Справа № 826/16414/14
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" листопада 2015 р. м. Київ К/800/8531/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючої судді - Васильченко Н.В.,

суддів: Калашнікової О. В., Гончар Л.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду справу за касаційною скаргою Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2015 року у справі №826/16414/14 за позовом публічного акціонерного товариства "Банк Національний кредит" до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство "Банк Національний кредит" звернулося в суд з позовом до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м.Києві, в якому просило: визнати протиправною відмову Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві у здійсненні державної реєстрації права користування (найму (оренди)) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами - на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Максима Кривоноса, будинок 15, приміщення 14, скасувати рішення від 29 квітня 2014 року № 12765804 та зобов'язати зареєструвати вказане право за ПАТ "Банк Національний кредит".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що публічне акціонерне товариство "Банк Національний кредит" має усі підстави для реєстрації права користування (найму, оренди) приміщення та подав державному реєстратору всі необхідні для цього документи.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 листопада 2014 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2015 року скасоване рішення суду першої інстанції, позовні вимоги задоволені частково. Скасоване рішення Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 29 квітня 2014 року № 12765804 про відмову в реєстрації за публічним акціонерним товариством "Банк Національний кредит" іншого речового права - права користування нежитловим приміщенням, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Максима Кривоноса, будинок 15, приміщення 14. Зобов'язано Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві повторно розглянути заяву публічного акціонерного товариства "Банк Національний кредит" про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 23 квітня 2014 року о 14:26:20 за реєстраційним номером 6364120. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи на предмет повноти та всебічності дослідження їх судом та обґрунтованість застосування норм матеріального права до вирішення спірних правовідносин, вивчивши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено, що ПАТ "Банк Національний Кредит" звернувся до Реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві із заявою від 23.04.2014р. за №6364120 для проведення державної реєстрації іншого речового права - право користування (найму(оренди)) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами на нежитлове приміщення) стосовно об'єкту нерухомості, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Максима Кривоноса, 15, приміщення 14.

За результатом розгляду заяви та доданих документів державним реєстратором прийнято рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень від 29.04.2014р. №1276804.

Згідно вказаного рішення позивачу відмовлено у проведенні державної реєстрації права користування (найму (оренди)) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами на нежитлове приміщення, що розташоване: м. Київ, вулиця Кривоноса Максима, будинок 15, приміщення 14 за ПАТ "Банк Національний Кредит", оскільки заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації у відповідності до ст. 794 Цивільного кодексу України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі та в межах чинного законодавства, в зв'язку з чим вимоги позивача є не обґрунтованими

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позовні вимоги суд апеляційної інстанції виходив з того, що положеннями ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не передбачено, що у державній реєстрації прав може бути відмовлено, якщо заявлене право не підлягає державній реєстрації відповідно до будь-яких інших законів, у тому числі Цивільного кодексу України.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Предметом розгляду даної справи є правомірність відмови Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві у здійсненні державної реєстрації права користування (найму (оренди)) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами - на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Максима Кривоноса, будинок 15, приміщення 14, за ПАТ "Банк Національний кредит".

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірне рішення мотивоване тим, що заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації у відповідності до ст. 794 Цивільного кодексу України, що є підставою для відмови у реєстрації згідно ст.24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01.07.2004р. № 1952-IV(далі - Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч.1 ст.4 Закону № 1952-IV обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.

Відповідно до абз.2 ч. 1 ст.4 Закону № 1952-IV обов'язковій державній реєстрації підлягає право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами.

Згідно ч. 1 ст. 794 Цивільного кодексу України, право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

У відповідності до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 8 Закону № 1952-IV до повноважень органу державної реєстрації прав належить, зокрема: проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень або відмова у їх реєстрації; забезпечення ведення Державного реєстру прав; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Згідно ч.2 ст. 9 Закону № 1952-IV державний реєстратор, зокрема: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна; у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 17.10.2013р. № 868 (надалі - Порядок № 868).

Пунктом 37 Порядку № 868 встановлено, що для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, є, зокрема, укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат.

Пункт 15 Порядку № 868 встановлює, що під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями зокрема щодо: обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); повноважень заявника; відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Відповідно ч. 3 ст. 16 Закону № 1952-IV разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Статтею 24 Закону № 1952-IV визначений виключний перелік підстав, згідно яких може бути відмовлено у державній реєстрації прав: заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; об'єкт нерухомого майна або більша його частина розміщені на території іншого органу державної реєстрації прав; із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; заявлене право вже зареєстровано.

Таким чином, державний реєстратор при проведенні державної реєстрації прав та їх обтяжень має встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документів.

Нормами чинного законодавства України передбачено, що державній реєстрації підлягають договори найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладені не менше як на 3 роки.

Згідно Методичних рекомендацій стосовно державної реєстрації права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами затверджених наказом Мінюста від 13.10.2010 №2500/5 єдиним критерієм, який залишається незмінним як у випадку державної реєстрації правочинів, так і у випадку державної реєстрації прав, що виникають на підставі таких правочинів, є строк, на який укладено договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), що становить не менш як три роки.

Судами встановлено, що договір оренди №21-227/5-1 від 16.12-2011р., укладений між ОСОБА_2 (орендодавцем) та ПАТ "Банк Національний Кредит" (наймачем) діє з 16.12.2013р. по 30.11.2016 p., тобто укладений на 2 роки 11 місяців та 14 днів.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зважаючи на те, що строк дії договору оренди №21-227/5-1 від 16.12-2011р. становить менш ніж три роки, згідно статті 794 Цивільного кодексу України він не підлягає державній реєстрації відповідно до Закону № 1952-IV.

Відповідно положень ст.24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав може бути відмовлено, зокрема, якщо заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що рішення від 29.04.2014р. за №12765804 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень прийняте відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства,

Враховуючи вищенаведене суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів дійшла думки, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, вірно встановив характер спірних правовідносин та обґрунтовано застосував норми матеріального права до їх вирішення. Порушень норм процесуального закону, які б призвели до ухвалення незаконного рішення, не вбачається.

Суд апеляційної інстанції помилково скасував рішення суду першої інстанції, яке ухвалене відповідно до закону.

Відповідно до ст.226 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалене відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2015 року у справі №826/16414/14 скасувати, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 листопада 2014 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, в порядку та у строки, визначені ст.ст. 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: