Справа № 2а-2438/11
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року м. Київ К/800/33329/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Голяшкіна О.В., Сороки М.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області на постанову Міжгірського районного суду Запорізької області від 05 липня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2015 року,

у с т а н о в и л а :

У червні 2011 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області (далі також - Управління) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Вимоги обґрунтовував тим, що він звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області з питання призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 13 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (надалі по тексту також - Закон № 1788-ХІІ) як лісорубу і трактористу на трельовці та вивезенню лісу, має вік 55 років і відповідний стаж зазначеної роботи.

Проте відповідач відмовив йому у призначенні пенсії за вислугу років у зв'язку з відсутністю необхідного стажу роботи, оскільки на думку відповідача стаж роботи, набутий в НПП «Синевір», неможливо зарахувати до вислуги років, оскільки це підприємство є природоохоронним, а не лісозаготівельним.

Просив визнати протиправним і скасувати рішення Комісії по призначенню пенсії Управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області (протокол від 27.04.2010 року № 4) та зобов'язати відповідача призначити йому пенсію за вислугу років згідно з п. «в» статті 55 закону «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення із заявою про призначення такої пенсії.

Постановою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 05 липня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2015 року, позов задоволено частково:

визнано протиправним і скасовано рішення Комісії по призначенню пенсії Управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області (протокол від 27.04.2010 року № 4);

зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно з п. «в» статті 55 закону «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 10 червня 2011 року.

У касаційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати прийняті ними судові рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

За приписами частини другої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Оскільки з матеріалів скарги вбачається, що відповідач оскаржує судові рішення тільки в частині задоволених позовних вимог, колегія суддів перевіряє їх законність та обґрунтованість лише в межах касаційної скарги.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді даної справи було повно і всебічно встановлено фактичні обставини справи, надано їм належну правову оцінку та у відповідності із вимогами матеріального і процесуального права вирішено цей спір.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_1 в період з 15 жовтня 1975 року до 15 листопада 1976 року працював лісорубом в Колочавському лісопункті Міжгірського лісокомбінату Об'єднання «Закарпатліс», з 10 жовтня 1980 року до 11 червня 1981 року лісорубом в Черкаському ліспромгоспі, з 01 вересня 1981 року до 01 липня 1989 року лісорубом в Синевирському лісопункті Міжгірського лісокомбінату Об'єднання «Закарпатліс», з 01 липня 1989 року до 21 травня 1990 року лісорубом в Національному природному парку «Синевир», а з 21 травня 1990 року до 25 лютого 2002 року трактористом на трельовці та вивезенні лісу в Синевирсько-Полянському лісництві та Синевирському лісопункті.

Після досягнення 55-річного віку ОСОБА_1 звернувся до Управління пенсійного фонду України у Міжгірському районі Закарпатської області із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років.

Однак згідно з протоколом Комісії по призначенню пенсії Управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області від 27 квітня 2010 року № 4 йому було відмовлено у призначенні такої пенсії в зв'язку відсутністю необхідного стажу роботи, оскільки, на думку Комісії, стаж роботи, набутий в НПП «Синевир», неможливо зарахувати до вислуги років, оскільки це підприємство є природоохоронним, а не лісозаготівельним.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що пільговий стаж позивача, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, становить 22 роки 2 місяці 25 днів, а загальний трудовий стаж на час звернення до відповідача становив 28 років. Роботи, виконувані позивачем у Міжгірському лісокомбінаті, Черкаському ліспромгоспі і в НПП «Синевир», передбачені в Списку професій і посад працівників лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 583.

Колегія суддів погоджується з такою позицією суду першої інстанції та вважає необхідним зазначити на таке.

Відповідно до статті 26 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком мають чоловіки - після досягнення ними 60 років та наявності у них страхового стажу не менше п'ятнадцяти років.

Відповідно до п. «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, - за списком професій, посад і виробництв, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, зокрема, чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення» затверджено Список професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Зазначеним списком передбачено, зокрема, посади лісоруба і тракториста на підготовці лісосік, трелюванні та вивезенні лісу.

Як вже було зазначено раніше, суди встановили що, в період з 01 липня 1989 року до 25 лютого 2002 року ОСОБА_1 працював на посадах лісоруба і тракториста на трельовці та вивезенні лісу в Національному природному парку «Синевир» та Синевирсько-Полянському лісництві і Синевирському лісопункті, які згідно з постановою Ради Міністрів УРСР від 05 січня 1989 року № 7 «Про створення національного природного парку «Синевир» належать до території парку.

Таким чином, у вказаний період позивач працював на посадах, передбачених зазначеною вище постановою Кабінету Міністрів України, що підтверджується записами в його трудовій книжці, яка відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є основним документом, який підтверджує стаж роботи, а також довідкою про підтвердження стажу роботи, яка дає право на пенсію за вислугу років, від 25 січня 2010 року № 40, виданою НПП «Синевир».

Крім того, відповідно до п. 7.2 Положення про НПП «Синевир» для виконання завдань і проведення природоохоронних та інших заходів адміністрація парку створює відповідні підрозділи транспорту, зв'язку, заготівлі, переробки деревини та інших природних ресурсів.

Як вбачається з постанови Ради Міністрів УРСР від 05.01.1989 року № 7 «Про створення національного природного парку «Синевир», до його складу, загальна площа якого становить 40400 га, входять землі Острицького, Колочавського, Синевирського та Синевирсько-Полянського (на двох останніх працював позивач), лісництв загальною площею 27208 га, які були вилучені у Міжгірського лісокомбінату, тобто на території парку функціонують дільниці, зайняті безпосередньо лісогосподарськими роботами, які виконував в тому числі і позивач.

Колегія суддів вважає необґрунтованими і не приймає до уваги доводи, викладені в касаційній скарзі, про те, що стаж роботи ОСОБА_1, набутий в НПП «Синевир», неможливо зарахувати до вислуги років, оскільки це підприємство є природоохоронним, а не підприємством лісового господарства чи лісової промисловості.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів вважає вірним висновок Міжгірського районного суду Закарпатської області, що ОСОБА_1 має право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 13 Закону № 1788-ХІІ та погоджується із його постановою, якою позов задоволено у повному обсязі.

Львівський апеляційний адміністративний суд, який переглянув постанову суду першої інстанції, прийшов до аналогічних висновків і обґрунтовано залишив її без змін.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 222-224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області залишити без задоволення.

Постанову Міжгірського районного суду Запорізької області від 05 липня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Смокович

Судді О.В. Голяшкін

М.О. Сорока