Справа № 583/3021/15-а
Суддя: Білера П. П.
Дата ухвалення: 2015-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 583/3021/15-а
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" листопада 2015 р. м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Білери П.П.

при секретарі Дяченко Ю.М.

за участю представника позивача Тимченка С.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання рішення неправомірними та зобов`язання вчинити дії, суд,-

ВСТАНОВИВ:
07 вересня 2015 року до Охтирського міськрайонного суду Сумської області з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання рішення неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що у серпні місяці 2005 року він був звільнений з військової служби в запас за пунктом 67 підпункту «в» відповідно до «Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил СРСР (у зв`язку зі скороченням штатів). З 01 грудня 2007 року він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

18 січня 2012 року Сумською обласною медико соціальною експертизою йому було встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку. Згідно Ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», Ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» даний факт дав йому право на виплату одноразової грошової допомоги, що передбачена Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» від 28 травня 2008 року за № 499.

На його запит у лютому 2012 року до Сумського ОВК про отримання та нарахування вищезазначеною грошової допомоги 14 травня 2013 року на його поштову адресу надійшов витяг з протоколу від 13 березня 2013 року № 3 Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України. З даного протоколу вбачається, що йому було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки на момент його звільнення діяла стаття Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка передбачала державне обов`язкове особисте страхування, а згідно з довідкою НАСК «Оранта» від 13 березня 2012 року № 02-21/488 йому виплачена страхова сума за державним особистим страхуванням в сумі 2125 гривень за 25 % втрати працездатності. Таку відмову він оскаржив у судовому порядку, судові рішення ухвалені на його користь. Так, як зазначає позивач, Постановою Охтирського міськрайонного суду від 09 вересня 2013 року та ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2013 року визнано протиправним та скасовано рішення комісії, протокол від 13 березня 2013 року за № 3, пункт 68 щодо відмови у виплаті йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю третьої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, а також визнано за ним право на отримання цієї допомоги. Ухвалюючи рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги, відповідач виходив з того, що розмір грошового забезпечення на день його звільнення становить 2753 грн. 78 коп.

28 квітня 2015 року він звернувся до Міністерства оборони України з клопотанням про надання роз`яснень з приводу методики розрахунку розміру зазначеної допомоги , а також вжиття заходів на усунення порушень законодавства, що призвели до виплати допомоги у неповному обсязі, на що листом від 11 червня 2015 року за № 248/3/6/850/1172 Міністерство оборони України повідомило його про те, що рішення суду виконано у повному обсязі та його посилання на норми законодавства, якими передбачено розрахунок розміру допомоги виходячи з грошового забезпечення військовослужбовців на день встановлення інвалідності, визнано безпідставним. Позивач вважає таку позицію відповідача неправомірною; стверджує, що розмір одноразової грошової допомоги, на яку він має право у зв`язку з настанням інвалідності третьої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, повинен обчислюватися з розміру грошового забезпечення відповідної категорії військовослужбовців на момент встановлення йому групи інвалідності.

З огляду на вищевикладене, позивач ОСОБА_1 просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України, протокол від 07 травня 2014 року № 1 в частині визначення йому розміру одноразової грошової допомоги по інвалідності; зобов`язати Міністерство оборони України здійснити йому перерахунок одноразової грошової допомоги по інвалідності, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» від 28 травня 2005 року за № 499, виходячи з щомісячного розміру грошового утримання на дату встановлення йому Сумською обласною медико соціальною експертизою ІІІ групи інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при виконання інтернаціонального обов`язку від 18 січня 2012 року; стягнути з Міністерства оборони України на його користь моральної шкоди у розмірі 65772 гривні; зобов`язати Міністерство оборони України подати до суду звіт про виконання судового рішення після спливу двох місячного строку з моменту набрання законної сили постановою суду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 Тимченко С.Л. позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовільнити.

