Справа № 813/5419/15
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 року справа № 813/5419/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Кухар Н.А.

секретаря судового засідання Єдинак Г.Б.

з участю :

позивача -ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Фединишин С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сколівської районної державної адміністрації, голови Сколівської районної державної адміністрації Свистуна Ігоря Ілліча про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сколівської районної державної адміністрації, голови Сколівської районної державної адміністрації Свистуна І.І. та просить:

1. Визнати незаконним та скасувати розпорядження №107-к від 17.08.2015 року «Про звільнення ОСОБА_1»;

2. Поновити ОСОБА_1 на посаді адміністратора центру надання адміністративних послуг ( відділу) управління економічного розвитку, інвестицій торгівлі та промисловості райдержадміністрації з 17.08.2015 року»;

3. Стягнути з Сколівської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що звільнення відбулось з особистих мотивів та з грубим порушенням законодавства про працю. Жодного акту на посвідчення фізіологічного стану позивача складено не було, письмових пояснень не відібрано, звільнення відбулось без згоди профспілкового комітету.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив, що алкогольних напоїв не вживав, вживав ліки, тому був запах алкоголю. Просив позов задоволити.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задоволити.

Відповідач - Сколівська районна державна адміністрація, подав заперечення на позов, у якому зазначив, що позивач розпорядженням №107-к від 17.08.2015 року звільнений з роботи за появу 17.08.2015 року на роботі у нетверезому стані. Вважає, що звільнення відбулось відповідно до чинного законодавства. Просить відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав пояснення відповідно до заперечень, просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідач - голова Сколівської районної державної адміністрації Свистун І.І. в судовому засіданні 05.11.2015 року позов не визнав, зазначив, що позивач неодноразово перебував на робочому місці у нетверезому стані, вважає, що при звільнення дотримано норми законодавства, просить відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача та представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 звільнений із займаної посади - адміністратора центру надання адміністративних послуг (відділу) управління економічного розвитку, інвестицій торгівлі та промисловості райдержадміністрації з 17.08.2015 року за появу на роботі у нетверезому стані (п.7 ст.40 КЗпП України) розпорядженням №107-к від 17.08.2015 року.

Підставою для звільнення стали: лист Сколівського РВ ГУМВСУ у Львівській області №5334 від 17.08.2015 року, копія рапорту Сколівського РОВД Львівської області ЄО №2541 від 14.08.2015 року, копія протоколу медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп»яніння №128 від 14.08.2015 року, копія заяви ОСОБА_5 від 14.08.2015 року №2542, акт про відмову працівника надати письмове пояснення щодо його перебування в нетверезому стані на робочому місці від 17.08.2015 року, протокол МК профспілки працівників Сколівської райдержадміністрації від 17.08.2015 року.

Як вбачається із листа Сколівського РВ ГУМВСУ у Львівській області №5334 від 17.08.2015 року, 14.08.2015 року в Сколівський РВ ГУМВСУ у Львівській області поступило телефонне повідомлення ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_1, працівник ЦНАП Сколівської РДА 14.08.2015 року біля 15 год знаходився на робочому місці в нетверезому стані. Пор даному факту із письмовою заявою в Сколівський РВ звернулась ОСОБА_5 Під час виїзду СОГ на місце події гр..ОСОБА_1 доставлено в Сколівську ЦРЛ для медичного освідчення, згідно протоколу медичного огляду ОСОБА_1 перебував в стані сп»яніння внаслідок вживання алкоголю.

Згідно з рапортом ЄО №2541 від 14.08.2015 року чергового Сколівського РОВД Львівської області ОСОБА_7 о 15.00 год 14.08.2015 року надійшло повідомлення від ОСОБА_6 про те, що 14.08.2015 року близько 15.00 год ОСОБА_1, працівник центру надання адміністративних послуг Сколівської РДА, знаходився на робочому місці в нетверезому стані та вчинив із заявником скандал.

Згідно заяви ОСОБА_5 від 14.08.2015 року №2542, яка прибула на прийом до центру надання адміністративних послуг Сколівської РДА, працівник ОСОБА_1 знаходився на робочому місці у нетверезому стані, просила притягнути його до адміністративної відповідальності.

З протоколу медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп»яніння №128 від 14.08.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 направлений на огляд старшим слідчим СВ Сколівського РВ ГУМВСУ у Л/ обл.., дата та точний час огляду - 14.08.15 р. о 15.50 год, причина огляду - перебування на роботі у нетверезому стані, заперечує вживання алкоголю, є запах алкоголю з рота, відмовився від обстеження алкотестом, висновок огляду: стан сп»яніння внаслідок вживання алкоголю.

В акті про відмову працівника надати письмові пояснення щодо його перебування в нетверезому стані на робочому місці від 17.08.2015 року зазначено, що позивач відмовився надати письмові пояснення щодо його перебування в нетверезому стані на робочому місці 14.08.2015 р.

