Справа № 542/1066/14-а
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2015 року м. Київ К/800/3104/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів Зайця В.С. (суддя-доповідач), Гончар Л.Я. Голяшкіна О.В.,
провівши попередній розгляд касаційної скарги Управління Пенсійного фонду України в Новосанжарському районі Полтавської області на постанову Новосанжарського районного суду Полтавської області від 16 вересня 2014 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Новосанжарському районі Полтавської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 пред'явив позов до Управління Пенсійного фонду України в Новосанжарському районі Полтавської області (далі - УПФУ в Новосанжарському районі Полтавської області) про

визнання дій УПФУ в Новосанжарському районі Полтавської області щодо відмови в перерахунку та виплаті з 01 січня 2014 року державної та додаткової пенсії в розмірах, визначених статтею 50, частиною 4 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» протиправними;

зобов'язання УПФУ в Новосанжарському районі Полтавської області провести починаючи з 01 січня 2014 року нарахування та виплату відповідно до статті 50, частини 4 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75% мінімальних пенсій за віком з урахуванням частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, визначеної на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік, з урахуванням проведених виплат, та до змін в законодавстві;

зобов'язання УПФУ в Новосанжарському районі Полтавської області подати звіт до суду першої інстанції про виконання судового рішення протягом одного місяця з дня набрання законної сили постанови суду.

Постановою Новосанжарського районного суду м. Полтави від 16 вересня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано дії УПФУ в Новосанжарському районі Полтавської області щодо відмови ОСОБА_4 починаючи з 01 січня 2014 року по 31 липня 2014 року в перерахунку та виплаті державної пенсії в розмірах, визначених статтею 50, частини 4 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», протиправними;

Зобов'язано УПФУ в Новосанжарському районі Полтавської області провести ОСОБА_4 нарахування та виплату державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком відповідно до статті 50, частини 4 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'я у розмірі 75% мінімальних пенсій за віком з урахуванням частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, визначеної на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік, з урахуванням проведених виплат за період з 01 січня 2014 року по 31 липня 2014 року. В іншій частині позову - відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Постанову Новосанжарського районного суду Полтавської області від 16 вересня 2014 року скасовано в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_5 про зобов'язання УПФУ в Новосанжарському районі Полтавської області провести ОСОБА_4 нарахування та виплату державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75% мінімальних пенсій за віком відповідно до статті 50, частини 4 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 31 липня 2014 року по 02 серпня 2014 року та прийнято в цій частині нову постанову, якою позов ОСОБА_4 в цій частині задоволено.

Визнано дії УПФУ в Новосанжарському районі Полтавської області щодо відмови ОСОБА_4 починаючи з 31 липня 2014 року по 02 серпня 2014 року в перерахунку та виплаті державної пенсії в розмірах, визначених статтею 50, частиною 4 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» протиправними.

Зобов'язано УПФУ в Новосанжарському районі Полтавської області провести ОСОБА_4 нарахування та виплату державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75% мінімальних пенсій відповідно до статті 50, частини 4 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого частиною 1статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням проведених виплат за період з 31 липня 2014 року по 02 серпня 2014 року.

В іншій частині постанову Новосанжарського районного суду Полтавської області від 16 вересня 2014 року залишено без змін.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів, скаржник оскаржив їх.

У касаційній скарзі УПФУ в Новосанжарському районі Полтавської області, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та внаслідок захворювань, пов'язаних з виконанням обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, визнаний інвалідом 2 групи.

Позивач перебуває на обліку в УПФУ в Новосанжарському районі Полтавської області та отримує пенсію по інвалідності на підставі статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, на підставі статті 50 цього ж Закону.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції послався на положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» № 1622-VII від 31 липня 2014 року та зазначив, що обмеження щодо застосування статтей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 2014 рік не були введені в дію до 31 липня 2014 року.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач у період з 01 січня 2014 року по 31 липня 2014 року мав право на отримання основної державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі, який встановлено положеннями статтей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Скасовуючи частково рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вказав, що Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року № 1622-VII набрав чинності 03 серпня 2014 року, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України із правовою позицією судів першої та апеляційної інстанцій погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Частина 1 статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що інвалідам 2 групи, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Частиною четвертою статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що розмір пенсії для інвалідів 2 групи щодо яких встановлений зв'язок з Чорнобильською катастрофою не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

Таким чином, відповідно до положень статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за якими особам постраждалим від аварії на Чорнобильській АЕС та віднесеним до 1 категорії, інвалідам 2 групи, до яких відноситься позивач, повинна була призначатися та виплачуватися відповідачем щомісячно пенсія у складі державної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Виходячи з повноважень Верховної Ради України та функцій Кабінету Міністрів України, Конституційний Суд України вказав на те, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Відповідно до пункту 24 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України закон про Державний бюджет України - закон, який затверджує Державний бюджет України та містить положення щодо забезпечення його виконання протягом бюджетного періоду.

Згідно зі статтею 3 Бюджетного кодексу України Бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Неприйняття Верховною Радою України закону про Державний бюджет України до 1 січня відповідного року не є підставою для встановлення іншого бюджетного періоду.

Отже, враховуючи офіційне роз'яснення права Кабінету Міністрів України щодо встановлення розмірів соціальних виплат, яке надано Конституційним Судом України, положень Бюджетного кодексу України, якими визначено такі поняття як «закон про Державний бюджет України», «бюджетний період», колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що таке право Кабінету Міністрів України повинно надаватися Верховною Радою України у кожному бюджетному періоді шляхом відображення такого права у Законі України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» № 719-VII, який набрав чинності з 01 січня 2014 року, не було передбачено право Кабінету Міністрів України встановлювати розміри виплат, які передбачені Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В той же час, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року № 1622-VII доповнено Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16 січня 2014 року № 719-VII пунктом 6-7, якими установлено, що у 2014 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Приймаючи до уваги, що Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року № 1622-VII опубліковано в газеті «Голос України» 02 серпня 2014 року № 146, отже він набрав чинності 03 серпня 2014 року.

Із аналізу вказаних норм колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що визначення порядку та розмірів виплат зазначеним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України з 03 серпня 2014 року.

Разом з тим, з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року, тобто до набрання чинності Закону України від 31 липня 2014 року № 1622-VII «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» не було передбачено обмежень щодо застосування статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Враховуючи вищевикладене, суди першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно встановили обставини справи, дали їм належну юридичну оцінку, правильно застосували норми матеріального і процесуального права та прийшли до правильного висновку про задоволення позовних вимог з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та встановлених обставин справи.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Новосанжарському районі Полтавської області відхилити, а постанову Новосанжарського районного суду Полтавської області від 16 вересня 2014 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: