Справа № П/811/595/15
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

03 листопада 2015 рокусправа № П/811/595/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Шелеповій Ю.О.

за участю представників:

позивача: - не з'явився

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Кіровоградській області

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2015 року

у справі № П/811/595/15

за позовом Державної фінансової інспекції в Кіровоградській області

до Кіровоградської районної державної адміністрації

про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Державна фінансова інспекція в Кіровоградській області звернулася до суду з позовом до Кіровоградської районної державної адміністрації, в якій просила зобов'язати відповідача виконати пп. 4-7, 9-10 листа вимоги від 25.09.2014 № 11-08-15-15/6140 та усунути фінансові порушення на загальну суму 20117,76 грн., виявлені під час проведення ревізії та відображені в акті ревізії від 17.09.2014 № 08-09/108.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами проведеної позапланової ревізії відповідача встановлено ряд порушень, внаслідок чого винесено лист-вимогу від 25.09.2014 №11-08-15-15/6140, проте порушення, виявлені під час ревізії, усунуті не були, пункти 4, 5, 6 та 7 листа-вимоги не виконані.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.04.2015 в задоволенні адміністративного позову відмовлено з тих підстав, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Щодо відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом зобов'язання виконання вимоги.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Позивач зазначає, що судом першої інстанції порушено право позивача, передбачене п. 10 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», а саме: право органу державного фінансового контролю звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивачем - Державною фінансовою інспекцією в Кіровоградській області проведено позапланову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Кіровоградської районної державної адміністрації за період з 01.12.2012 по 01.06.2014, за результатами якої складено акт №08-09/108 від 17.09.2014.

Ревізією встановлено наступні порушення:

порушення п.3 трудової угоди від 30.01.2013 р. №2, ст.629, 632 Цивільного кодексу України у лютому 2013 року, внаслідок чого зайво нараховано та виплачено винагороду за договором ОСОБА_1 у сумі 500,00 грн.;

порушення ч.5 ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.199 р. №1282-ХІІ та п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №1078, внаслідок чого деяким працівникам відповідача невірно визначено базовий період при підвищенні грошових доходів за рахунок його постійних складових (збільшення розміру посадових окладів та доплат за вислугу років), нарахування індексації заробітної плати здійснювалось у завищеному розмірі, що призвело до зайвого її нарахування та виплати протягом ревізійного періоду у загальній сумі 12851,22 грн.;

зайве перерахування єдиного соціального внеску внаслідок вищенаведених допущених порушень та чим завдано шкоди у загальній сумі 4846,49 грн.;

нарахування єдиного соціального внеску на суму винагороди по укладеним договорам в порушення абз.4 ч.5 ст.8 Закону про ЄСВ у сумі 36,3% замість 34,7% та утримання ЄСВ із сум винагород по укладеним договорам в порушення ч.8 ст.8 Закону про ЄСВ у розмірі 3,6% замість 2,6%, що призвело до зайвого його нарахування та виплати у загальній сумі 1920,02 грн., у тому числі нарахованого єдиного соціального внеску - 1181,57 грн., утриманого єдиного соціального внеску - 738,48 грн.

На підставі акту ревізії №08-09/108 від 17.09.2014 позивачем складено та направлено відповідачу лист-вимогу від 25.09.2014 №11-08-15-15/6140, яким відповідача зобов'язано, зокрема:

- п.4 - вжити заходів щодо повернення зайво витрачених коштів у сумі 500,00 грн.;

- п.5 - вжити заходів щодо повернення зайво витрачених коштів у сумі 12 851,22 грн.;

- п.6 - провести перерахунок та відповідні взаємозвірки щодо сум єдиного соціального внеску та повернути зайво сплачені кошти в сумі 4 846,49 грн. (зарахувати в рахунок майбутніх платежів);

- п.7 - провести перерахунок та відповідні взаємозвірки сум єдиного соціального внеску та повернути зайво сплачені кошти в сумі 1920,05 грн. (зарахувати в рахунок майбутніх платежів) (а.с.25-28).

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України №2939-ХІІ від 26.01.1993 «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю є Державна фінансова інспекція України (п.1 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №310 від 06.08.2014).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.93 № 2939-XII державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті (ст.4 Закону №2939-ХІІ).

Відповідно до ст.10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право, зокрема,: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства (п.7 ст.10 Закону); звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (п.10 ст.10 Закону).

Також підпунктом 5 пункту 4 наведеного Положення про Державну фінансову інспекцію України №310 визначено, що Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до пункту 6 Положення №310 Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; у разі виявлення збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір в установленому законодавством порядку.

За правилами п.45 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року №550 (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин), у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи контролюючого органу, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об'єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому.

Якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування (п.46 Порядку № 550).

Відповідно до п.50 Порядку № 550 за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення:

притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об'єктів контролю;

порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства;

звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства;

застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.

З аналізу наведених норм в їх сукупності вбачається, що орган державного фінансового контролю наділений повноваженнями здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Одночасно законодавець надав право Держфінінспекції України звернення до суду в інтересах держави у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

При цьому наведені правові норми не містять положень щодо права відповідача зобов'язувати підконтрольну установу в примусовому порядку здійснювати заходи щодо відшкодування певної суми коштів, у тому числі, звертатись до винних осіб з метою відшкодування збитків.

Таким чином, вимога органу фінансового контролю щодо відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, може бути зазначена у вимозі, але збитки не можуть бути примусово стягнуті шляхом такої вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку підконтрольною установою або стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю.

Відсутність положень щодо такого примусу узгоджується із положеннями ст.8 Конституції України, відповідно до якої в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Жодна норма процесуального та іншого законодавства не зобов'язує будь-яку особу звертатися до інших осіб за захистом прав, свобод та інтересів. Таке звернення є виключно правом особи.

Отже відповідач не може в судовому порядку бути зобов'язаний виконати вимогу Державної фінансової інспекції, що полягає у відшкодуванні виявлених фінансовою інспекцією збитків.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів. Правильність обчислення збитків перевіряється судом, який розглядає такий позов, а не шляхом заявлення позову до підконтрольної установи про виконання вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що в даному випадку визначені фінансовою інспекцією вимоги полягають у вжити Кіровоградською районною державною адміністрацією заходів щодо повернення зайво витрачених коштів.

Отже фінансовою інспекцією пред'явлено вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та необхідність їх повернення (стягнення), а відтак, вимоги позивача про зобов'язання відповідача виконати такі вимоги не узгоджуються з нормами чинного законодавства.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення визначених позивачем вимог шляхом зобов'язання відповідача виконати вимоги пп. 4-7, 9-10 листа вимоги від 25.09.2014 № 11-08-15-15/6140 та усунути фінансові порушення на загальну суму 20117,76 грн.

З огляду на вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції під час розгляду справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції, у зв'язку з чим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Кіровоградській області залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2015 року у справі № П/811/595/15 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко