Справа № 2а-9191/09/2670
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2010-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

2а-9191/09/2670

Вн. № < Внутрішній Номер справи >

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 січня 2010 року 09.27 № 2а-9191/09/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. при секретарі судового засідання Погрібніченко Ю. М. вирішив адміністративну справу

за позовом

Приватної фірми "БРОНТ"

до

Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва

Обставини справи:

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на Інструкцію про порядок здійснення контролю і отримання ліцензій за експортними, імпортними та лізинговими операціями, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 24.03.1999 № 136 (далі - Інструкція) та зазначає, що позивачем не допускалось порушень ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», оскільки згідно Інструкції сервісний коносамент Південної митниці України, який наявний у позивача є документом підтверджує надходження товару по імпорту та дає підстави банку зняти з контролю імпортну операцію резидента.

Відповідно до вимог ст. 51 Кодексу адміністративного судочинства України позивач має право змінити підставу або предмет адміністративного позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог або відмовитися від адміністративного позову в будь-який час до закінчення судового розгляду, а тому заява про уточнення позовних вимог була прийнята судом до розгляду.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на безпідставність позовних вимог позивача і обґрунтованість та законність прийнятих Рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, адміністративний суд -

ВСТАНОВИВ:

Приватна фірма “Бронт” зареєстрована Голосіївською районною у місті Києві державною адміністрацією 22.08.1995 року за номером 1837.

На підставі направлення від 26.03.2009р. № 438/22.20, виданого ДПІ у Голосіївському районі м. Києва Білоус Г. М. та наказу ДПІ у Голосіївському районі м. Києва № 393 від 26.03.2009р. проведена позапланова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності ПФ «Бронт»з питань дотримання вимог чинного валютного законодавства України при здійсненні операцій у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

За результатами перевірки складено акт перевірки від 07.04.2009р. № 200/1-22-02-23168587, згідно якого було встановлено порушення ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», а саме, встановлена дебіторська заборгованість по контракту від 21.07.2008р. № НМС-0801 з фірмою «Zhejiang Hulong Micro Electric Machine Co, Ltd» (Китай) в розмірі 69 448 дол. США (435 436,69 грн.), а саме: 20 000 дол. США (96 800 грн.), кількість днів прострочення –79, на суму 14 748 дол. США (71 446,69 грн.), кількість днів прострочення –64. Також при перевірці дотримання вимог ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю»встановлено, що станом на 01.04.2009р. існувала дебіторська заборгованість по контракту від 21.07.2008р. № НМС-0801 з фірмою «Zhejiang Hulong Micro Electric Machine Co, Ltd»(Китай) в розмірі 34 748 дол. США (267 559,60 грн.), яка підлягає обов’язковому декларуванню.

Позивачем, в свою чергу, викладені у акті висновки заперечуються, оскільки він вважає, що фактом, яким підтверджує надходження товару, крім вантажної митної декларації згідно Інструкції є умови Контракту, а саме п. 2 за яким розмитнення товару на території позивача-покупця здійснюється за рахунок позивача-покупця, а також сервісний коносамент Південної митниці України, м. Одеса, в якому вказані номери усіх контейнерів, дозвіл на вивантаження у порт (що є територією України) і який свідчить, що товар надійшов на митну територію України 12.10.2008р. –є тим самим документом іншого випадку, який згідно з вимогами чинного законодавства та за умовами Контракту, засвідчує здійснення нерезидентом поставки продукції.

Дослідивши матеріали по справі, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

21.07.2008р. між позивачем (покупець) та фірмою «Zhejiang Hulong Micro Electric Machine Co, Ltd»(продавець) укладено № Контракт № НМС-0801 згідно якого продавець продає, а покупець купляє товар на суму 69 4448 дол. США. Оплата за товар згідно Контракту проводиться шляхом розстрочки.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами нерезиденту, згідно умов Контракту, були перераховані валютні кошти у загальному розмірі 69 448 дол. США (435 436,69 грн.), а саме: 22.07.2008р. в розмірі 20 000 дол. США (96 800 грн.), 06.08.2008р. в розмірі 14 748 дол. США (71 446,69 грн.), 30.12.2008р. в розмірі 34 700 дол. США (267 190 грн.).

Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність»регулюються основні правові та організаційні засади здійснення зовнішньоекономічної діяльності в України.

Відповідно до ст. 1 Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність»імпорт (імпорт товарів) - купівля (у тому числі з оплатою в негрошовій формі) українськими суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності в іноземних суб'єктів господарської діяльності товарів з ввезенням або без ввезення цих товарів на територію України, включаючи купівлю товарів, призначених для власного споживання установами та організаціями України, розташованими за її межами. Моментом здійснення експорту (імпорту) є момент перетину товаром митного кордону України або переходу права власності на зазначений товар, що експортується чи імпортується, від продавця до покупця.

Строки ввезення в Україну товарів за імпортними операціями, які здійснюються на умовах попередньої оплати визначаються Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

З аналізу ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті»вбачається, що при здійсненні резидентами імпортних операцій на умовах відстрочення поставки таке відстрочення не повинно перевищувати 90 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь іноземного постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується. У разі коли відстрочення перевищує 90 календарних днів такі імпортні операції потребують висновку центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики.

Представником позивача не заперечувалось, що граничний термін надходження товару згідно вимог ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті»на суму 20 000 дол. США (96 800 грн.) – 18.01.2009р., на суму 14 748 дол. США (71 446 грн.) –02.02.2009р., 34 700 дол. США (267 190 грн.) –28.06.2009р.

Засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулювання економічних, організаційних, правових та інших аспектів діяльності митної служби України визначає Митний кодекс України.

Так, зокрема ст. 5 Митного кодексу України надає визначення єдиної митної території України, згідно якого територія України, зайнята сушею, територіальне море, внутрішні води і повітряний простір, а також штучні острови, установки і споруди, що створюються у виключній морській економічній зоні України, на які поширюється виключна юрисдикція України, становлять єдину митну територію України.

Статтею 6 Митного кодексу України передбачено, що межі митної території України є митним кордоном України. Митний кордон України збігається з державним кордоном України, за винятком меж території спеціальних митних зон.

Згідно ст. 218 Митного кодексу України спеціальними митними зонами є частини території України, на яких запроваджено митний режим спеціальної митної зони. Для цілей оподаткування товари, ввезені на території спеціальних митних зон, розглядаються як такі, що знаходяться за межами митної території України. Ввезення на митну територію України цих товарів у незмінному стані або товарів, повністю вироблених, достатньо перероблених або оброблених у таких зонах, здійснюється в режимі імпорту.

Відповідно до ст. 40 митному контролю підлягають усі товари і транспортні засоби, що переміщуються через митний кордон України. Митний контроль передбачає проведення митними органами мінімуму митних процедур, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Митним кодексом визначені наступні форми митного контролю: перевірка документів та відомостей, необхідних для такого контролю; митний огляд (огляду та переогляду товарів і транспортних засобів, особистого огляду громадян); облік товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України; усне опитування громадян та посадових осіб підприємств; перевірка системи звітності та обліку товарів, що переміщуються через митний кордон України, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, які відповідно до законів справляються при переміщенні товарів через митний кордон України; огляд територій та приміщень складів тимчасового зберігання, митних ліцензійних складів, спеціальних митних зон, магазинів безмитної торгівлі та інших місць, де знаходяться або можуть знаходитися товари і транспортні засоби, що підлягають митному контролю, чи провадиться діяльність, контроль за якою покладено на митні органи законом; використання інших форм, передбачених цим Кодексом та іншими законами України з питань митної справи.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про перелік документів, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України»від 01.02.2006р. № 80 (далі –Постанова № 80) визначено перелік документів, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, які є обов’язкові для подання. Так, зокрема до даного переліку відносяться: митна декларація; товарно-транспортний документ на перевезення (залізнична накладна (УМВС (СМГС), ЦІМ (СІМ)), авіаційна накладна (Air Waybill), коносамент (Bill of Lading); зовнішньоекономічний договір; рахунок (Invoice) або інший документ, який визначає вартість товару; документи, необхідність подання яких визначається нормативно-правовими актами Держмитслужби з урахуванням мети переміщення, виду транспорту, характеру товару, способів розрахунку та інших факторів, що впливають на митні процедури; декларація митної вартості (подається у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України); декларація про встановлені виробником або імпортером максимальні роздрібні ціни на підакцизні товари; облікова картка суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності або її копія, завірена цим суб'єктом; лист про погодження (подається підприємством, розміщеним поза зоною діяльності митного органу); документ контролю за доставкою товарів; документи про надання фінансових гарантій; ліцензія митного перевізника; книжка МДП, книжка АТА, книжка CPD; свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення товарів під митними печатками і пломбами; акти приймання-передачі (електроенергії, газу, нафти, аміаку тощо); посередницький договір; документ на право провадження митної брокерської діяльності ; документи, що використовуються для визначення митної вартості товарів; документи, що визначають країну походження товарів; документи, що містять відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТЗЕД; платіжні доручення, касові ордери, що підтверджують сплату податків і зборів (обов'язкових платежів); векселі (відповідно до законодавства); документи, що підтверджують право на застосування до товарів пільгового режиму оподаткування; документи, що підтверджують право розпорядження, володіння чи користування товаром та/або транспортним засобом; заява підприємства для здійснення митного оформлення товарів (у спрощеному порядку, для розміщення їх у митні режими, для подання тимчасової, неповної, періодичної митної декларації).

Як вбачається з матеріалів справи товар, який є невідємною частиною Контракту № НМС-0801 у разі ввезення на територію України підлягав митному оформленню згідно вимог Митного кодексу України.

В силу положень ст. 1 Митного кодексу України при переміщенні товарів через митний кордон України у вантажних відправленнях оформляється вантажна митна декларація (далі - ВМД).

Форма ВМД, порядок її подання, оформлення, використання встановлене Положенням про вантажну митну декларацію, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.1997р. № 574 (далі - Положення № 574).

Згідно з п. 2 Положення № 574 вантажна митна декларація - письмова заява встановленої форми, що подається митному органу і містить відомості про товари та транспортні засоби, які переміщуються через митний кордон України, митний режим, у який вони заявляються, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення митного контролю, митного оформлення, митної статистики, нарахування податків, зборів та інших платежів.

Оформлення ВМД є підтвердження надання собі права на розміщення товарів та/або транспортних засобів у заявленому митному режимі і прав та обов’язків зазначених у ВМД осіб щодо здійснення ними відповідних фінансових, господарських та інших операцій.

Відповідно до п. 3.3. Інструкції Про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями затверджене Постановою Правління Національного банку України від 24 березня 1999 року N 136 Банк знімає з контролю операцію резидента в разі імпорту продукції з увезенням її на територію України, якщо така продукція згідно із законодавством України підлягає митному оформленню, на підставі ВМД (типу IM-40 "Імпорт", IM-41 "Реімпорт", IM-72 "Магазин безмитної торгівлі", IM-75 "Відмова на користь держави", IM-76 "Знищення або руйнування") та за наявності інформації про цю операцію в реєстрі ВМД, а в інших випадках - після пред'явлення резидентом документа, який згідно з умовами договору засвідчує здійснення нерезидентом поставки продукції, виконання робіт, надання послуг.

В судовому засіданні встановлено, що при надходженні товару до Південної митниці під митний контроль України позивачем не вчинялись дії щодо оформлення ВМД, що ним не заперечується. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами товар знаходився на зберіганні митного складу –спеціальної митної зони. Тобто процедура митного оформлення товару здійснена не була, що призвело до дебіторської заборгованості позивача, оскільки станом на 26.03.2009р. товар не був розмитнений, тобто не ввезений на територію України протягом 90 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу.

