Справа № 815/5946/14
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
28 жовтня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/5946/14
по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області - ОСОБА_2, Реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області про визнання протиправними та скасувати рішень про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, зобовязання повторно розглянути заяви щодо реєстрації прав та їх обтяжень.
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року задоволена апеляційна скарга Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області - ОСОБА_2; скасована постанова Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2015 року та ухвалена нова постанова, якою відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора від 17 вересня 2014 року № 15867832 та № 15865856 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень та про зобовязання повторно розглянути заяви щодо реєстрації прав та їх обтяжень, без повторної сплати державного мита.
Із законністю судового рішення Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року по суті погоджуюсь, проте вважаю помилковими висновки апеляційного суду щодо деяких підстав за яких задоволена апеляційна скарга.
Предметом спору є рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області - ОСОБА_2 від 17 вересня 2014 року № 15867832 та № 15865856 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, та відновлення порушеного права шляхом зобовязання повторно розглянути заяви щодо реєстрації прав та їх обтяжень, без повторної сплати державного мита.
Підставою для прийняття оскаржених рішень є посилання державного реєстратора прав на невідповідність поданих документів вимогам ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також неможливість встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.
Державний реєстратор прав, як в оскаржених рішеннях, так і в апеляційній скарзі посилається на неможливість встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.
Не відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують полягає, на думку реєстратора прав, в тому, що позивачем здійснений виділ частини обєкта нерухомого майна, яке належить позивачу на праві власності одноособово, в той час як ст. 364 ЦК України передбачає виділ у натурі часток майна співвласниками такого майна, яке перебуває у спільній часткові власності.
Оскільки повноваження державного реєстратора прав на нерухоме майно встановлені ч.2 ст.9 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не надають права державному реєстратору прав на нерухоме майно надавати юридичну оцінку виділу частини обєкта нерухомого майна, я погоджуюсь з висновком суду першої інстанції щодо перевищення державним реєстратором прав на нерухоме майно наданих йому повноважень.
Не відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують полягає, на думку апелянта державного реєстратора прав, в тому, що відповідно до наданого висновку щодо технічної можливості виділуАДРЕСА_1, окрім приміщень в житловому будинку, складається також з господарських будівель та дворових споруд, що не відповідає приписам ст. 382 ЦК України, відповідно до якої квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживанні.
Висновок суду першої інстанції щодо відсутності у державного реєстратора прав власності на нерухоме майно повноважень на надання юридичної оцінки процесу виділу майна та надання виділеним часткам нерухомого майна статусу квартир, вважаю правильним та таким, що не суперечить чинному законодавству, оскільки чинне законодавство України не встановлює заборон розміщення господарських будівель та споруд на приквартирних ділянках (ч. 2 ст. 382 ЦК України, Додаток Б, ДБН України. Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2.-15-2005).
На мою думку, єдиною правомірною підставою для прийняття державним реєстратором прав оскаржених рішень про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень є подання позивачем технічних паспортів, які не відповідають вимогам законодавства оскільки не містять серії та номера кваліфікаційного сертифіката виконавця робіт і не скріплені його печаткою, як того вимагають приписи абзацу 2 п. 1.4. розділу 1 «Загальні положення» Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України 24.05.2001 р. № 127, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 р. за № 582/5773, що підтверджено і матеріалами справи (а.с. 14-16, 17-1969-71, 83, 85).
Суддя ОСОБА_3