Справа № 809/18/13-а
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 р. Справа № 876/5404/13

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Житлово-експлуатаційної організації № 9 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.02.2013 року у справі за позовом Житлово-експлуатаційної організації № 9 до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про визнання незаконними дій та скасування вимоги про сплату боргу №Ю-1585 від 05.12.2012 року, -

ВСТАНОВИЛА :

Житлово-експлуатаційна організація № 9 03.01.2013 року звернулася з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про визнання незаконними дій та скасування вимоги про сплату боргу №Ю-1585 від 05.12.2012 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що оскільки у позивача відсутня будь-яка недоїмка до бюджету Пенсійного фонду України, вимогу за №Ю-1585 від 05.12.2012 року щодо сплати ЖЕО № 9 заборгованості по страхових внесках в розмірі 273 099,86 грн. УПФУ в м. Івано-Франківську винесено неправомірно.

Свої вимоги позивач мотивує наступним. 10.12.2012 року ЖЕО №9 одержало вимогу УПФУ в м. Івано-Франківську за №Ю-1585 від 05.12.2012 року, згідно якої до сплати підприємством підлягає 273 099,86 грн. заборгованості, яка виникла в зв'язку із несплатою 67 988,55 грн. штрафних санкцій, застосованих за несвоєчасне погашення страхових внесків та 205 111,31 грн. пені. Вказана вимога на думку представників позивача є такою, що винесена органом Пенсійного фонду України з порушенням положень чинного законодавства, так як заборгованість перед бюджетом Пенсійного фонду у позивача відсутня. Крім того відповідачем не вказано на підставі якого рішення вимагається сплата недоїмки. При цьому на адресу ЖЕО № 9 жодних рішень Пенсійного фонду про застосування штрафних санкцій та нарахування пені не надходило. Зазначили, що відсутність заборгованості підприємства по сплаті страхових внесків також підтверджується аудиторським висновком від 20.05.2008 року та актом УПФУ в м. Івано-Франківську від 11.02.2011 року. Крім того вказали, що наявність вищезгаданої суми заборгованості не була облікована належним чином в картці особового рахунку платника страхових внесків. За таких обставин вважають оскаржувану вимогу незаконною, та такою, що підлягає до скасування. Позов просили задовольнити.

Оскаржуваною постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.02.2013 року в задоволенні позовної заяви - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою задоволити позовні вимоги в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що вимога на думку представників позивача є такою, що винесена органом Пенсійного фонду України з порушенням положень чинного законодавства, так як заборгованість перед бюджетом Пенсійного фонду у позивача відсутня. Крім того відповідачем не вказано на підставі якого рішення вимагається сплата недоїмки. При цьому на адресу ЖЕО № 9 жодних рішень Пенсійного фонду про застосування штрафних санкцій та нарахування пені не надходило. Зазначили, що відсутність заборгованості підприємства по сплаті страхових внесків також підтверджується аудиторським висновком від 20.05.2008 року та актом УПФУ в м. Івано-Франківську від 11.02.2011 року. Крім того вказали, що наявність вищезгаданої суми заборгованості не була облікована належним чином в картці особового рахунку платника страхових внесків. За таких обставин вважають оскаржувану вимогу незаконною, та такою, що підлягає до скасування.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що 12.04.2012 року (дата набрання чинності постановою Львівського апеляційного адміністративного суду по справі №19958/9104) у ЖЕО-9 фактична заборгованість перед бюджетом ПФУ дійсно була відсутня, а вказана у вимозі заборгованість виникла з 13.04.2012 року. Тому оскільки і аудиторській висновок, і акт перевірки від 11.02.2011 року були складені ще до утворення даної заборгованості, в змісті ст. 70 КАСУ останні не є належними доказами у цій адміністративній справі. Одночасно судом встановлено, що як вбачається з пояснень представника відповідача, дослідженої судом картки особового рахунку розбіжність між сумою, вказаною у рішенні УПФУ за №2098 від 17.07.2009, та сумою, зазначеною у оскаржуваній вимозі, зумовлена частковим погашенням відповідної недоїмки. Таким чином вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Судом встановлено, що управлінням Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську сформовано вимогу про сплату боргу за №Ю-1585 від 05.12.2012 року, згідно якої сума заборгованості ЖЕО №9 по сплаті страхових внесків становить 273 099,86 грн., з яких 64 988,55 грн. штрафних санкцій та 205 111,31 грн. пені. Дану вимогу направлено на адресу позивача та отримано посадовою особою підприємства 10.12.2012 року.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність та взаємний зв'язок, суд погоджується з правомірністю застосування до позивача за несвоєчасну сплату страхових внесків 67 988,55 грн. штрафних санкцій та нарахування пені в розмірі 205 111,31 грн., та відповідно із прийняттям УПФУ в м. Івано-Франківську вимоги про сплату боргу за №Ю-1585 від 05.12.2012 року, з огляду на нижчевикладене.

Так у відповідності до ст.5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за № 1058 від 09.07.2003 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Згідно ч. 6 ст.20 вказаного Закону страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. При цьому базовим звітним періодом є календарний місяць.

Страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки і в повному обсязі страхові внески (пункт 6 частини другої статті 17 Закону) .

Суми страхових внесків, своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Відповідно до пункту 2 частини дев'ятої статті 106 Закону за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум (в редакції Закону від 05.03.2009 р. N 1074-VI, що набрав чинності з 11.06.2009 ).

Одночасно на суми своєчасно не сплачених (не перерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу.

