Справа № 814/2131/13-а
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/2131/13-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Зіньковський О. А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Кравця О.О., Яковлева Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 червня 2013 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби про скасування податкового повідомленні про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість, -

ВСТАНОВИВ:

ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва Миколаївської області ДПС подала апеляційну скаргу на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 червня 2013 року, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 в повному обсязі.

Постановою від 03 червня 2013 року, ухваленою у відкритому судовому засіданні, Миколаївський окружний адміністративний суд у повному обсязі задовольнив адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 до ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва Миколаївської області ДПС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26 квітня 2013 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 1228,31 грн. (в тому числі: 999,02 грн. за основним платежем, 229,29 грн. за штрафними санкціями).

Вимоги апеляційної скарги, апелянт обґрунтовує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, при розгляді справи суд допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконного судового рішення.

При цьому, на підтвердження обґрунтувань своїх вимог, податковий орган, як і у письмових запереченнях на адміністративний позов, посилається на відсутність у позивача товарно-транспортних накладних, які, на думку податкового органу, мають бути обов'язково не зважаючи на кількість та вагу придбаного товару.

Апелянт посилається на довідку ВПМ ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва Миколаївської області ДПС від 04.11.2012р. щодо відсутності контрагента позивача - ТОВ «Август» за юридичною та фактичною адресами, а також на те, що у зазначеного підприємства відсутні основні засоби та можливості для здійснення задекларованих господарських операцій та поставки товару ФОП ОСОБА_1 за договором №А-12 від 25 січня 2011 року.

ФОП ОСОБА_1 надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, з посиланням на дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову - без змін.

Ухвалюючи постанову про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції встановив, що ФОП ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку в ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва, є платником єдиного податку та займається господарською діяльністю з оптової та роздрібної торгівлі деталями та приладдям для автотранспортних засобів.

Суд першої інстанції встановив, що в період з 08.04.2013р. по 12.04.2013р. відповідач провів документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 по фінансово-господарських взаємовідносинах з ТОВ «Август» за січень 2011р., листопад 2011р., січень 2012р., березень 2012р., за результатами якої складений акт перевірки №856/17-200- від 12.04.2013р., в якому зафіксовано порушення позивачем п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 999,02 грн. В акті перевірки податковий орган дійшов висновку, що операції ФОП ОСОБА_1 з купівлі - продажу підшипників у ТОВ «Август» не спричиняють реального настання правових наслідків.

26 квітня 2013 року, на підставі акту перевірки №856/17-200- від 12.04.2013р., ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва Миколаївської області ДПС прийняла податкове повідомлення-рішення №, яким збільшила позивачу суму грошового зобов'язання з ПДВ на 1228,31 грн. (в тому числі: за основним платежем - 999,02 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 229,29 грн.).

Надаючи правову оцінку доводам позивача про незаконність вказаного податкового повідомлення-рішення суд першої інстанції зазначив, що факт вчинення певних господарських операцій та правомірність подальшого відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення первинних документів платника податків.

Під час розгляду справи суд першої інстанції дослідив договір поставки №А-12 від 25.01.2011р., укладений між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Август», податкові накладні, розрахункові документи, докази подальшої реалізації ФОП ОСОБА_1 придбаних у ТОВ «Август» підшипників контрагенту-покупцю Державному підприємству «Зоря - Машпроект», внаслідок чого дійшов висновку, що факт придбання позивачем товарів (підшипників) у свого контрагента підтверджено належним чином оформленими первинними документами, на підставі яких ФОП ОСОБА_1 правомірно відніс суми ПДВ, зазначені у податкових накладних, виписаних ТОВ «Август» до складу податкового кредиту.

Суд першої інстанції відхилив посилання податкового органу на акт ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва від 05.11.2012р. №333/22-200/31388431 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Август» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків контрагентами-постачальниками та покупцями за січень 2011р., листопад 2011р., січень 2012р., березень 2012р.», зазначивши, що цей акт підтверджує лише факт неможливості проведення зустрічної звірки постачальника позивача та містить безпідставні висновки про безтоварність правочинів, укладених ТОВ «Август» з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями.

Суд визнав безпідставними та необґрунтованими посилання ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби на відсутність у позивача товарно-транспортних накладних та інших доказів транспортування товару, з посиланням на невелику кількість придбаних підшипників та їх не значну вагу (два - чотири підшипника вагою по 300 грамів кожний).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що господарські правовідносини позивача та його безпосереднього контрагента ТОВ «Август» є реальними, товарними, направленими на досягнення економічного ефекту та на отримання прибутку. Правочини не мають ознак нікчемності або фіктивності, не суперечать інтересам держави, оскільки укладені та реалізовані в рамках законної господарської діяльності суб'єктів господарювання. При цьому відповідач не надав суду доказів застосування до контрагентів позивача фінансових санкцій, наявності обвинувальних вироків судів по кримінальним справам та інших допустимих та достатніх доказів на підтвердження наявності безтоварності господарських операцій або порушення публічного порядку з боку контрагентів або позивача.

При розгляді справи, суд першої інстанції встановив, що висновки акту перевірки №856/17-200- від 12.04.2013р. не відповідають вимогам чинного законодавства, викладені в ньому обставини ґрунтуються на припущеннях, без зазначення первинних документів та без системного викладення порушень вимог чинного податкового законодавства з боку позивача. При складанні актів про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів, податковими інспекторами не досліджувались первинні документи, у зв'язку з чим порушено вимоги Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 22.12.10р. №984. Висновки про укладення безтоварних правочинів є суб'єктивними припущеннями податкового органу і не підтверджені достатніми та необхідними доказами, в тому числі первинними документами.

За висновками суду, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, на якого ч.2 ст.71 КАС України покладений обов'язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, не довів наявність порушень, зафіксованих актом перевірки №856/17-200- від 12.04.2013р., а тому визначення на підставі такого акту перевірки до сплати ФОП ОСОБА_1 грошових зобов'язань з податку на додану вартість та нарахування штрафних (фінансових) санкцій є незаконним.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування оскарженого податкового повідомлення-рішення № від 26.04.2013р.

ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби, належним чином повідомлена про час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання представник апелянта не з'явився, представник ФОП ОСОБА_1 подала клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, у зв'язку з чим, відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Предметом спору є податкове повідомлення-рішення № від 26.04.2013р., яке прийнято на підставі акту позапланової документальної невиїзної перевірки №856/17-200- від 12.04.2013р. ФОП ОСОБА_1 по фінансово-господарських взаємовідносинах з ТОВ «Август» за січень 2011р., листопад 2011р., січень 2012р., березень 2012р., в якому податковим органом зафіксовано порушення позивачем п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України при фінансово-господарських взаємовідносинах з ТОВ «Август».

Висновки про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтуються на дослідженні наданих ФОП ОСОБА_1 до перевірки первинних бухгалтерських та податкових документів, про що зазначено в акті перевірки, які податковий орган вважає такими, що не підтверджують реальність господарських правовідносин між позивачем та його контрагентом ТОВ «Август».

Апеляційний суд зазначає, що вимоги апеляційної скарги обґрунтовані доводами, яким Миколаївським окружним адміністративним судом надано правову оцінку, та не містять заперечень щодо встановлених судом першої інстанції фактичних обставин щодо реальності угоди, її платності та товарності, що також підтверджено матеріалами справи, зокрема:

- договором поставки №А-12 від 25 січня 2011 року, укладеним між ТОВ «Август», як постачальником, та ФОП ОСОБА_1, як покупцем, за умовами якого Постачальник зобов'язується постачати, а Покупець приймати та оплачувати товари (підшипники, манжети, транспортну лєнту тощо) (а.с.29);

- накладними №-00000194 від 21.03.2012р., №-00000039 від 26.01.2012р., №-00000006 від 11.01.2012р., №-00000802 від 29.11.2011р., №-000000044 від 28.01.2011р. (а.с.24-28);

- податковими накладними №38 від 26.01.2012р., №6 від 11.01.2012р., №46 від 28.01.2011р., №55 від 21.03.2012р., №61 від 29.11.2011р. (а.с.33-36);

- рахунками №А-000202 від 20.03.2012р., №А-00000008 від 10.01.2012р., №А-00000808 від 29.11.2011р., №А-00000057 від 25.01.2011р. (а.с.24, 26-28);

- виписками по рахунках (а.с.30-32).

В підтвердження використання придбаного у ТОВ «Август» товару у власній господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 надав також до суду договір поставки №05/2 від 12.01.2009р., укладений між позивачем, як постачальником, та Державним підприємством «Зоря - Машпроект», як покупцем; специфікації до вказаного договору, накладні та довіреності на отримання товару.

Таким чином, ФОП ОСОБА_1 довів дотримання всіх умов на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару у ТОВ «Август», до податкового кредиту: фактичності придбання товару, реальності відповідної господарської операції; наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку на підтвердження придбання товару та сплати відповідної суми ПДВ; подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податків.

Оскільки законодавцем визначений перелік обставин-підстав, з настанням (здійсненням) яких пов'язано виникнення права платника податку на податковий кредит, який є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає, а доказами по справі у їх сукупності підтверджена правомірність та правильність визначення позивачем за спірними господарськими відносинами за період, який перевірявся, податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податкового кредиту, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що податковий орган не довів наявність порушень норм податкового та цивільного законодавства, а висновки податкового органу зазначені в акті перевірки позивача та в апеляційній скарзі є необґрунтованими та законодавчо безпідставними.

Ні в акті перевірки, ні матеріалами справи не підтверджено жодного фактичного порушення саме позивачем вимог законодавства, яким регламентується порядок формування податкового кредиту, яке б позбавляло його права на формування податкового кредиту по взаємовідносинах з ТОВ «Август».

В запереченнях проти позову та в обґрунтовування вимог апеляційної скарги податковий орган посилається на ненадання позивачем доказів транспортування товару від контрагента-постачальника, зокрема, товарно-транспортних накладних.

Апеляційний суд відхиляє ці доводи апелянта, оскільки ненадання такого документу як товарно-транспортна накладна чи надання його неоформленого належним чином, не може бути єдиною підставою для висновків про відсутність підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товару, внаслідок того, що відповідною транспортною документацією обов'язково мають бути підтверджені витрати з послуг по перевезенню вантажів, а не послуги з придбання товару.

Апеляційний також відхиляє посилання податкового органу в апеляційній скарзі на відсутність контрагента позивача ТОВ «Август» за місцезнаходженням (м. Миколаїв, вул. Лазурна, 10/Б, кв.50) та відсутність у вказаного підприємства основних засобів та можливостей для здійснення поставки товарів, оскільки така інформація ґрунтується на акті ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва від 05.11.2012р. №333/22-200/31388431 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Август» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків контрагентами-постачальниками та покупцями за січень 2011р., листопад 2011р., січень 2012р., березень 2012р.», без самостійної перевірки зазначених в ньому обставин і без жодного цьому документального підтвердження.

Не є підставою для відмови у праві на податковий кредит, порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом позивача, оскільки при розгляді справи встановлено, що дії ФОП ОСОБА_1, як платника податку, свідчать про його добросовісність, а вчинений ним правочин не викликає сумніву щодо його реальності, що також підтверджено сукупністю досліджених письмових доказів, зокрема, первинної документації.

Податковий орган, як при проведенні перевірки позивача, при розгляді справи судом першої інстанції, так і при апеляційному оскарженні судового рішення посилається лише на відомості щодо контрагента позивача, з посиланням на недоліки його діяльності, внаслідок чого вважає, що первинні документи, щодо взаємовідносин з постачальником не мають юридичної сили та доказовості, оскільки складені з метою надання вигоди покупцеві, а не фіксування фактично здійснених господарських операцій.

Апеляційний суд відхиляє ці доводи апелянта, оскільки вони не є достатніми доказами в підтвердження доводів податкового органу про нереальність виконання угод між позивачем та його контрагентом, і не є підставою для визнання показників звітності позивача непідтвердженим, тому як доказами порушення правил податкової звітності є виключно матеріали перевірок платника податків, проведених з дослідженням його первинних бухгалтерських документів. Акт про неможливість проведення зустрічної звірки не може вважатися належним доказом допущення позивачем порушень, так як зазначений акт взагалі не є перевіркою, а викладені в ньому висновки про порушення податкового чи цивільного законодавства платником податків є нічим іншим, як припущеннями податкового органу, які необґрунтовані належними доказами.

Чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань у платника податків в залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх.

При укладені договорів головним для суб'єкта господарювання є предмет договору, цінова політика, строки та спосіб доставки (виконання) предмету договору, розрахунки по договору (угоді), а також реєстрація постачальника як суб'єкта господарювання в органах виконавчої влади та допоміжна інформація про реєстрацію платником податку на додану вартість у органах податкової служби. Тому позивач не має права наполягати на отримані додаткової інформації відповідачем від його контрагента - постачальника товарів (робіт, послуг).

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач виконав всі зобов'язання за договором: отримав товар та сплатив продавцю грошові кошти, про що свідчать належним чином оформлені первинні документи; договір укладений позивачем з метою використання придбаного товару у власній господарській діяльності. Зазначені обставини апелянтом не спростовані.

Недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначно розтлумаченими доказами, однак такі докази, на порушення вимог частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, податковим органом не надані, реальність виконання господарських операцій, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит, не спростована.

ФОП ОСОБА_1 довів, що при укладенні договору він переконався у тому, що підприємство-контрагент ТОВ «Август» зареєстроване у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України, а також зареєстроване як платник податку на додану вартість і мало право на видачу податкових накладних.

Оскільки договір з контрагентом ТОВ «Август» укладений ФОП ОСОБА_1 у письмовій формі, виконання договору підтверджено первинними документами, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що сторони договору діяли виключно для досягнення економічних результатів та з метою отримання прибутків у відповідності до ст.3 ГК України. Укладений договір відповідає вимогам ст.203 ЦК України, не порушує публічний порядок, не спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, територіальної громади, недійсність такого договору прямо законом не встановлена, а також такий договір судом недійсним не визнавався, а отже є чинним.

Таким чином, висновок податкового органу про безтоварний характер спірних операцій з поставки товару позивачеві та неналежне оформлення первинних бухгалтерських документів ґрунтується на неправильній юридичній оцінці обставин справи.

Апеляційний суд погоджується з доводами суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для скасування оскарженого податкового повідомлення-рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 11, 69-71, 195, п. 2 ч. 1 ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, 211, 212, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 червня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя О.О.Кравець

суддя Ю.В. Яковлев