після смерті брата губернатор звернувся до ОСОБА_2, та запропонував йому посаду водія. Через два тижні, з моменту працевлаштування, до батьківського будинку ОСОБА_2 невідомими особами було підкинуто лист з вимогою покинути місце роботи, у зв'язку з чим батьки ОСОБА_2 наполягли на тому, щоб позивач покинув країну походження.

Судом встановлено, що за результатами розгляду справи №2013ОD0254 громадянина Афганістану ОСОБА_2, котрий 02.09.2013р. звернувся до УРІБ ГУ ДМС України в Одеській області із заявою щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, провідним спеціалістом відділу соціальної інтеграції управління по роботі з іноземцями та біженцями ГУ ДМС України в Одеській області Дячук Н.В., на підставі проведеного інтерв'ю із зазначеним громадянином та приймаючи до уваги наведені факти, які вимагають подальшої перевірки, складено Висновок щодо прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у якому останній вважає за доцільне прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання заявника біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

20.09.2013р. відповідно до ст.8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», та приймаючи до уваги висновок провідного спеціаліста відділу соціальної інтеграції управління по роботі з іноземцями та біженцями ГУ ДМС України в Одеській області, Дячук Н.В., стосовно матеріалів справи №2013ОD0254 громадянина Афганістану ОСОБА_2, Управлінням по роботі з іноземцями та біженцями ГУ ДМС України в Одеській області видано Наказ №96 «Про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту», яким наказано здійснити оформлення необхідних документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця або тимчасового захисту громадянину Афганістану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, особова справа №2013ОD0254.

Судом встановлено, що 20.11.2013р. Управлінням по роботі з іноземцями та біженцями ГУ ДМС України в Одеській області був виданий Наказ №135 «Про продовження строків розгляду заяви щодо визнання біженцем або особо, яка потребує додаткового захисту», яким згідно з ч.8 ст.9 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», вирішено продовжити строк розгляду заяви для вирішення питання щодо надання статусу біженця або тимчасового захисту для громадянина Афганістану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, до отримання відповідей з органів Служби безпеки України, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об'єднань громадян, які можуть сприяти встановленню справжніх фактів стосовно особи, а також відповідно до ч.12 ст.9 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» вирішено підготувати особову справу до направлення до Державної міграційної служби України для прийняття остаточного рішення.

Як з'ясовано судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, 13.05.2015р. Управлінням Служби безпеки України в Одеській області на ім'я начальника Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області Цуркан Т.Ю. надіслано Лист №65/1/2808нт, за підписом заступника начальника Управління Білого Г., у якому зазначено, що за результатами проведеної перевірки відомостей відносно ОСОБА_2, Управлінням встановлено низку ознак, що вказують на необґрунтоване побоювання іноземного громадянина стати жертвою переслідувань на території країни походження за ознаками належності до певної соціальної групи або політичних переконань, у зв'язку з чим, відповідно до положень п.п.1,4, 13 ст.1, ст.6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», Управлінням СБУ в Одеській області рекомендовано порушити питання щодо відмови іноземцю в оформленні документів про визнання його біженцем.

28.04.2015року за результатами розгляду особової справи заявника - ОСОБА_2, Управлінням у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області складено Висновок про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки заявник не зазнавав і не зазнає жодних переслідувань за конвенційними ознаками визначення статусу біженця у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а саме в нього відсутні обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, національності, громадянства (підданства), віросповідання, належності до певної соціальної групи або політичних переконань, у зв'язку з чим у ОСОБА_2 відсутні умови, які можуть бути розглянуті в контексті надання заявникові додаткового захисту в Україні, згідно визначення п.13 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», через відсутність доведених фактів серйозної і не вибіркової загрози життю, фізичній цілісності чи свободі в країні громадянського походження. Також, не встановлено жодних фактів щодо можливості застосування до заявника нелюдського поводження або катування у разі повернення на Батьківщину, виїзд за межі якої стався лише з метою потрапляння до більш розвинених європейських країн, тимчасово легалізуватися в Україні, та відсутність потреби у міжнародному захисті.

Також, керуючись положеннями ст.10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», за результатами розгляду особової справи №2013ОD0254 громадянина Афганістану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, Державною міграційною службою України прийнято Рішення №501-15 від 12.08.2015р. про відмову у визнанні біженцем або особо, яка потребує додаткового захисту, яким підтримано Висновок Головного управління ДМС в Одеській області, та відмовлено громадянину Афганістану ОСОБА_2 у визнанні біженцем або особо, яка потребує додаткового захисту, відповідно до абз.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», як особі, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені п.п.1,13 ч.1 ст.1 цього Закону, відсутні.

Не погодившись із означеним рішенням до Державної міграційної служби України №501-15 від 12.08.2015р. про відмову у визнанні біженцем або особо, яка потребує додаткового захисту, позивач - ОСОБА_2 звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування Рішення Державної міграційної служби України (Повідомлення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту) №396 від 03.09.2015р., та зобов'язання Державної міграційної служби України прийняти рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, є безпідставними та необґрунтованими, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні, визначено Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 8 липня 2011року №3671-VI (зі змінами та доповненнями), відповідно до п.п.1, 13 ч.1 ст.1 біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань; особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Згідно з Конвенцією про статус біженців 1951року і Протоколом 1967року поняття «біженець» включає в себе чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути надано статус біженця. Такими підставами є: 1) знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства, за межами країни свого колишнього місця проживання; 2) наявність обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; 3) побоювання стати жертвою переслідування повинно бути пов'язане з ознаками, які вказані в Конвенції про статус біженців, а саме: а) расової належності; б) релігії; в) національності (громадянства); г) належності до певної соціальної групи; д) політичних поглядів. 4) неможливістю або небажанням особи користуватися захистом країни походження внаслідок таких побоювань.

Відповідно до ч.ч.1, 7 ст.7 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до органу міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі за місцем тимчасового перебування заявника. До заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі, якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, або такі документи є фальшивими, він повинен повідомити про цю обставину в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також викласти причини виникнення зазначених обставин.

Обґрунтоване побоювання стати жертвою переслідувань є визначальним у переліку критеріїв щодо визначення статусу біженця. Під впливом цієї суб'єктивної оцінки особа вирішила покинути країну і стала біженцем, а тому з'ясування об'єктивних обставин є першочерговим завданням судів під час вирішення таких спорів.

Зі змісту ст.8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» вбачається, що Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

У разі прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття надсилає заявнику або його законному представнику письмове повідомлення з викладенням причини відмови і роз'ясненням порядку оскарження такого рішення.

У разі використання особою права на оскарження центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, до прийняття рішення за скаргою залишає на зберігання документи, що посвідчують особу заявника, та інші документи.

Згідно зі статтею 4 Директиви Ради Європейського Союзу «Про мінімальні стандарти для кваліфікації і статусу громадян третьої країни та осіб без громадянства як біженців чи як осіб, які потребують міжнародного захисту з інших причин, а також змісту цього захисту» (29 квітня 2004року) в разі, якщо аспекти тверджень заявника не підтверджуються документальними або іншими доказами, ці аспекти не вимагають підтвердження, якщо виконуються наступні умови: заявник зробив реальну спробу обґрунтувати заяву; всі важливі факти, наявні в його/її розпорядженні, були надані, і було надано задовільне пояснення щодо відсутності інших важливих фактів; твердження заявника є зрозумілими та правдоподібними та не суперечать наявній конкретній та загальній інформації у його справі; заявник подав свою заяву про міжнародний захист якомога раніше, якщо заявник не зможе привести поважну причину відсутності подачі цієї заяви; встановлено, що в цілому заявник заслуговує довіри.

Згідно з п.195 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців (згідно з Конвенцією про статус біженців 1951року та Протоколом щодо статусу біженців 1967року), у кожному окремому випадку всі необхідні факти повинні бути надані в першу чергу самим заявником, і тільки після цього особа, уповноважена здійснювати процедуру надання статусу біженця (перевіряючий), повинна оцінити всі твердження і достовірність переконань заявника.

Таким чином, особа, яка звертається із заявою про надання статусу біженця, повинна надати конкретні документи, які б свідчили про наявність реальної загрози, та цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань.

Відповідно до ст.12 Закону "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п'яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом.

Рішення, що приймаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, щодо визнання іноземця або особи без громадянства біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також рішення про втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту, про скасування рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, можуть бути оскаржені в установленому законом порядку та в установлені цим Законом строки до суду.

Як з»ясовано судом, 12.08.2015р. Державною міграційною службою України прийнято Рішення №501-15 про відмову у визнанні біженцем або особо, яка потребує додаткового захисту, оскільки встановлено відсутність передбачених п.п.1,13 ч.1 ст.1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", умов.

Зокрема, судом встановлено, що позивачем - ОСОБА_2 ані до матеріалів позовної заяви, ані в ході судового розгляду справи по суті не надано суду жодних належних доказів на підтвердження дійсно переслідування його у м.Мазарі-Шаріф (Афганістан) за ознаками віросповідання, національності, громадянства, належності до певної соціальної групи або політичних переконань, а тому суд доходить висновку, що оскаржуване позивачем Рішення №501-15 від 12.08.2015р. про відмову у визнанні біженцем або особо, яка потребує додаткового захисту, прийнято Державною міграційною службою України на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та чинним законодавством України, з використанням своїх повноважень обґрунтовано, та з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.

Крім того, у даному випадку, в разі наявності обґрунтованих побоювань зазнати переслідувань у разі повернення до країни своєї громадянської належності, до перетину державного кордону України, позивачу ніщо не перешкоджало звернутись за захистом без зволікань в Таджикистані чи Російській Федерації, а тому, на думку суду, причиною виїзду з батьківщини було не побоювання зазнати переслідувань, а пошук кращих умов життя, а метою звернення саме до Державної міграційної служби України слугувала необхідність легалізації свого перебування на території України.

Вищевикладене спростовує твердження позивача, наведені у позовній заяві.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно зі ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, беручи до уваги наведене, та оцінюючи надані сторонами по справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування Рішення (Повідомлення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту) №396 від 03.09.2015р., та зобов'язання прийняття рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, не обґрунтовані, документально не підтверджені, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, отже задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, ч.6 ст.128, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування Рішення (Повідомлення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту) №396 від 03.09.2015р., та зобов'язання прийняти рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому приписами ст.254 КАС України.

Головуючий суддя Харченко Ю.В.

Судді Потоцька Н.В.

Левчук О.А.