В ході судового розгляду встановлено, що на підставі вищенаведених положень законодавства уповноваженою особою управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську прийнято рішення за № 2098 від 17.07.2009 року, згідно якого до ЖЕО №9 за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхових внесків за період з 20.02.2004 по 27.04.2009 застосовані штрафні санкції в розмірі 68 037,57 грн. та нараховано 205 232 грн. пені.

Однак не погодившись із вказаним рішенням Пенсійного фонду від 17.07.2009 року позивач оскаржив останнє в судовому порядку.

Як вбачається із наявних в матеріалах справи письмових доказів постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.02.2010 року по справі № 2а-2158/09/0970 за позовом ЖЕО №9 до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про визнання нечинним та скасування рішення, позовні вимоги задоволено, рішення Пенсійного фонду за №2098 від 17.07.2009 року визнано протиправним та скасовано.

Проте постановою Львівського апеляційного суду від 12.04.2012 року по справі №19958/9104 вищевказану постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду скасовано та прийнято нову, якою в задоволенні позовних вимог ЖЕО № 9 щодо скасування рішення управління Пенсійного фонду України за № 2098 від 17.07.2009 року відмовлено.

Згідно ч.1 ст.255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових та службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Отже, оскільки правомірність прийняття управлінням Пенсійного фонду України рішення за №2098 від 17.07.2009 встановлено вищезазначеною постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2012 року, то згідно ч.1 ст. 72 КАС України обставина щодо законності вказаного рішення доказуванню не підлягає.

Таким чином на підставі вищезгаданої постанови суду від 12.04.2012 року виникло зобов'язання позивача щодо сплати 68 037,57 грн. штрафних санкцій, застосованих на підставі рішення Пенсійного фонду за № 2098 за несвоєчасну сплату(несвоєчасне перерахування) страхових внесків за період з 20.02.2004 по 27.04.2009 та нарахованої пені в розмірі 205 232 грн.

Відповідно до ч.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за N 2464-VI від 08.07.2010 стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.

Частиною 3 ст.106 Закону № 1058 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що територіальні органи ПФУ за формою та у строки, визначені правлінням ПФУ, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно п. 8.3. Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою ПФУ N 21-1 від 19.12.2003, яка зареєстрована в МЮУ 16.01.2004 за №64/8663 вимога формується на підставі актів документальних перевірок та облікових даних з карток особових рахунків страхувальників за формою згідно з додатком 9 цієї Інструкції для страхувальника - юридичної особи.

Даним додатком визначено, що одним з обов'язкових реквізитів даної вимоги є рішення на підставі якого орган ПФУ вимагає сплати недоїмки. Як вбачається з оскаржуваної вимоги в останній таке рішення не зазначено. Однак на переконання суду окремі формальні недоліки оскаржуваного рішення, які не вплинули на його правомірність та об'єктивність, за наявності у суб'єкта владних повноважень законних умов та мотивів для прийняття цього рішення, не можуть вважатись самостійною підставою для скасування відповідного рішення.

На підставі ст.106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до п.п. «в» п.8.2 Інструкції органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки у випадку, якщо страхувальник має на кінець звітного базового періоду борги зі сплати фінансових санкцій та пені. При цьому у даному випадку вимога надсилається щомісяця протягом п'яти робочих днів, наступних за календарним місяцем, у якому виникла або зросла недоїмка зі сплати страхових внесків (заборгованість зі сплати фінансових санкцій ( штрафів та пені). Вимога формується на підставі даних особових рахунків платників.

Отже, на підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку, що вимога управління Пенсійного фонду України за№Ю-1585 від 05.12.2012 року є правомірною, як така, що прийнята компетентним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством.

При цьому суд не приймає до уваги посилання представників позивача на вищезгадані аудиторський висновок та акт перевірки УПФУ від 11.02.2011 року виходячи з наступного.

У відповідності до пп. 4.2.2. Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження платежів зі збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та інших платежів, затвердженого зареєстрованим у МЮУ наказом Пенсійного фонду України за N 2-4 від 19.01.2002, що був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, зобов'язання, нараховані (зменшені) органом Пенсійного фонду України, проводяться у картках особових рахунків за даними реєстру повідомлень (рішень) у частині сум узгоджених зобов'язань. Тобто до прийняття вищезазначеного рішення судом апеляційної інстанції вказані у оскаржуваній вимозі суми штрафних санкцій та пені в картці особового рахунку позивача підставно не відображались, як такі що не були узгоджені. За таких обставин до 12.04.2012 року (дата набрання чинності постановою Львівського апеляційного адміністративного суду по справі №19958/9104) у ЖЕО-9 фактична заборгованість перед бюджетом ПФУ дійсно була відсутня, а вказана у вимозі заборгованість виникла з 13.04.2012 року. Тому оскільки і аудиторській висновок, і акт перевірки від 11.02.2011 року були складені ще до утворення даної заборгованості, в змісті ст. 70 КАСУ останні не є належними доказами у цій адміністративній справі.

Одночасно судом встановлено, що як вбачається з пояснень представника відповідача, дослідженої судом картки особового рахунку розбіжність між сумою, вказаною у рішенні УПФУ за №2098 від 17.07.2009, та сумою, зазначеною у оскаржуваній вимозі, зумовлена частковим погашенням відповідної недоїмки.

Таким чином вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, тому в задоволенні позову слід відмовити.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Житлово-експлуатаційної організації № 9 - залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.02.2013 року у справі № 809/18/13-а - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар