Справа № 826/21326/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 жовтня 2015 року 15:22 № 826/21326/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії:

головуючого судді Шулежка В.П., судді Іщука І.О., судді Погрібніченка І.М.,

за участю секретаря судового засідання Суховій О.В.,

за участю сторін:

представник позивача - Чернишова Т.В.,

представник відповідача 1 - Борозна М.П.,

представник відповідачів 2 та 3 - Богдановська Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія Плюс» до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві, Головного управління ДФС у м. Києві, Державної фіскальної служби України про визнання незаконним і скасування податкового повідомлення-рішення, рішень про результати розгляду скарг,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Енергія Плюс» (надалі - ТОВ «Енергія Плюс», позивач) до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві, відповідач 1), Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - ГУ ДФС у м. Києві, відповідач 2), Державної фіскальної служби України (надалі - ДФС України, відповідач 3) про визнання незаконними і скасування податкового повідомлення-рішення від 31.03.2015р. № , рішення ГУ ДФСУ у м. Києві від 12.05.2015р. №9400/10/26-15-10-06 та рішення ДФС України від 21.08.2015р. №17945/6/99-99-10-01-04.

Свої позовні вимоги ТОВ «Енергія Плюс» обґрунтовує тим, що висновки акту перевірки, на підставі яких винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, не відповідають дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства, і тому позивач вважає прийняте рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Позивач зазначає, що ним заявлено до бюджетного відшкодування суму ПДВ у розмірі 9 686 612,00 грн., яка згідно первинних документів була сформована у зв'язку з придбанням основних фондів - об'єктів нерухомості.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача 1 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі з підстав, зазначених у письмових запереченнях, пояснив суду, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем з підстав та у межах повноважень, визначених чинним законодавством України.

Представник відповідачів 2 та 3 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі з підстав, зазначених у письмових запереченнях, пояснив суду, що рішення про результати розгляду первинної та повторної скарг не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне.

ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено камеральну перевірку даних, задекларованих ТОВ «Енергія Плюс» у податковій звітності з податку на додану вартість щодо виявлених помилок (порушень).

За результатами камеральної перевірки складено акт від 17.03.2015р. №1022/26-56-15-0214/32944752.

Згідно з висновками, викладеними в акті, встановлено порушення позивачем п. 200.5 ст. 200 ст. 200 Податкового кодексу України, а саме неправомірно заповнено р.23 та 23.1 (сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку) у розмірі 9 686 612,00 грн., оскільки обсяги податкових операцій ТОВ «Енергія Плюс» за останні 12 календарних місяців (0,00 грн.) менші, ніж заявлена сума бюджетного відшкодування (податковий кредит не сформований внаслідок придбання або спорудження будівництва) основних фондів (згідно Додатку 5 до податкових декларацій з ПДВ за січень, лютий, березень, квітень, травень, жовтень та грудень 2014 року, та згідно даних Додатку 3 до податкової декларації з ПДВ за січень 2015 року, в якому визначається сума бюджетного відшкодування в межах частини залишку від'ємного значення, фактично сплаченого отримувачем товарів/послуг постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету, які обліковуються як основні засоби), що не дає права на бюджетне відшкодування за січень 2015 року.

На підставі висновків, викладених у Акті перевірки, ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення від 31.03.2015р. № , яким визначено суму, на яку відмовлено в наданні бюджетного відшкодування у розмірі 9 686 612,00 грн.

Не погоджуючись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся із первинною та повторною скаргами до ГУ ДФСУ у м. Києві та ДФС України.

Проте. рішенням ГУ ДФСУ у м. Києві від 12.05.2015р. №9400/10/26-15-10-06 та рішенням ДФС України від 21.08.2015р. №17945/6/99-99-10-01-04 оскаржуване податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скарги - без задоволення.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України відшкодування - це відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум такого відшкодування за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Статтею 200 Податкового кодексу України встановлено порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.

Перелік осіб, які не мають права на отримання бюджетного відшкодування, визначений у пункті 200.5 зазначеної статті.

Зокрема, це особи, які мали обсяги оподатковуваних операцій за останні 12 календарних місяців менші, ніж заявлена сума бюджетного відшкодування (крім нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів).

За змістом цієї норми особи, які хоча і мали обсяги оподатковуваних операцій за останні 12 календарних місяців менші, ніж заявлена сума бюджетного відшкодування, мають право на таке відшкодування, якщо податковий кредит, тобто сума, на яку платник ПДВ може зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, нарахована внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів.

Статтею 198 Податкового кодексу України встановлено підстави для віднесення сум податку до податкового кредиту, визначено дату виникнення права платника ПДВ на віднесення сум податку до податкового кредиту, а також суми сплаченого (нарахованого) податку, які відносяться до такого кредиту, та суми, що не входять до його складу.

Згідно з пунктом 198.3 зазначеної статті податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Енергія Плюс» заявило до бюджетного відшкодування суму ПДВ у розмірі 9 686 612,00 грн., яка згідно первинних документів була сформована у зв'язку з придбанням основних фондів - об'єктів нерухомості, зокрема, у січні 2013 року згідно договорів купівлі-продажу укладених між ТОВ «Енергія-Плюс» та ТОВ «Данко-Ізол» позивачем придбано 15 об'єктів нерухомості. ТОВ «Енергія Плюс», в повному обсязі сплатило грошові кошти за вказаним договором та, відповідно, сформувало податковий кредит.

В подальшому. 18.12.2013 року ТОВ «Енергія Плюс» прийнято рішення щодо збільшення статутного капіталу ТОВ «Інфоком Інвест» додатковим внеском у вигляді вищевказаного нерухомого майна. Дане рішення було зареєстроване державним реєстратором, про що свідчить статут ТОВ «Інфоком Інвест» у редакції 2013 року, проте ТОВ «Інфоком Інвест» повідомило позивача про відмову державного реєстратора у реєстрації прав власності на нерухоме майно.

Враховуючи зазначені обставини товариствами прийнято рішення про зменшення статутного фонду ТОВ «Інфоком Інвест». Дане рішення зареєстровано державним реєстратором про що свідчить статут ТОВ «Інфоком Інвест» у редакції 2014 року.

На підставі зазначених змін, згідно декларації за грудень 2014 року ТОВ «Енергія Плюс» здійснило коригування сум податку на додану вартість в результаті чого зменшені податкові зобов'язання та виник податковий кредит, який декларувався у березні, квітні, травні, червні, жовтні, грудні 2013 року та відображався у додатках № 5 до цих декларацій.

Таким чином, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що операції між ТОВ «Інфоком Інвест» та ТОВ «Енергія Плюс» відкориговані, а отже, ТОВ «Енергія Плюс» обґрунтовано сформований податковий кредит.

Таким чином, заявлена до відшкодування сума ПДВ у розмірі 9 686 612,00 грн., виникла шляхом нарахування податкового кредиту, який сформувався внаслідок придбання основних фондів, що відображено у податкових деклараціях та додатках № 5 до них за березень, квітень, травень, червень, жовтень, грудень 2013 року.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та з урахуванням п.1 ч.2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 31.03.2015р. № .

Щодо позовних вимог про визнання незаконними і скасування рішення ГУ ДФСУ у м. Києві від 12.05.2015р. №9400/10/26-15-10-06 та рішення ДФС України від 21.08.2015р. №17945/6/99-99-10-01-04 суд зазначає наступне.

Рішення про результати розгляду скарг суб'єкта господарювання є лише підтвердженням позиції податкового органу, яке немає юридичного наслідку, тобто не зобов'язує вносити зміни у ведення бухгалтерського обліку своєї господарської діяльності. Лише податкове повідомлення рішення зобов'язує до внесення таких змін. А відтак лише податкове повідомлення рішення в даному випадку є рішенням податкового органу, яке може порушувати права та інтереси суб'єкта господарювання. А тому законодавець передбачив спосіб захисту порушеного права суб'єкта господарювання оскарженням податкового повідомлення рішення, яке має юридичний наслідок та зобов'язує до усунення, саме визначених податковим органом, порушень норм податкового законодавства суб'єкта господарювання при здійсненні ним господарської діяльності.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 1 частини 1 ст. 17 цього Кодексу компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Так, рішення ГУ ДФСУ у м. Києві від 12.05.2015р. №9400/10/26-15-10-06 та ДФС України від 21.08.2015р. №17945/6/99-99-10-01-04 про результати розгляду скарг в даному випадку не мають юридичного характеру, оскільки безпосередньо не стосуються прав і обов'язків суб'єктів господарювання, не містять обов'язкового для нього припису, а лише підтверджують чи заперечують встановлені в Акті перевірки факти та обставини, а відтак не є правовими актами індивідуальної дії, а отже позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідач 1, як суб'єкт владних повноважень не виконав покладений на нього законом обов'язок і не довів правомірність винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог і наявність підстав для їх часткового задоволення.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія Плюс» задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 31.03.2015р. № .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія Плюс» () за рахунок бюджетних асигнувань понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 436,00 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний текст постанови складений та підписаний 02.11.2015 р.

Головуючий суддя В.П. Шулежко

Суддя І.О. Іщук

Суддя І.М. Погрібніченко