Справа № 0870/12364/12(СН/808/35/15)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Шелепової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна" та Запорізької митниці ДФС

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна" звернулося до суду з позовом, в якому просило:

- стягнути з Державного бюджету України на користь позивача переплату ввізного мита у сумі 34 909 грн. 04 коп., яка здійснена позивачем з урахуванням визначеної митним органом митної вартості.

В обґрунтуванні позову позивач посилався на те, що ним надано всі необхідні документи для визначення митної вартості за ціною зовнішньоекономічного контракту. Надані для митного оформлення документи є достатніми для застосування основного методу визначення митної вартості, а також дозволяють обчислити та перевірити митну вартість, заявлену декларантом. Митниця, без достатніх для цього підстав, при корегуванні митної вартості товару, застосувала резервний метод визначення митної вартості товару.

В іншій частині позову відмовлено.

Постанова суду, в частині задоволених позовних вимог, мотивована тим, що відповідач під час

розгляду справи не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач в деклараціях митної вартості зазначив не всі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснив розрахунок, вніс до декларації недостовірні або неточні відомості, або що надані митному органу документи містили розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів. З цих підстав, суд першої інстанції вказав на те, що митний орган безпідставно визначив митну вартість за іншим методом та прийняв рішення про коригування митної вартості товару.

Постанова суду, в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення надміру сплаченого ввізного мита, мотивована тим, що звертаючись до суду із одночасною вимогою про визнання протиправним та скасування рішень про коригування митної вартості товарів та вимогою про стягнення надміру сплачених митних платежів, за умови відсутності звернення до митного органу щодо повернення таких коштів, позивач порушив визначений чинним законодавством порядок повернення надмірно сплачених митних платежів.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна" та Запорізька митниця ДФС подали апеляційні скарги в яких, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з’ясування обставин справи, просили: позивач – скасувати постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі; відповідач – скасувати постанову суду першої інстанції, та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга позивача обґрунтована тим, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення на користь позивача суми надмірно сплаченого ввізного мита. Як зазначає позивач, з огляду на встановлення необґрунтованості та протиправності рішень відповідача про коригування митної вартості товарі, надміру сплачені декларантом при митному оформленні товару кошти підлягають поверненню, оскільки це є способом відновлення прав позивача у випадку скасування рішення митного органу про коригування митної вартості. Тобто, за позицією позивача, якщо суд встановив протиправність рішення митного органу щодо коригування митної вартості товару, то одночасно був зобов’язаний вирішити питання про повернення декларанту надмірно сплаченого ввізного мита, яке сплачено у зв’язку з прийняттям відповідачем протиправного рішення.

Апеляційна скарга відповідача обґрунтована доводами про наявність у митної служби виключних повноважень щодо контролю правильності визначення митної вартості товару. Заявник апеляційної скарги вказує на те, що позивачем до митного оформлення надано документи на підставі яких неможливо достовірно стверджувати про правильність визначення митної вартості товару, Митниця не мала достатніх підстав для здійснення митного оформлення товару за митною вартістю заявленою позивачем. У зв’язку із неможливістю застосування основного методу визначення митної вартості товарів та враховуючи відмову Декларанта надати додаткові документи, посадовою особою Митниці було послідовно застосовано резервний метод визначення митної вартості товару, що і стало підставою для прийняття рішень про коригування митної вартості товарів.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційних скарг та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що між ПАТ “Дніпроспецсталь” (покупець) і “INTERKOVODITIES SA” (продавець), 09.02.2012 укладено контракт №13120156, 31.05.2012 та 11.06.2012 специфікації №8 та № 16 до нього. Відповідно до умов Договору продавець зобов'язується поставити ПАТ “Дніпроспецсталь” товар (феромолібден) на умовах DAP у відповідності до Інкотермс 2010 (а.с. 30-34, 39, 55 Том І).

З метою митного оформлення поставленого за зазначеним контрактом товару згідно зі специфікацією № 8 від 31.05.2012 позивачем до митного органу 18.06.2012 подана вантажна митна декларація № 112030000/2012/014586 (а.с. 35 Том І).

Відповідно до даної ВМД платежі з ввізного мита повинні становити - 76 149 грн. 52 коп., що відображено в гр. 47 “Нарахування мита та митних платежів декларації”.

Для підтвердження заявленої митної вартості декларантом надані зовнішньоекономічний договір №13120156 від 09.02.2012, специфікація №8 від 31.05.2012, рахунок - фактура (інвойс) №МО-12-019 від 31.05.2012, висновок ДП “ДІАЦМВТР” №9/412 від 14.06.2012, накладна CMR №120825-1 від 05.06.2012, пакувальний лист б/н від 18.06.2012, сертифікат якості б/н від 25.05.2012.

Разом з ВМД позивачем була подана декларація митної вартості товару форми ДМВ- 1, в якій митна вартість товару визначена позивачем згідно зі статтею 57 Митного кодексу України за основним методом (за ціною контракту щодо товарів, які імпортуються) (а.с 37-38 Том І).

Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару, заявленого до митного оформлення за ВМД від 18.06.2012 № 112030000/2012/014586, митним органом перевірено подані позивачем документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів і відомості, що необхідні для здійснення митного контролю, та у зв'язку із наявними у них розбіжностями, відповідності до частини 3 статті 53 Митного кодексу України у позивача витребувані додаткові документи для підтвердження митної вартості товару, а саме:

- договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість, яких визначається;

- рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом),

- виписку з бухгалтерської документації;

- специфікації, прейскуранти (прайс - листи) виробника товару;

- копію вантажної митної декларації країни відправлення;

- інформацію біржових організацій про вартість товару та/або сировини,

Як зазначено митним органом при витребуванні додаткових документів, при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості згідно частини 2 статті 53 Митного кодексу України були наявні наступні розбіжності в поданих до митного оформлення документах: пакувальний лист б/н від 18.06.2012 не може бути ідентифікованим до даної поставки товару, тому що не містить відомості про жодного зі сторін зовнішньоекономічного контракту; інформація, яка зазначена у поданому листі ДП “ДІАЦМВТР” №9/412 від 14.06.2012 щодо цінової інформації на товар вказана на умовах поставках DDU м. Запоріжжя, відповідно до контракту від 09.02.2012 № 13120156 та специфікації до нього поставка здійснювалась на умовах DAP м. Запоріжжя; сертифікат якості б/н від 25.05.2012 не може бути ідентифікований до даної поставки товару, тому що не містить відомості про жодного із сторін зовнішньоекономічного контракту. (а.с. 37 Том І).

У зв'язку з не наданням декларантом витребуваних документів у повному обсязі, відповідності до вимог статей 54, 55, 57,64 Митного кодексу України митним органом прийнято рішення про коригування заявленої митної вартості товарів від 18.06.2012 №112030000/2012/000215/1, відповідно до якого митна вартість визначена за резервним методом - 29,4740 USD за кілограм (а.с. 45 Том І).

У вищевказаній картці відмови як причину у відмові вказано те, що митним органом проведене коригування митної вартості та винесене відповідне рішення, що вимагає внесення змін до ВМД.

В картці відмови також зазначено про вимогу, виконання якої забезпечить митне оформлення та пропуск товарів через митний кордон України, а саме подання нової ВМД згідно з рішенням про корегування заявленої митної вартості.

18.06.2012 позивач подав митному органу нову митну декларацію №112030000/2012/014594, яку прийнято до митного оформлення, про що свідчить проставлений на ВМД штамп “Під митним контролем”.

25.06.2012р. для проведення митного оформлення поставленого згідно зі специфікацією №16 від 11.06.2012 товару феромолібден позивачем до митного органу подана вантажна митна декларація № 112030000/2012/014784 (а.с. 51-52 Том І).

Відповідно до даної ВМД платежі з ввізного мита становлять 76 111 грн. 99 коп., що відображено в гр. 47 “Нарахування мита та митних платежів декларації”.

Разом з ВМД позивачем подана декларація митної вартості товару форми ДМВ- 1, в якій митна вартість товару визначена згідно зі статтею 57 Митного кодексу України за основним методом (за ціною контракту щодо товарів, які імпортуються) (а.с. 53-54 Том І).

Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару, заявленого до митного оформлення за ВМД від 25.06.2012 № 112030000/2012/014784, митним органом перевірено подані позивачем документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів і відомості, що необхідні для здійснення митного контролю, та у зв'язку із наявними у них розбіжностями, відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України у позивача витребувані додаткові документи для підтвердження митної вартості товару, а саме:

- договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість, яких визначається;

- рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом),

- виписку з бухгалтерської документації;

- специфікації, прейскуранти (прайс - листи) виробника товару.

ПАТ “Дніпроспецсталь” до митного органу подані службова записка з обґрунтуванням щодо витребуваних документів № 121-601 від 25.06.2012 та додатково надані контракт з третьою особою № 01-2012-ІС/АВВ від 05.01.2012, інвойс від третьої особи № 0038 від 14.06.2012, комерційні пропозиції б/н від 30.05.2012 та № 3163 від 30.05.2012.

У зв'язку з не наданням декларантом витребуваних документів у повному обсязі, відповідності до вимог статей 54, 55, 57,64 Митного кодексу України митним органом прийнято рішення про коригування заявленої митної вартості товарів від 25.06.2012 №112030000/2012/000219/1, відповідно до якого митна вартість товару визначена за резервним методом - 29,11 USD за кілограм (а.с. 65 Том І).

У вищевказаній картці відмови як причину у відмові вказано те, що заповнення граф 12 та 45 ВМД не відповідає вимогам наказу Держмитслужби України від 09.07.97 № 307 та про наявність рішення про коригування митної вартості.

В картці відмови також зазначено про вимогу, виконання якої забезпечить митне оформлення та пропуск товарів через митний кордон України, а саме зазначення в новій ВМД в графах 12 та 45 митну вартість товару, перераховану відповідно до рішення про корегування митної вартості від 25.06.2012

25.06.2012 позивач подав митному органу нову митну декларацію №112030000/2012/003980, яку прийнято до митного оформлення, про що свідчить проставлений на ВМД штамп “Під митним контролем”.

Правомірність та обґрунтованість рішень Митниці про коригування митної вартості товарів, про відмову у митному оформлені товару (картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України), які призвели до сплати позивачем митних зборів та податків у значному більшому розмірі, ніж ті які декларувалися останнім, є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції фактично виходив з того, що спірні рішення відповідачем прийняті не на підставі та не у спосіб, що передбачені Митним кодексом України.

Такі висновки суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими з наступних підстав.

Так, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами відповідача про те, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Саме з таких повноважень Митниці виходив і суд першої інстанції, який, при цьому, вірно вказав на те, що такі повноваження митного органу мають реалізовуватися виключно на підставі та у спосіб, що передбачені Митним кодексом України.

Відповідно до ст..49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 52 Митного кодексу України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.

Пунктом 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов’язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об’єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно із ч.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, орган доходів і зборів, відповідно до ч.5 ст.54 МК України має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст..53 МК України додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) здійснювати коригування митної вартості товарів.

Згідно із ч.2 ст.53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п’ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об’єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов’язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов’язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов’язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч.5 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Отже, вказаними нормами матеріального права визначено повноваження органу доходів і зборів щодо контролю за правильністю визначення митної вартості, а також порядок та спосіб реалізації таких повноважень. Так, орган доходів і зборів зобов’язаний перевіряти складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом. При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов'язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи, лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни.

Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України визначено випадки коли орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

Так, відповідно до п.2 ч.6 ст.54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як зазначено вище, фактично підставою для прийняття рішень про коригування митної вартості стали висновки Митниці про те, що подані позивачем до митного оформлення документи не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості та містять розбіжності, а також не надання в повному обсязі на вимогу Митниці додаткових документів.

Правильно встановивши підстави для прийняття спірних рішень про коригування митної вартості товару, суд першої інстанції надав їм належну правову оцінку та обґрунтовано зазначив про безпідставність доводів Митниці щодо відсутності можливості визначення митної вартості товару за основним методом, з огляду на подані декларантом документи, які не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості товару, а також містять розбіжності. При цьому, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію Митниці при перевірці митної вартості імпортованих товарів, судом першої інстанції вірно вказано на те, що зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.

Дослідивши подані до митного оформлення документи, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що такі документи не містять розбіжностей, які б стосувалися числового значення заявленої митної вартості товару.

Вказані висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи.

Так, відповідачем на зворотньому боці ДМВ № 112030000/2012/014586 від 18.06.2012 зазначено, що пакувальний лист б/н від 18.06.2012 “С. Steinweg-Handelsveem.B.V.” не може бути ідентифікований до даної поставки товару, тому що не містить відомості про жодного із сторін зовнішньоекономічного контракту; інформація, зазначена у листі ДІАЦМЗТР № 9/412 від 14.06.2012 щодо цінової інформації на товар, вказана на умовах поставки DDU м. Запоріжжя, а в контракті від 09.02.2012 № 13120156 та специфікації до нього – DAP м. Запоріжжя; сертифікат якості б/н від 25.05.2012 від “Ssp.” не може бути ідентифікований до даної поставки товару, тому що не містить відомості про жодного із сторін зовнішньоекономічного контракту.

Натомість, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, пакувальний лист б/н від 18.06.2012 виданий складом С. Steinweg-Handelsveem.B.V. може бути ідентифікований до даної поставки товару через складську референцію 8543401, яка була присвоєна складом вантажу після відбору проб і вказана в інвойсі № МО-12-019 від 31.05.2012; щодо листа ДІАЦМЗТР від 14.06.2012 суд зазначив, що DDU і DAP по суті є синонімічними поняттями і, крім того, до даного листа було додано специфікацію № 8 від 31.05.2012 з указанням умов постачання DAP, завірену печаткою ДІАЦМЗТР; сертифікат якості б/н від 25.05.2012 може бути ідентифікований до даної поставки через складську референцію 8539692, яка була присвоєна вантажу до відбору проб і яка також вказана в інвойсі № МО-12-019 від 31.05.2012.

Як правильно зазначив суд першої інстанції країна походження не має ніякого відношення до ціни товару і не впливає на неї; сертифікат якості можна ідентифікувати через номер лоту, який вказаний і у зазначеному сертифікаті якості, і у рахунку № МО-12-020; ВМД країни походження дійсно не містить вартісних показників, тому що згідно з Європейськими правилами оформлення даного документу, вартісні показники не вказуються.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що зазначені Митницею, в якості розбіжностей, обставини, не впливають на числове значення заявленої митної вартості товару, а відповідно у Митниці не існувало правових підстав для відмови у визнанні митної вартості на підставі наданих Декларантом документів.

З огляду на встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість підстав для прийняття рішень про коригування митної вартості, при цьому, правильно звернув увагу і на безпідставність доводів Митниці щодо ненадання позивачем в повному обсязі додатково витребуваних документів, оскільки за встановлених обставин Митниця не мала правових підстав, визначених ч.3 ст.53 МК України, для витребування додаткових документів.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення Митниці про коригування митної вартості товару прийняті відповідачем без достатніх на те правових підстав, які визначені Митним кодексом України, у зв’язку з чим підлягають скасуванню як протиправні.

Наслідком скасування рішень про коригування митної вартості є скасування карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні та пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, оскільки їх видано у зв’язку з прийняттям рішень про коригування митної вартості.

Вказані висновки суду першої інстанції доводами апеляційної скарги Митниці не спростовуються. В апеляційній скарзі Митниця лише зазначає обставини, які стали підставою для коригування митної вартості товарів, натомість, вказаним обставинам, як зазначено вище, судом першої інстанції надано належну правову оцінку.

Щодо стягнення з бюджету на користь позивача надмірно сплачених коштів, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 301 Митного кодексу України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

У разі виявлення факту помилкової та/або надмірної сплати митних платежів орган доходів і зборів не пізніше одного місяця з дня виявлення такого факту зобов'язаний повідомити платника податків про суми надміру сплачених митних платежів.

Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Підпунктом 43.3 ст. 43 ПК України визначено, що обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Наказом Державної митної служби України № 618 від 20.07.2007 затверджений «Порядок повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами».

Зазначений Порядок визначає процедуру повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, у тому числі у випадках, зазначених у статті 264, частині четвертій статті 284 МК України та в міжнародних договорах України.

Згідно із положеннями розділу ІІІ Порядку № 618 для повернення з Державного бюджету України надмірно сплачених митних платежів, платником податку до загального відділу митного органу, яким здійснювалося оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою. Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Керівник (заступник керівника) митного органу на підставі результатів перевірки (у разі її проведення) підписує Висновок про повернення, Реєстр висновків про повернення та супровідний лист, адресований органу Державного казначейства України (далі по тексту - пакет документів на повернення коштів).

Аналіз вищенаведених норм права дає підстави дійти висновку, що встановленою умовою повернення коштів є ухвалення митним органом висновку про повернення надмірно сплачених митних платежів, підставою для якого є заява позивача.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до митного органу із заявою щодо повернення надмірно сплачених митних платежів

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що позивачем не дотримано визначений чинним законодавством порядок повернення надмірно сплачених митних платежів.

У разі незгоди з рішенням чи дією митних органів з питань: перевірки достовірності документів, що підтверджують країну походження товару, який переміщується на митну територію України; визначення, призначення, заявлення, з’ясування достовірності, коригування та/чи інших дій щодо митної вартості; митного контролю і митного оформлення, декларант (суб’єкт господарювання, підприємство) може піддати ці дії чи рішення судовому контролю.

Якщо суд визнає рішення і дії митних органів із зазначених питань протиправними, зобов’яже вчинити певні дії відповідно до вимог митного законодавства і коли у рішенні суду буде констатована неправильність чи хибність рішень чи дій митних органів, які зумовили (призвели, потягли) помилкову та/або надмірну сплату сум митних платежів, ці платежі повертаються декларанту в порядку і на умовах, встановлених у статті 301 МК, статті 43 ПК, статті 45 БК, з дотриманням процедури, врегульованої Порядком повернення коштів та Порядком взаємодії, на підставі його заяви та у місячний термін з дня прийняття висновку митним органом, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи. Цей порядок не передбачає повернення помилково та/або надміру сплачених обов’язкових платежів у спосіб судового стягнення безпосередньо (водночас) із здійсненням судового контролю над рішеннями, діями чи бездіяльністю митних органів з питань, пов’язаних з розмитненням і справлянням митних платежів.

Вказану правову позицію Верховний Суд України сформулював у постановах від 15 квітня та 12 листопада 2014 року (справи №№ 21-21а14, 21-201а14 відповідно).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з’ясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв’язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч.1, ст. 198, ст. 200, ст.ст.205, 206 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку передбаченому, статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

(Повний текст ухвали виготовлено 18.11.2015р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк