Справа № 813/2429/15
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2015-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2015 року № 813/2429/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Сидор Н.Т.,

за участі секретаря судового засідання Присташ І.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Пасаж Театральний» до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області, в якому просив суд визнати протиправним та частково скасувати (в частині суми зменшення відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 2 915 989 грн.) податкове повідомлення-рішення ДПІ у Галицькому районі міста Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області № від 22 жовтня 2014 року, визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області №, № від 22 жовтня 2014 року та № від 10 грудня 2014 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що викладені в акті №1473/13-04-22-01/38420026 від 07.10.2014 року «Про результати планової виїзної перевірки ПрАТ «Пасаж Театральний» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2011 по 31.12.2013 року» висновки, які стали підставою прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є непідтвердженими припущеннями, а також зроблені з перевищенням наданих податковим органам повноважень. Стверджує, що відповідач під час перевірки безпідставно не взяв до уваги доводи про те, що кредитний договір №KU000993 від 20.04.2010 року укладений між позивачем та ПАТ «Фольксбанк» був укладений з метою рефінансування кредитної заборгованості за договорами позики укладеними між позивачем та компанією «Гумбо Івест АГ» №2007/1 від 12.12.2007 року, компанією «ОСОБА_1 Івест АГ» №2007/2 від 12.12.2007 року, АТ «Кусінкапітал» №2008/1 від 11.01.2008 року, ТОВ «HT Property Development» №2008/2 віл 17.07.2008 року. Зазначає, що у звязку з тим, що отримані в якості позики кошти використовувались для фінансування поточної діяльності позивача у період 2007-2009 роках. Саме тоді, зазначає позивач, велося будівництво торгового комплексу «Опера Пасаж» (за адресою: м. Львів, пр. Свободи, 27, вул. Курбаса, 6), тобто ці кошти були спрямовані на капітальне будівництво і відповідно були відображені позивачем у податковому та бухгалтерському обліку у 2008-2009 роках. Позивач наголошує, що рефінансування кредиту є його повним або частковим його погашенням і за своєю суттю такий кредит не відрізняється від первісно взятого кредиту (позики) і відтак, отриманий в цілях ведення господарської діяльності. Позивач у позові вказує, що з урахуванням здачі обєкта будівництва в експлуатацію наприкінці 2009 року, подальші фінансові втрати у вигляді відсотків за кредитом були включені до витрати відповідних звітних періодів. При цьому, наголошує, що твердження податкового органу про те, що підприємство не надало первинних документів, що свідчить про використання коштів, отриманих згідно договорів позик, укладених з нерезидентами, які рефінансовані коштами отриманими відповідно до банківського кредиту за кредитним договором №KU000993 від 20.04.2010 року не можуть слугувати підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки згідно положень п.44.3 ст.44 ПК України платники податків зобовязані зберігати документи визначені п.44.1 ст.44 ПК України не менше, ніж 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовувались зазначені документи. Тому, вважає, що вимагати документи за 2007-2009 роки контролюючий орган повноважень не мав. Зазначає, що безпідставно не було враховано всі первинні документи повязані з нарахуванням відсотків за кредитним договором №KU000993 від 20.04.2010 року. Відтак, вважає, що ПрАТ «Пасаж Театральний» правомірно нарахував та включив до фінансових витрат відсотки за користування кредитним коштами за кредитним договором №KU000993 від 20.04.2010 року на загальну суму 2 910 781 гривень. Крім цього, звертає увагу про безпідставні висновки про безтоварність господарських операцій з контрагентами ТОВ «Альтінг груп», ПП «Інфо-пост», ТОВ «Акцент» зроблені на підставі актів перевірок цих контрагентів та актів неможливості здійснення таких перевірок. Наголошує, що жоден нормативно-правовий акт України не покладає на платника податків відповідальності за можливі порушення податкового або іншого законодавства його контрагентами. В обґрунтування цих доводів покликається на ряд рішень Європейського суду з прав людини, а також судову практику України. Вважає, що неправомірно було використано як доказ безтоварності господарських операцій встановлені розбіжності в ІС «Податковий блок», підсистеми «Перелік платників податків за результатами автоматизованого співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» щодо взаєморозрахунків з контрагентами (ТОВ «Альтінг груп», ПП «Інфо-пост», ТОВ «Акцент»), стверджуючи, що такі розбіжності можуть свідчити лише про можливі порушення податкового законодавства цими контрагентами, але при цьому не підтверджують нереальності здійснених господарських операцій. Позивач зазначає, що у звязку з придбанням товарів, робіт та послуг у зазначених вище контрагентів були фактично понесені витрати, що відображається в документах бухгалтерського та податкового обліках, а також банківських виписках, відтак, позивач стверджує, що фактично було отримано та використано в господарській діяльності товари, роботи та послуги від контрагентів. При цьому, звертає увагу на норми цивільного законодавства стосовно презумпції правомірності правочину. В обґрунтування протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 10 грудня 2014 року звертає увагу на те, що це податкове повідомлення-рішення, яким було зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток підприємств в розмірі 166 037,23 грн. надійшло на адресу позивача 22 грудня 2014 року. Оскільки, таке було прийнято на підставі акту №1473/13-04-22-01/38420026 від 07.10.2014 року, то його прийняття відбулось поза межами строків визначених п.86.8 ПК України, а тому дії відповідача в даному випадку вважає протиправними, а податкове повідомлення-рішення № від 10 грудня 2014 року просить скасувати.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, з підстав, які наведені у позовній заяві та долучених до матеріалів справи письмових пояснень. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав наведених у долучених до матеріалів справи заперечення проти. Просить у задоволені позову відмовити повністю.

Дослідивши надані суду докази в межах заявлених вимог, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

На підставі направлень від 11.09.2014 року №672, 673, 675, 677, 678, виданих ДПІ у Галицькому районі ГУ Міндоходів у Львівській області на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, ст.77, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, відповідно до наказу начальника ДПІ у Галицькому районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області №619 від 01.09.2014 року проведена планова виїзна перевірка ПрАТ «Пасаж Театральний» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2011 по 31.12.2013 року.

За результатами цієї перевірки було складено акт від 07.10.2014 року №1473/13-04-22-01/38420026 відповідно до якого було виявлено порушення ПрАТ «Пасаж Театральний» п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14, п.138.1, п.138.2, п.138.4, пп.138.10.5, п.138.10 ст.138, п.п. 139.1.9 п.139.1 ст.139, п.141.2 ст.141, п.144.1 ст.144 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями), що призвело до завищення відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток за 2013 рік на суму 3 665 324,77 грн; порушення п.198.1, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення залишку відємного значення ПДВ за грудень 2013 року в сумі 17294,11 грн., а також порушення п.44.1, п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України, а саме ненадання до перевірки всіх первинних документів, повязаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

На підставі цього акту, ДПІ у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області були прийняті податкові повідомлення-рішення від 22.10.2014 року №, яким у звязку з порушенням п.138.1, п.138.2, п.138.4, пп.138.10 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.141.2 ст.141, п.144.1 ст.144 Податкового кодексу України було зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток за 2013 рік у розмірі 3 665 324,77 грн.; №, яким у звязку з порушенням п.198.1, 198.3 ст.198 Податкового кодексу України було зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість на суму 17294,11 грн.; №, яким у звязку з порушенням п.44.1, п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України застосовано штрафну санкцію у сумі 510 грн., а також рішенням ГУ ДФС у Львівській області від 04.12.2014 року №1923/10/13-01-10-08-05/1843 про результати розгляду первинної скарги зменшено відємне значення обєкта оподаткування з податку на прибуток за 2011 рік на суму 166037,23 грн. на підставі чого прийнято податкове повідомлення-рішення № від 10.12.2014 року, яким у звязку з порушеннями п.138.1, п.138.2, п.138.4, пп.138.10 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.141.2 ст.141, п.144.1 ст.144 Податкового кодексу України було зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток за 2011 рік у розмірі 166 037,23 грн.

Відповідно до ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи правомірність включення до складу фінансових витрат відсотків за користування кредитними коштами за кредитним договором №KU000993 від 20.04.2010 року укладеним між ЗАТ «Пасаж Театральний» та ПАТ «Фольксбанк» суд виходить з наступного.

20.04.2010 року між позивачем та ПАТ «Фольксбанк» був укладений кредитний договір №KU000993 згідно з яким банк зобовязувався надати позивачу грошові кошти в сумі 3000000 доларів США строком до 30 квітня 2021 року, які позивач зобовязувався повернути у строки та в порядку, передбачених кредитним договором та сплатити проценти за користування кредитом встановлені договором. Згідно з п.1.4 цього кредитного договору кредит надається позивачу двома етапами: в сумі 2 000 000 доларів США для рефінансування кредитної заборгованості по Договору позики №2007/1, укладеного 12.12.2007 року між позивачем та компанією «ГУМБО Інвест АГ»; Договору позики №2007/2, укладеного 12.12.2007 року між позивачем та компанією «Роннас Інвест АГ»; Договору позики №2008/1, укладеного 11.01.2008 року між позивачем та АТ «Кусінкапітал», а згодом в сумі 1 000 000 доларів США для рефінансування кредитної заборгованості по Договору позики №2008/1, укладеного 11.01.2008 року між позивачем та АТ «Кусінкапітал»; Договору позики №2008/2, укладеного 17.07.2008 року між позивачем та ТОВ «HT Property Development» за умови надання позивачем документів, які підтверджують виконання та оплату робіт (рахунки, акти виконаних робіт, документи про оплату, що здійснена ним після укладення цього Договору) по завершенню 5-го та 6-го поверху Торгово-відпочинкового комплексу «Опера-Пасаж» та/або розширенню кількості номерів у готелі «Леополіс» за адресою: м. Львів, вул. Театральна, 16.

Згідно даних бухгалтерського та податкового обліків за період перевірки ПрАТ «Пасаж Театральний» по цьому кредитному договору нараховано та включено до складу фінансових витрат відсотки за користування кредитними коштами в сумі 2 910 781 грн.

Відповідно до п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин) витрати сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

У п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 цього ж Кодексу дається визначення поняттю «господарська діяльність» як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до ст.55 Господарського кодексу України суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 господарські операції це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно з приписами п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У п.п.138.10.5 п.138.10 ст.138 цього ж Кодексу визначено, що до складу інших витрат включаються фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов'язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було надано податковому органу на вимогу №1 від 25.09.2014 року до перевірки первинних документів, що свідчать про використання коштів, отриманих згідно договорів позик, укладених з нерезидентами, які рефінансовані коштами, отриманими відповідно до банківського кредиту за кредитним договором №KU000993 від 20.04.2010 року укладеним між ЗАТ «Пасаж Театральний» та ПАТ «Фольксбанк» та відсотки по якому включено до складу фінансових витрат за період з 01.10.2011 року по 31.12.2013 року, у власній господарській діяльності, а відтак доказів цих фактів немає.

Суд не бере до уваги доводи позивача про те, що неодноразово раніше проводились перевірки і претензій в цій частині у податкових органів не було, оскільки відповідно до розділу 3.1.2 «Валові витрати» акту від 07.12.2011 року №4198/23-209/33420026 «Про результати планової виїзної перевірки ПрАТ «Пасаж Театральний» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2010 року по 30.09.2011 року» за період з 01.01.2009 року по 30.06.2010 року встановлено завищення задекларованих ПрАТ «Пасаж Театральний» у 1 кв. 2011 року показників у рядку 04.13 Декларацій «інші витрати» в сумі 347361 грн., відсотки за кредит ПАТ «Фольксбанку» по кредитній угоді для рефінансування кредитної заборгованості по договорах позики з нерезидентами, відсотки по яких підлягають капіталізації, чим порушено п.п.5.2.1 п.5.2, п.п.5.5.1. п.5.1 ст.5 Закону України від 28.12.1994 року №334/94-ВР в редакції Закону від 22.05.1997 року №283/97-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств».

Суд також звертає увагу на те, що як вбачається з акту проведеної перевірки, за результатами якої були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, в ході аналізу первинних та бухгалтерських документів підприємства встановлено, що ПрАТ «Пасаж Театральний» за період перевірки надавало позики відповідно до наступних договорів: договір безповоротної фінансової допомоги від 23.12.2011 року б/н та додаткової угоди від 01.11.2012 року, згідно яких ПрАТ «Пасаж Театральний» надає безповоротну фінансову допомогу ТзОВ «Ейч Ті Україна» в сумі 1 500 000 грн.; договір поворотньої фінансової допомоги від 25.12.2012 року б/н, згідно якої ПрАТ «Пасаж Театральний» надано поворотню фінансову допомогу ПП «Архітектурна майстерня «Ренесанс» в сумі 145 000 грн. терміном до 31.07.2013 року; договір поворотньої фінансової допомоги від 27.03.2013 року б/н, згідно якої ПрАТ «Пасаж Театральний» надає поворотню фінансову допомогу ПАТ «Європейський дім» в сумі 500 000 грн. терміном 3 місяці з моменту отримання.

Що стосується долученої до матеріалів справи копії акту готовності обєкта до експлуатації №2 від 29.10.2009 року, то з такої не вбачається використання отриманих за договорами позик коштів для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу.

У звязку з цим, суд оцінивши в сукупності доводи позову, акту перевірки та інших матеріалів справи дійшов висновку про наявність в діях ПрАТ «Пасаж Театральний» порушення п.14.1.27, п.14.1 ст.14, п.п.138.2, п.п.138.10.5 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України у звязку з якими було завищено фінансові витрати за період з 01.10.2011 року по 31.12.2013 року на загальну суму 2 910 781 грн.

Доводи позивача про те, що первинні документи на підтвердження використання коштів за договорами позики описаними вище відсутні через те, що не були збережені понад встановлений п.44.3 ст.44 ПК України період суд не вважає достатніми для обґрунтування правомірності нарахування та включення до фінансових витрат відсотків за користування кредитними коштами за кредитним договором №KU000993 від 20.04.2010 року.

Що стосується оцінки реальності господарських операцій між ПрАТ «Пасаж Театральний» та ТОВ «Альтінг Груп», ПП «Інфо-Пост», ТОВ «Акцент», ПП «Трасат», то суд виходить з наступного.

У своєму листі №742/11/13-11 від 02.06.2011 року Вищий адміністративний суд України зазначає, що згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Водночас статтею 1 Закону України від 16.07.99 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: 1) рух активів у процесі здійснення господарської операції. При цьому, необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності; 2) установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; 3) установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Судам слід ураховувати, що наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.

В своєму позові ПрАТ «Пасаж Театральний» вважає, що позбавлення права на витрати та податковий кредит через можливі та недоведені порушення законодавства контрагентами та їх постачальниками є фактично позбавленням позивача права власності на належне йому майно, яке суперечить чинному законодавству України, а також практиці Європейського Суду з прав людини.

При цьому, наводить в якості обґрунтування доводи зазначенні в окремих рішеннях цього Суду, а саме у справах «Інтерсплав проти України» (2007 рік), «Булвес АТ проти Болгарії» (2009 рік), та «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії» (2010 рік), де як стверджує позивач описується про податкові органи України та Болгарії позбавили платників ПДВ права на податковий кредит / бюджетне відшкодування у звязку з виявленням зловживань з боку їх постачальників, спрямованих на незаконне бюджетне відшкодування ПДВ. Крім цього покликається на практику Верховного Суду України, долучивши копії постанов цього суду, а саме копію постанови Верховного Суду України від 01.06.2010 року у справі за позовом ПП «Армавір» до ДПІ, третя особа: Головне управління Державного казначейства України у м. Києві про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, де суд зазначив: «Якщо контрагент не виконав свого зобовязання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.». Покликається також на постанову Верховного Суду України від 29.10.2010 року у справі за позовом ЗАТ «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської ОДПІ Закарпатської області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, де суд зазначив: «…несплата продавцем чи його контрагентом податку на додану вартість до бюджету, у разі фактичного здійснення господарської операції, не впливає на формування податкового кредиту покупцем та не є підставою для позбавлення останнього права на відшкодування цього податку, якщо він виконав усі передбачені законом умови отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру заявленого податкового кредиту.», а також інші судові рішення цього Суду з аналогічними висновками.

З цього приводу, суд звертає увагу на те, що в даному випадку не йдеться про виявлення порушення податкового законодавства з боку позивача у звязку з невиконанням його контрагентами обовязків покладених нормами податкового законодавства. Натомість, податковими органами було встановлено на підставі відповідних долучених до матеріалів справи актів перевірок, що контрагенти позивача ТОВ «Альтінг Груп», ПП «Інфо-Пост», ТОВ «Акцент», ПП «Трасат», підпадають під критерії субєктів господарювання, що мають ризик здійснення нереальних (удаваних) операцій з наданням послуг із безпідставного формування податкового кредиту третім особам.

Як вбачається за відповіді ДПІ у Галицькому районі м. Львова №12375/13-04-22-01/212 від 20.10.2014 року за актом перевірки №951/22-04/34814749 від 29.07.2014 року встановлено відсутність у ТОВ «Альтінг Групп» трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень. Крім цього, відповідно до АІС «Податковий блок», підсистеми «Перелік платників податків за результатами автоматизованого співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» по ПрАТ «Пасаж Театральний» рахується розбіжність за червень 2013 року в сумі 800 грн., за липень2013 року в сумі 4616,67 грн., за вересень 2013 року в сумі 1520 грн. з ТОВ «Альтінг Груп». Не було позивачем надано також із Технічного завдання та / або проектно-кошторисної документації та / або Специфікацій, яка мала бути складена на підставі п.1.1 укладеного між позивачем і контрагентом Договору підряду №18062013 року від 20.06.2013 року і є його невідємною частиною.

Суд також звертає увагу на те, що в долученій копії рахунку-фактури №СФ-0000133 від 17.06.2013 року в графі «Замовлення» вказано «Договір від 17.06.2013 року» в той час, як Договір підряду №18062013 року був укладений 20.06.2013 року.

Лише на підставі оцінки усіх обставин і доказів в сукупності суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів відповідача про безтоварність господарської операції між позивачем і ТОВ «Альтінг Груп».

Що стосується безтоварності господарської операції з ПП «Інфо-пост» суд виходить з аналогічних мотивів, оскільки відповідно до актів перевірок це підприємство також підпадає під критерії субєктів господарювання, що мають ризик здійснення нереальних (удаваних) операцій з наданням послуг із безпідставного формування податкового кредиту третім особам. Разом з цим, в цьому випадку також є розбіжності в АІС «Податковий блок», підсистеми «Перелік платників податків за результатами автоматизованого співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» по ПрАТ «Пасаж Театральний» рахується розбіжність за лютий 2012 року по взаєморозрахунках з ПП «Інфо-Пост». Крім цього, до перевірки не було надано Договору між ПрАТ «Пасаж Театральний» та ПП «Інфо-Пост», копію якого згодом все ж було долучено представником позивача. Так, 01.03.2011 року між ЗАТ «Пасаж Театральний» та ПП «Інфо-Пост» було укладено договір про надання послуг №15 згідно з яким замовник в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі доручає виконавцеві, а виконавець бере на себе зобовязання виконувати наступну роботу: доставляти рекламно-інформаційні матеріали, що містять інформацію про товарну продукцію Замовника; надати інші рекламні послуги. Послуги за цим договором відповідно до акту про виконання робіт-надання послуг №159 від 17.02.2012 року були надані практично через рік після укладення договору. Доказів про надання інших послуг за цим договором немає. При цьому, з самого акту не вбачається кількість розповсюджених листівок, час виконання робіт, не надано розшифрування вартості послуг. За таких умов, оцінивши в сукупності доводи позивача та відповідача суд дійшов висновку про підставність визнання цієї господарської операції безтоварною. За таких умов, складені договір про надання послуг, акт про виконання робіт-надання послуг, податкова накладна та платіжне доручення про оплату за наданні послуги не є достатніми доказами про реальність вчинення цієї господарської операції.

Оцінюючи реальність господарської операції з ТзОВ «Акцент» суд також виходить з того, що відповідно до актів перевірок це підприємство також підпадає під критерії субєктів господарювання, що мають ознаки «фіктивності». В цьому випадку також є розбіжності в АІС «Податковий блок», підсистеми «Перелік платників податків за результатами автоматизованого співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» по ПрАТ «Пасаж Театральний» рахується розбіжність за листопад та грудень 2011 року по взаєморозрахунках з цим контрагентом. Крім цього, до перевірки не було надано будь-яких документів, що підтверджують якість використаних матеріалів, чим порушено п.44.1, п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України, і ставиться під сумнів сам факт реальності передання відповідних ТМЦ. В актах здачі-приймання виконаних робіт від 07.11.2011 року №1 та №2 від 08.12.2011 року в специфікації матеріалів відсутня позиція «Світильник», тоді як у переліку виконаних робіт зазначено послуга «монтаж світильника». Доводи позивача, що світильники були придбані в іншого субєкта господарювання, суд оцінює критично, оскільки до матеріалів справи не було надано доказів придбання таких в інших контрагентів. З огляду на це, суд дійшов висновку про безтоварність господарських операцій між ТзОВ «Акцент» та позивачем, які описані в акті проведеної перевірки податковим органом.

Що стосується безтоварності господарської операції з ПП «Трасат» суд погоджується із висновками податкового органу, оскільки позивачем не було надано договору №001/2012 від 04.01.2012 року (зазначеного в акті виконаних робіт), що унеможливлює встановлення умов надання послуг. При цьому, з самого акту виконаних робіт від 31.01.2012 року не можливо встановити факт доставки та розповсюдження рекламних матеріалів, не вбачається кількості розповсюдженого матеріалу, час виконання робіт, не надано розшифрування вартості послуг.

Будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Позивачем також було оскаржено податкове повідомлення-рішення ДПІ у Галицькому районі м. Львова № від 10.12.2014 року, яким зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток підприємств в розмірі 166 037, 23 грн. у звязку з тим, що його було прийнято вже на стадії адміністративного оскарження з порушенням строків, визначених п.86.8 ПК України. Однак, вказані доводи не беруться судом до уваги виходячи з таких обставин.

Вказане податкове повідомлення-рішення було прийнято ДПІ у Галицькому районі м. Львова на виконання рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 04.12.2014 року №1923/10/13-01-10-08-05/1843, яке було прийнято за результатами розгляду скарги ПрАТ «Пасаж Театральний» поданої в порядку адміністративного оскарження.

Відповідно до положень п.3.4 Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №1236 від 28.11.2012 року, якщо за результатами адміністративного або судового оскарження грошове зобовязання, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток або відємного значення суми податку на додану вартість збільшується, то крім раніше надісланого податкового повідомлення-рішення направляється окреме податкове повідомлення-рішення на суму збільшення, якому присвоюється номер та яке вноситься до відповідного реєстру податкових повідомлень-рішень у порядку, передбаченому пунктом 3.3 цього розділу.

Відтак, в даному випадку відсутні підстави для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Галицькому районі м. Львова № від 10.12.2014 року, яким зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток підприємств в розмірі 166 037, 23 грн., а доводи позивача в цій частині не відповідають законодавству.

В силу вимог ст. ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 2 ст. 71 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, покладений на суб`єкта владних повноважень даною нормою тягар доказування правомірності своїх дій не звільняє позивача від обов`язку доказування своїх тверджень чи заперечень.

З огляду на викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 4, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Пасаж Театральний» (79007, м. Львів, пр. Свободи, 27, ) до Державного бюджету України решта суми судового збору в розмірі 4 384,80 грн (чотири тисячі триста вісімдесят чотири грн. 80 коп.)

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складено та підписано 20.11.2015 року.

Суддя Сидор Н.Т.