Представник відповідача Міністерства оборони України Пономаренко В.І. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , мотивуючи свої доводи наступними твердженнями. Згідно ч. 2 Ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (чинного на момент встановлення позивачу інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога у розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Згідно абзацу 16 п. 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року за № 499, грошове забезпечення визначається для військовослужбовців, які перебувають на кадровій військовій службі або проходять військову службу за контрактом, - за останньою посадою, яку вони займали на день втрати працездатності, а звільнених із служби на день звільнення, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років, а у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, що сталися включно до 31 грудня 2007 року, - виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років та щомісячної надбавки у розмірі 100 відсотків грошового забезпечення відповідно до Указів Президента України від 10 квітня 1996 року № 925 та від 23 лютого 2002 року № 173 і Постанови Кабінету Міністрів України від 22 травня 2000 року № 829. Підпунктом 2 пункту 2 даного Порядку встановлено, що одноразова грошова допомога виплачується: військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, - у розмірі 27-місячного грошового забезпечення інвалідам ІІ групи. Таким чином, як стверджує представник відповідача, грошове забезпечення для виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю повинно визначатися на день його звільнення, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років, тобто за останньою посадою, яку він займав на день звільнення. На день звільнення ОСОБА_1 з військової служби у серпні 2005 року, розмір його грошового забезпечення становив 2753 грн. 78 коп. Тому саме із зазначеного розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 була виплачена йому одноразова грошова допомога, тобто на день звільнення його з військової служби, а не на день визнання медико соціальною експертною комісією ОСОБА_1 інвалідом третьої групи, як це зазначає у позові ОСОБА_1 . Вважає, що зазначені висновки позивача прямо суперечать абзацу 16 п. 2 Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги, оскільки у ньому чітко зазначено порядок визначення грошового забезпечення та з якого розміру розраховується одноразова допомога. Беручи до уваги вищевикладене, представник відповідача стверджує, що Міністерство оборони України виконало всі вимоги законодавства, що регулюють надання пільг, гарантій та компенсацій військовослужбовцям та військовозобов`язаним, та здійснило призначення, нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у належному розмірі.

У судове засідання представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ІНФОРМАЦІЯ_2 , не з`явився, але до початку розгляду справи по суті надав суду заперечення проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 2 Ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття в судове засідання без поважних причин представника сторони або третьої особи, які прибули в судове засідання, або неповідомлення ним про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду справи. Проте за клопотанням сторони та з урахуванням обставин у справі суд може відкласти її розгляд.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, проаналізував матеріали справи, вислухавши пояснення та доводи представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 3 Ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом було встановлено, що позивач ОСОБА_1 у серпні місяці 2005 року він був звільнений з військової служби в запас за пунктом 67 підпункту «в» відповідно до «Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил СРСР (у зв`язку зі скороченням штатів). З 01 грудня 2007 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

18 січня 2012 року Сумською обласною медико соціальною експертизою ОСОБА_1 було встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку.

Постановою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 вересня 2013 року та ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2013 року визнано протиправним та скасовано рішення комісії з розгляду питань, пов`язаних із визначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України, протокол від 13 березня 2013 року №3, пункт 68, про відмову у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю третьої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби; визнати за ОСОБА_1 право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю третьої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби та зобов`язати відповідача прийняти відповідне рішення.

Як передбачено ч. 1 Ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З копії листа Сумського обласного військового комісаріата від 04 червня 2014 року за № 11/632 вбачається, що ОСОБА_1 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 та згідно витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із визначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України, на особовий рахунок платіжним дорученням від 30 травня 2014 року № 237 перераховано 72227 гривень 06 коп.

У листах Сумського обласного військового комісаріата від 30 травня 2014 року за № 11/620 та від 07 листопада 2014 року за № 11/1240 ОСОБА_1 був наданий розрахунок одноразової грошової допомоги згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, а саме з розрахунку 27-місячного грошового забезпечення, визначеному на день звільнення з військової служби (для військовослужбовців, звільнених з військової служби) та з врахуванням раніше виплаченої страхової суми за державним обов`язковим особистим страхуванням (2125 грн. за 25 % втрати працездатності) відповідно до вимог п. 2 п.п. 4 абз. 4 вищезазначеної Постанови Кабінету Міністрів України зі змінами від 25 липня 2011 року за № 815.

Судом було встановлено, що 28 квітня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Міністерства оборони України з клопотанням про надання роз`яснень з приводу методики розрахунку розміру зазначеної допомоги , а також вжиття заходів на усунення порушень законодавства, що призвели до виплати допомоги у неповному обсязі, копія листа мається у матеріалах справи.

На його запит Департамент фінансів Міністерство оборони України листом від 11 червня 2015 року за № 248/3/6/850/1172 повідомило ОСОБА_1 про те, що рішення суду виконано у повному обсязі та його посилання на норми законодавства, якими передбачено розрахунок розміру допомоги виходячи з грошового забезпечення військовослужбовців на день встановлення інвалідності, визнано безпідставним.

Відповідно до Ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до Ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначено Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» за № 499 від 28 травня 2008 року.

Таким чином, оскільки позивач є особою, звільненою з військовою служби, а інвалідність ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, йому встановлено у 2012 році (тобто після 1 січня 2007), він має право на виплату одноразової грошової допомоги у порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України за № 499 від 28 травня 2008 року.

Беручи до уваги те, що позивач ОСОБА_1 є особою, звільненою з військовою служби, якій встановлена інвалідність ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, суд вважає, що ОСОБА_1 має право на виплату йому одноразової грошової допомоги котра повинна обчислюватися з розміру грошового забезпечення відповідної категорії військовослужбовців на момент встановлення йому групи інвалідності, як це зазначено у вищевказаному Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року за № 499.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Таким чином позбавлення позивача права на виплати відповідно до нових редакцій вказаних законів є порушенням зазначеної конституційної норми.

Згідно з ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі невідповідності нормативно-правового акту закону України або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Оскільки вказаний Закон України та Постанова Кабінету Міністрів України мають вищу юридичну силу у порівнянні з листом Міністерства оборони України від 07 листопада 2014 року та Методичними рекомендаціями Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 01 липня 2008 року та від 03 серпня 2011 року, останні три правові акти у частині, що суперечить Закону і Постанові, застосуванню при розгляді зазначеної справи, не підлягають.

Пунктом 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року за № 499 встановлено, що грошове забезпечення визначається: для військовослужбовців, які перебувають на кадровій військовій службі або проходять військову службу за контрактом, - за останньою посадою, яку вони займали на день втрати працездатності, а для звільнених з військової служби - на день звільнення, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Судом було встановлено, що ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у серпня 2005 року, а 18 січня 2012 року Сумською обласною медико соціальною експертизою йому було встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку.

Таким чином, грошове забезпечення для виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю повинно визначатись за останньою посадою, яку він займав на день звільнення і за якою здійснюється його соціальний захист та пенсійне забезпечення.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з п. 2 Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) до події, факту застосовується той закон або нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали чи мали місце.

Тому для факту встановлення позивачу інвалідності, як підстави зазначеної одноразової грошової виплати у зв`язку з інвалідністю, в тому числі і для визначення конкретного розміру складових грошового забезпечення за останньою посадою, яку позивач займав при звільнені, повинні застосовуватися закони та підзаконні нормативні акти, що діяли станом на 18 січня 2012 року, тобто на день встановлення позивачу ОСОБА_1 . Сумською обласною медико соціальною експертизою ІІІ групи інвалідності.

Станом на 18 січня 2012 року чинними нормативно-правовими актами щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, а також осіб, звільнених з військової служби є: Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Постанова Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року за № 499 та затверджений нею Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб.

Підпунктом 2 пункту 2 зазначеного вище Порядку встановлено, що одноразова грошова допомога виплачується: військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження.

Враховуючи викладене, суд вважає, що розрахунок грошового забезпечення при встановленні виплат одноразової грошової допомоги здійснюється на момент виникнення випадків, передбачених законом зокрема: настання інвалідності військовослужбовців звільнених з військової служби у разі настання інвалідності після закінчення трьох місяців з часу звільнення зі служби, але внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням службових обов`язків.

Розмір одноразової грошової допомоги у випадках настання інвалідності безпосередньо залежить від ступеня втрати працездатності, визначеного МСЕК при встановленні інвалідності, що дає підстави вважати, що при виплаті вказаної допомоги слід виходити з розміру грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців на момент встановлення втрати працездатності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що розмір одноразової грошової допомоги, на яку позивач ОСОБА_1 має право у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, повинен обчислюватись з розміру грошового забезпечення відповідної категорії військовослужбовців на момент встановлення МСЕК інвалідності ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у судовому засіданні було доведено обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування протоколу комісії Міністерства оборони України від 07 травня 2014 року № 1 в частині визначення ОСОБА_1 розміру одноразової грошової допомоги по інвалідності та зобов`язання Міністерства оборони України здійснити ОСОБА_1 перерахунок одноразової грошової допомоги по інвалідності передбаченої статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі встановленому Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб" від 28 травня 2008 2005 року, виходячи з часу встановлення йому групи інвалідності.

Нарахування конкретної суми допомоги є дискредиційними повноваженнями Міністерства оборони України і суд не може їх перебирати на себе та визначати суму стягнення.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові від 31 березня 1995 року за № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п. 3 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Матеріалами справи підтверджується, що порушення законних прав позивача, яке полягало у виплаті йому грошової допомоги по інвалідності в розмірі значно нижчому ніж передбачений чинним законодавством, призвело до моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя.

Крім того, суд вважає завищеними вимоги позивача щодо розміру такої шкоди, яку ОСОБА_1 оцінив у розмірі 65772 гривні.

Виходячи з принципу розумності та достатності, а також відсутності документального підтвердження понесених моральних страждань позивачем ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне стягнути з Міністерства оброни України моральну шкоду у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень на користь позивача.

Відповідно ч. 2 Ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, статтею 68 Конституції України, як нормативно-правового акту, який має вищу юридичну силу, визначено: «кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів.

При винесенні рішення в справах адміністративного судочинства суд керується Кодексом адміністративного судочинства України, відповідно до якого і приймає рішення, зокрема ст. 159 даного Кодексу, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 Ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно із частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Як зазначено в ч. 2 Ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 Ст. 140 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Частина 2 Ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України надає право оскаржити нормативно-правовий акт особам, щодо яких його застосовано.

Таким чином, суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази у сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Частиною першою статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Виходячи з приписів вказаної статті, суд вважає за необхідне зобов`язати Міністерство оборони України подати до суду звіт про виконання судового рішення після спливу двох місячного строку з моменту набрання законної сили постановою суду.

На підставі вищевикладеного, Ст. 41 ЗУ Про військовий обов`язок і військову службу, ст. 16 ЗУ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 499 від 28 травня 2008 року, п. 2 Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за № 499 від 28 травня 2008 року, керуючись ст. ст. 9, 11, 12, 91, 158, 159, 160, 163, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання рішення неправомірними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України, протокол від 07 травня 2014 року № 1 в частині визначення йому розміру одноразової грошової допомоги по інвалідності.

Зобов`язати Міністерство оборони України здійснити йому перерахунок одноразової грошової допомоги по інвалідності, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» від 28 травня 2005 року за № 499, виходячи з щомісячного розміру грошового утримання на дату встановлення ОСОБА_1 Сумською обласною медико соціальною експертизою ІІІ групи інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при виконання інтернаціонального обов`язку, а саме на 18 січня 2012 року.

Стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.

Зобов`язати Міністерство оборони України подати до суду звіт про виконання судового рішення після спливу двох місячного строку з моменту набрання законної сили постановою суду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Охтирський міськрайонний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області Білера П.П.