Частиною 5 статті 4 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” встановлено, що Державні податкові інспекції вправі за наслідками документальних перевірок безпосередньо стягувати з резидентів пеню, передбачену цією статтею.

Статтею 4 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” визначено, що порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка від суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

У зв’язку із наведеним, суд погоджується з твердженнями відповідача, що датою імпорту має бути дата ввезення продукції на митну територію України, якщо така продукція згідно із законодавством підлягає митному оформленню, то такою датою слід вважати дату завершення оформлення ВМД. Та сплати митних платежів.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про правомірність та обґрунтованість прийнятого відповідачем рішення та вважає, що позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

Крім того, судом встановлено, що товар перебував на митному складі, який згідно ст. 212 Митного кодексу України являє собою митний режим, відповідно до якого ввезені з-за меж митної території України товари зберігаються під митним контролем без справляння податків і зборів і без застосування до них заходів нетарифного регулювання та інших обмежень у період зберігання, а товари, що вивозяться за межі митної території України, зберігаються під митним контролем після митного оформлення митними органами до фактичного їх вивезення за межі митної території України. Тобто твердження представника відповідача про перетин товаром митної території України є необґрунтованими, оскільки перебування товару під митним контролем на митному складі не дає підстави вважати, що даний товар перетнув територію України.

Посилання відповідача на те, що підтвердженням надходженням товару по імпорту є умови Контракту, а саме п. 2 за яким розмитнення товару на території позивача-покупця здійснюється за рахунок позивача-покупця, а також сервісний коносамент Південної митниці України, м. Одеса, в якому вказані номери усіх контейнерів, дозвіл на вивантаження у порт, оскільки п. 3.3 Інструкції № 136 передбачений інший випадок зняття банком з контролю операцію резидента в разі імпорту продукції з увезенням її на територію України, крім митного оформлення на підставі ВМД, судом до уваги не приймаються з огляду на наступне.

Дійсно в п. 3.3 Інструкції № 136 вказані інші випадки зняття банком з контролю операцію резидента в разі імпорту продукції з увезенням її на територію України –після пред'явлення резидентом документа, який згідно з умовами договору засвідчує здійснення нерезидентом поставки продукції, виконання робіт, надання послуг.

Проте, в судовому засіданні представник позивача не вказав на підставі яких відомостей операція ПП «Бронт»щодо імпорту продукції з увезенням її на територію України відноситься до інших випадків передбачених Інструкцією № 136 та дає підстави підтверджувати надходження товару по імпорту умовами Контракту та сервісним коносаментом.

Крім того, твердження позивача про безпідставність накладених штрафних санкцій у зв’язку з тим, що Закон України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» не визначає загальні засади оподаткування у сфері зовнішньоекономічної діяльності не може братись до уваги з огляду на наступне.

Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті»передбачена відповідальність резидентів за порушення строків повернення в Україну валютної виручки резидентів за експортними операціями, строків ввезення в Україну товарів за імпортними операціями, які здійснюються на умовах попередньої оплати, а також строків перерахування на користь іноземних партій сум іноземної валюти, придбаної в установленому порядку резидентами для забезпечення виконання контрактних зобов’язань.

Стягнення пені у разі порушення строку передбаченого ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті»являє собою вид адміністративно- господарської відповідальності за порушення законодавчо встановлених правил здійснення зовнішньоекономічної діяльності , яка застосовується з метою припинення правопорушення суб’єкта господарювання та ліквідації її наслідків. Формою застосування до правопорушника такого виду стягнення як пеня є Рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Аналізуючи вищезазначені норми законодавства та досліджуючи докази Керуючись ст.ст. 71, 86, 94, ст. 105, 158-163 КАС України, адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя В.І. Келеберда

Дата складення повного тексту рішення суду - 03.02.2010р.