Справа № 320/6925/15-а(2-а/320/265/15)
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 листопада 2015 рокусправа № 320/6925/15-а(2-а/320/265/15)

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Лукманової О.М.

суддів: Божко Л.А. Прокопчук Т.С.

при секретарі: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 вересня 2015 року по справі № 320/6925/15-а (2-а/320/265/15) за позовом ОСОБА_1 до Інспектора ДПС роти з ОСП № 4 ДАІ ГУ МВС України у Запорізькій області старшого прапорщика міліції Федоренка Дмитра Олександровича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Інспектора ДПС роти з ОСП № 4 ДАІ ГУ МВС України у Запорізькій області старшого прапорщика міліції Федоренка Д.О. (далі по тексту - відповідач), в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову ПС2 № 277809 від 25.07.2015 року, про накладення на його адміністративного стягнення у вигляді штрафу 850 грн.

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17.09.2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Свої вимоги обґрунтував тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянтом вказувалось, що при розгляді справи відповідачем не надано жодних доказів скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. Апелянт вказував на те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена без дотримання відповідної процедури, у нього не було взято пояснення відносно скоєного адміністративного правопорушення, особа, що винесла постанову повинна при розгляді справи про адміністративне правопорушення розглянути складений протокол та інші матеріали, чого здійснено інспектором не було. Апелянт вказував, що ним не порушено п. 1.6 Правил дорожнього руху, оскільки перетинання суцільної смуги допускається у разі здійснення обгону поодинокого транспортного засобу, який рухається із швидкістю менше ніж 30 км на годину, обгін заборонено ближче ніж 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м поза населеним пунктом. Апелянт вказував, що він здійснив обгін на пішохідному переході, оскільки такий пішохідний перехід не було видно до 50 м та такий перехід не позначений спеціальним знаком. Апелянт вказував, що інспектором не було надано доказів порушення ним ПДР, вина не доведена.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що для провадження у справах про адміністративні правопорушення характерним є специфічний вид доказу безпосередні спостереження осіб, уповноважених на складення протоколу про адміністративні правопорушення і на проведення адміністративного розслідування, які фіксуються у протоколі про адміністративне правопорушення. Суд першої інстанції вказував, що справа про адміністративне правопорушення відносно позивача розглянута повно, всебічно та обєктивно, відповідно до вимог статей 276, 278, 280 КУпАП. Суд першої інстанції посилався на те, що порушення Правил дорожнього руху зафіксовано поясненнями свідка, який підтвердив наявність дорожніх знаків «Пішохідний перехід» та здійснення на дорожній розмітці пішохідного переходу позивачем обгону транспортного засобу.

Матеріалами справи встановлено, що Інспектором ДПС роти з ОСП № 4 ДАІ ГУ МВС України у Запорізькій області старшим прапорщиком міліції Федоренком Д.О. 25.07.2015 року відносно ОСОБА_1 було складено протокол серії АП 1 № 495873, відповідно до якого, автомобіль BMW-316, державний номер НОМЕР_1, у с. Костянтинівка, Мелітопольського району по вулиці Дорожній, під керуванням ОСОБА_1, здійснив обгін транспортного засобу на пішохідному переході, чим порушив вимоги п. 14.6 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП. У протоколі містяться пояснення ОСОБА_1, відповідно до яких з протоколом не згодний, транспортний засіб, який обігнав, рухався 30 км на годину.

В матеріалах справи наявні пояснення свідка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, якими підтверджує скоєння ОСОБА_1 порушення ПДР, засвідчує здійснення ОСОБА_1 обгону транспортного засобу безпосередньо на пішохідному переході, позначеному відповідним дорожнім знаком.

Встановлено, що 25.07.2015 року Інспектором ДПС роти з ОСП № 4 ДАІ ГУ МВС України у Запорізькій області старшим прапорщиком міліції Федоренком Д.О. складено постанову про адміністративне правопорушення, якою за порушення правил обгону, п. 14.6 Правил дорожнього руху, застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 425 грн., за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 9, ст. 10 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Колегія суддів зазначає, що для визнання особи винною у вчинені адміністративного правопорушення обов'язково необхідно встановити, що дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності вчинені умисно, має місце протиправна дія та наявна вина у діях.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не заперечував проти того, що ним було порушено Правила дорожнього руху, а саме здійснення обгону транспортного засобу на пішохідному переході, однак вказував, що пішохідний перехід не було видно та його не позначено спеціальним знаком, транспортний засіб, що він обігнав рухався 30 км на годину.

Згідно п. 1.14.1 розділу 34 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, горизонтальна розмітка має таке значення, зокрема, 1.14.1 («зебра», у тому числі червоно-білого кольору) для позначення нерегульованого пішохідного переходу.

Відповідно до п. 14.6 розділу 14 Правил дорожнього руху обгін заборонено, зокрема, ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м - поза населеним пунктом.

З аналізу встановлених правил, встановлено, що обгін транспортним засобом іншого транспортного засобу заборонено здійснювати ближче ніж 50 м перед пішохідним переходом, заборонено здійснювати обгін на самому пішохідному переході позначеному розміткою 1.14.1 «зебра».

Колегія суддів вказує, що обгін здійснювати на пішохідному переході заборонено, незалежно від того, з якою швидкістю рухався транспортний засіб попереду.

Колегія суддів бере до уваги показання свідка, який підтвердив здійснення ОСОБА_1 забороненого обгону на пішохідному переході, який позначений спеціальним знаком та має відповідну розмітку в межах населеного пункту.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення водіями транспортних засобів правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування водієм під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу від двадцяти п'яти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегія суддів вказує на наявність доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а саме, порушення правила обгону, порушення вимоги п. 14.6 Правил дорожнього руху. Сума штрафу відповідає ч. 2 ст. 122 КУпАП у редакції, що діяла на час вчинення правопорушення.

Аналізуючи вищевказані обставини справи та законодавство, що регулює спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 вересня 2015 року по справі № 320/6925/15-а (2-а/320/265/15) - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: Т.С. Прокопчук