Справа № 538/1829/15-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 р.Справа № 538/1829/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Лохвицького районного суду Полтавської області від 20.10.2015р. по справі № 538/1829/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Лохвицькому районі Полтавської області

про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА

06.10.2015 року позивач, ОСОБА_1, звернувся до Лохвицького районного суду Полтавської області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Лохвицькому районі Полтавської області (далі по тексту - УПФУ у Лохвицькому районі Полтавської області, відповідач), в якому просив визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Лохвицькому районі щодо відмови у перерахуванні позивачеві пенсії по інвалідності до вісьмох мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії до 75% мінімальної пенсії, зобов'язавши відповідача провести зазначений перерахунок з 01.08.2011 року згідно зі ст.ст.54, 55, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Лохвицького районного суду Полтавської області від 20.10.2015 року по справі № 538/1829/15-а в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Лохвицькому районі Полтавської області про визнання неправомірними дій про відмову в перерахуванні пенсії по інвалідності та додаткової пенсії відмовлено в повному об'ємі.

Судом першої інстанції справу розглянуто у порядку скороченого провадження.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Лохвицького районного суду Полтавської області від 20.10.2015 року по справі № 538/1829/15-а та прийняти нове рішення суду, відповідно до чинного законодавства.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги з посиланням на рішення Конституційного Суду України № 8-рп від 11.10.2005 року зазначив, що відповідач своєю відмовою у перерахунку основної та додаткової пенсій відповідно до ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та 75% мінімальної пенсії за віком протиправно звузив обсяг прав та свобод позивача. Вказує, що судом першої інстанції невірно застосовано до спірних відносин норми ч.2 ст.99 КАС України, оскільки прийнято рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі без урахування того, що позивачем не пропущено цього строку за період з 05.04.2015 р. по 05.10.2015 року. Крім того, вказує, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги довідку з лікарні № 201 від 01.09.2015 року, якою підтверджено факт хвороби позивача та неможливість у зв'язку з цим звернутись до суду.

З огляду на приписи ч.8 ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд даної адміністративної справи слід проводити в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи та віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1, виданим 25.02.2011 року, довідкою МСЕК серії МСЕ- №170615 від 17.02.2011 року (а.с.10, 13) та має право на отримання основної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС».

Позивач перебуває на обліку в УПФУ в Лохвицькому районі Полтавської області та отримує державну пенсію.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 11.09.2015 року звернувся до УПФУ в Лохвицькому районі Полтавської області з приводу перерахунку пенсії, однак, листом від 25.09.2015 року позивачеві відмовлено у перерахунку пенсії та повідомлено, що пенсію позивачеві розраховано згідно діючого законодавства (постанов Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», від 16.07.2008 року № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», а з 01.01.2012 року - постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян») (а.с.4).

Не погодившись з діями відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії у розмірах, передбачених ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позивач звернувся до суду з даним позовом про їх оскарження та зобов'язання УПФУ в Лохвицькому районі м. Харкова здійснити з 01.08.2011 року перерахунок пенсії та провести відповідні виплати державної та додаткової пенсій в розмірах, передбачених ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач мав право на отримання державної та додаткової пенсій в розмірах, передбачених ч.1 ст. 50, ч.4 ст. 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (8 мінімальних пенсій за віком та 75% мінімальної пенсії за віком) в період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року, однак, позивачем пропущено строк звернення до суду з відповідними позовними вимогами.

Колегія суддів частково погоджується з даними висновками суду першої інстанції, однак вважає постанову Лохвицького районного суду Полтавської області від 20.10.2015 року по справі № 538/1829/15-а такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права, які призвели до частково неправильного вирішення справи, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами частин 1 і 2 статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом 06.10.2015 року із вимогами до суб'єкта владних повноважень (УПФУ в Лохвицькому районі Полтавської області) щодо захисту його порушених прав на отримання основної та додаткової пенсій відповідно до ст.ст.50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що мали місце за період з 01.08.2011 року.

З аналізу положень преамбули Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" колегією суддів встановлено, що виплати, передбачені зазначеним Законом, є заходами соціального захисту населення, що постраждало внаслідок аварії на ЧАЕС, та за своєю правовою природою є відповідною соціальною допомогою.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Згідно з ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції Закону України "Про судоустрій і статус суддів"від 7 липня 2010 року N 2453-VI) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Слід відмітити, що як вбачається з матеріалів справи, порушення прав позивача в частині нарахування та виплати основної та додаткової пенсії відбувалося періодично - кожного місяця при отриманні ним суми пенсії, починаючи з 01.08.2011 року, а тому кожного разу при отриманні пенсії позивач був обізнаний про порушення його прав та мав змогу звернутись до суду за їх захистом.

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду з адміністративним позовом (06.10.2015 р.), шестимісячний строк на звернення до суду з позовом (06.04.2015 р.), період, за який позивач просить суд захистити його права (з 01.08.2011 року), колегія суддів приходить до висновку, що права позивача у разі їх порушення підлягали б захисту в межах шестимісячного строку, починаючи з 06.04.2015 року.

Пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений судом за наявності поважних причин його пропуску (ч.1 ст.102 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, в силу приписів ч. 4 ст. 11 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що поважними причинами пропуску строку на звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Однак позивачем ані до суду ані першої, ані апеляційної інстанцій не було надано доказів поважності пропуску строку для звернення до адміністративного суду з позовом щодо визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату державної та додаткової пенсій за період за період з 01.08.2011 року по 06.04.2015 року.

Не наведено таких обставин і в апеляційній скарзі.

Надана позивачем довідка КЗ «Лохвицький центр первинної медико-соціальної допомоги «Гамаліївська амбулаторія загальної сімейної медицини» № 201 від 01.09.2015 року не є підставою вважати строк звернення до суду з даним позовом непропущеним, оскільки вказана довідка засвідчує факт знаходження позивача на стаціонарному лікуванні з 09.10.2010 року по 21.10.2010 року, з 03.03.2011 року по 24.03.2011 року, з 13.09.2012 року по 23.09.2012 року, з 13.09.2013 року по 23.09.2013 року, в умовах денного стаціонару - з 07.06.2013 року по 15.06.2013 року, з 09.01.2014 року по 18.01.2014 року, з 20.05.2014 року по 31.05.2014 року, з 05.05.2015 року по 14.08.2015 року, в той час як позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом за період з 01.08.2011 року по 05.04.2015 року.

При цьому, як зазначалось вище, про порушення своїх прав позивач був обізнаний, отримуючи пенсію кожного місяця в неналежному розмірі. Крім того, позивач не був позбавлений можливості уповноважити іншу особу на складення та подання позову від свого імені та в своїх інтересах.

Також, слід відмітити, що вищевказана довідка позивачем до суду першої інстанції не надавалась та була додана лише до апеляційної скарги.

Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала (ст.100 КАС України).

Приймаючи рішення, суд першої інстанції звернув увагу на пропущення позивачем строку звернення до суду, однак, помилково не застосував до позовних вимог, строк по яким пропущено, наслідки пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом, передбачені ст.100 КАС України, відмовивши в задоволенні позову по суті в повному обсязі.

Виходячи із зазначених обставин справи, колегія суддів вважає, що судом при ухваленні рішення було порушено приписи ст.ст.99, 100 КАС України, що призвело до частково необґрунтованого задоволення позову.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотримання норм процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.203 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Пунктом 9 частини 1 статті 155 КАС України передбачено залишення позовної заяви без розгляду у випадку, якщо її подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду.

Таким чином, внаслідок неправильного застосування норм ч.2 ст.99 КАС України, постанова Лохвицького районного суду Полтавської області від 20.10.2015 року по справі № 538/1829/15-а в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій, зобов'язання провести перерахунок та виплату основної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за період з 01.08.2011 року по 05.04.2015 року не може бути визнана законною, а тому підлягає скасуванню, а позов в зазначеній частині згідно приписів ст. 100 КАС України - залишенню без розгляду.

Відносно позовних вимог про визнання дій неправомірними, зобов`язання провести перерахунок та виплату основної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за період з 06.04.2015 року колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Статтею 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до п. 4 ст. 54 Закону України Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції від 09.07.2007р. згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008) в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по другій групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.

Згідно з ч.1 ст. 50 Закону України Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції від 09.07.2007р. згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008) особам, віднесеним до першої категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірах: інвалідам другої групи - 75% мінімальної пенсії за віком.

Разом з тим, пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" встановлено, що норми і положення зокрема, статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 року визначено, що в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 1, 2, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Згідно зі ст. 3 Бюджетного Кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

28.12.2014 року прийнято Закон України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" за № 80-VІІІ, пунктом 9 Прикінцевих положень якого встановлено, що норми і положення, зокрема, статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Отже, Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" з 01 січня 2015 року було надано повноваження Кабінету Міністрів України визначати розмір державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначених на підставі Закону № 796-ХІІ, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджетів на 2015 рік.

Наявність такого права у Кабінету Міністрів України констатовано вищезазначеним Рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 року.

На виконання вищевказаних вимог постановою Кабінету Міністрів України № 1210 від 23.11.2011 року, яка діє з 01.01.2012 року, визначено порядок нарахування та розмір виплат особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Так, відповідно до п.1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого вищезазначеною постановою (далі по тексту - Порядок № 1210) цей Порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - пенсії).

Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Згідно з п.10 Порядку № 1210 призначення пенсії із заробітної плати, одержаної за роботу за межами зони відчуження, провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Пунктом 11 Порядку № 1210 встановлено, що мінімальний розмір пенсії становить: 1) для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: I групи інвалідності - 180 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; II групи інвалідності - 160 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; III групи інвалідності - 145 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; 2) для інших інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою: I групи інвалідності - 100 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2012 р. і 150 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 1 липня 2012 р.; II групи інвалідності - 100 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2012 р. і 125 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 1 липня 2012 р.; III групи інвалідності - 100 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2012 р. і 110 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 1 липня 2012 р..

Щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплачується у таких розмірах: 1) особам, що належать до категорії 1: з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: інвалідам I групи - 474,5 гривні; інвалідам II групи - 379,6 гривні; інвалідам III групи - 284,7 гривні; для інших інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою: інвалідам I групи - 341,64 гривні; інвалідам II групи - 227,76 гривні; інвалідам III групи - 170,82 гривні (п.13 Порядку № 1210).

У разі коли розмір пенсійної виплати (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною) не досягає в інвалідів - учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, I групи - 285 відсотків, II групи - 255 відсотків, III групи - 225 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, виплачується щомісячна державна адресна допомога до пенсії у сумі, що не вистачає до зазначених розмірів (п.12 Порядку № 1210).

З огляду на вищенаведені норми, колегія суддів вказує, що Порядком № 1210 передбачено альтернативні способи нарахування пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме : заробітна плата для визначення пенсії може бути взята як за період роботи у зоні відчуження, так і за інші періоди страхового стажу.

Інших способів обчислення основної пенсії (крім встановлення мінімального її розміру) Порядок № 1210 не передбачає.

Слід вказати, що закони є актами єдиного органу законодавчої влади - Верховної Ради України.

Конституція не встановлює пріоритету в застосуванні того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Чинним законодавством України не врегульовано питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Разом з тим, Конституційний Суд України в п.3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 року по справі за № 4-зп (справа про набуття чинності Конституцією України) зазначив: "Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше".

Таким чином, колегія суддів констатує, що виходячи з висновків Конституційного Суду України, наведених у рішенні від 03.10.1997 по справі за № 4-зп (справа про набуття чинності Конституцією України) до даних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", які було прийнято пізніше Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Отже, в період з 01.01.2015 року норми і положення ст.cт.50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, а відтак, при визначенні розміру пенсій позивачеві в період з 06.04.2015 р. застосуванню підлягає постанова Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідач, відмовляючи у перерахунку державної та додаткової пенсій позивача за період з 06.04.2015 року в розмірах 8 мінімальних пенсій за віком та 75 % мінімальної пенсії за віком, та нараховуючи позивачеві державну та додаткову пенсію в розмірах, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210, діяв обґрунтовано, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", з дотриманням вимог ч.3 ст.2 КАС України, а отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання дій відповідача неправомірними, зобов'язання здійснити перерахунок пенсії та провести відповідні виплати за період з 06.04.2015 року.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог за період з 06.04.2015 року.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду в цій частині не спростовують.

Керуючись ст.ст.99, 100, 160, п.9 ч.1 ст.155, 167, 195, 196, 200, 203, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Лохвицького районного суду Полтавської області від 20.10.2015р. по справі № 538/1829/15-а скасувати в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Лохвицькому районі Полтавської області про визнання дій неправомірними, зобов'язання провести перерахунок пенсії за період з 01.08.2011 року по 05.04.2015 року.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Лохвицькому районі Полтавської області про визнання дій неправомірними, зобов'язання провести перерахунок пенсії за період з 01.08.2011 року по 05.04.2015 року - залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Лохвицького районного суду Полтавської області від 20.10.2015р. по справі № 538/1829/15-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає в силу приписів ч.8 ст.183-2 КАС України.

Головуючий суддя Перцова Т.С.
Судді Дюкарєва С.В. Жигилій С.П.