17.08.2015 року на позивача складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.179 КпАП України, який скеровано в Сколівську міську раду для розгляду. Рішенням №4 від 16.10.2015 року адмінкомісія закрила справу, так як на момент розгляду справи пройшло більше часу ніж передбачено ст..378 КпАП України.

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців встановлено Законом України «Про державну службу» (далі - Закон). Зазначеним законом визначено окремі види підстав припинення державної служби, крім тих, що встановлені Кодексом законів про працю України.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатись своїми здібностями до продуктивної і творчої праці регулюються Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Статтею 40 КЗпП України врегульовано питання розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Так, відповідно до пункту 7 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння.

Відповідно до частини першої п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (із змінами і доповненнями) у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Згідно з п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.92р. № 9 вирішуючи позови поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за п.7 ст.40 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов'язки. Для працівника з ненормованим робочим днем час знаходження на роботі понад встановленої його загальну тривалість вважається робочим. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів , яким суд має дати відповідну оцінку.

Поява на роботі у нетверезому стані за своєю природою є грубим порушенням трудової дисципліни і, як наслідок, тягне за собою накладення одного з видів дисциплінарного стягнення передбаченого статтею 147 КЗпП України - догану або звільнення.

Як вбачається із розпорядження про звільнення, позивач звільнений за появу на роботі у нетверезому стані. Доказом перебування позивача у стані алкогольного сп»яніння є протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп»яніння №128 від 14.08.2015 року, з якого вбачається, що позивач перебував у стані сп»яніння внаслідок вживання алкоголю. Тобто, лікар, у відповідності до норм законодавства, встановив стан алкогольного сп'яніння, при цьому позивач заперечував факт вживання алкогольних напоїв, однак відмовився від обстеження алкотестом. Суд зазначає, що у даному протоколі не значиться, що позивач повідомив про те, що вживав ліки на спиртній основі.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що він є безпосереднім начальником позивача та 14.08.2015 року бачив позивача після проходження медичного огляду, позивач перебував у нетверезому стані, був різкий запах алкоголю. Позивач неодноразово перебував на робочому місці у такому стані.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснили, що бачили, як 14.08.2015 року в кабінеті позивача вчинився скандал, прибули працівники міліції та вивили позивача з приміщення райдержадміністрації. Свідок ОСОБА_11 пояснила, що була на прийомі у позивача та бачила, як він приймав ліки.

Суд вважає, що пояснення свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не спростовують факту перебування позивача на робочому місці у нетверезому стані.

Крім того, судом оцінювалась попередня робота позивача. Відповідачем надано протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.179 КпАП України, складений 27.07.2015 року, рішенням №3 від 16.10.2015 року адмінкомісія закрила справу, так як на момент розгляду справи пройшло більше часу ніж передбачено ст..378 КпАП України.

Суд вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що відповідачем не складено акту у довільній формі, який мали б підписати кілька свідків, щодо появи його на роботі в нетверезому стані, так як положеннями чинного законодавства, що регулюють трудові відносини, не передбачено складання такого акту, нетверезий стан працівника може бути підтверджений як медичним висновком, так і іншими видами доказів.

Згідно з статтею 149 КЗпП до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Позивач зазначає, що жодної письмової вимоги від голови Сколівської районної державної адміністрації щодо надання письмових пояснень до нього не надходило, відповідач одразу склав акт про відмову від надання пояснень. В судовому засіданні позивач пояснив, що 17.08.2015 року приходили до нього працівники відділу кадрів та сказали, щоб позивач написав пояснення, позивач повідомив, що потім напише, однак таких не написав. Суд вважає необґрунтованими пояснення позивача щодо відсутності письмової вимоги про надання пояснень з приводу порушення трудової дисципліни, що є порушення законодавства, так як позивач в судовому засіданні підтвердив, що працівники відділу кадрів повідомляли його про необхідність подачі таких пояснень. Дану обставину підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_12

Згідно із ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40, пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згідно із ч. 5 ст. 43 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі у триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборн7ий орган первинної організації дав згоду на розірвання трудового договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" профспілкові організації на підприємствах, в установах, організаціях та їх структурних підрозділах представляють інтереси своїх членів і захищають їх трудові, соціально-економічні права та інтереси. Свої повноваження первинні профспілкові організації здійснюють через утворені відповідно до статуту (положення) виборні органи, а в організаціях, де виборні органи не створюються, - через профспілкового представника, уповноваженого згідно із статутом на представництво інтересів членів профспілки, який діє в межах прав, наданих цим Законом та статутом профспілки.

Відповідно до ч. 4 ст. 43 КЗпП України, ч. 3 ст. 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" у разі, якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору дає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів профспілки згідно зі статутом.

Як убачається з протоколу №3 від 22.10.2015 року загальних зборів профспілки працівників Сколівської райдержадміністрації первинна профспілкова організація вирішила відмовити у наданні згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 з підстав порушення встановлених законодавством та колективним договором умов проведення звільнення.

Суд вважає, що відмова у наданні згоди на розірвання трудового договору не може бути підставою для поновлення позивача на роботі, так як зазначене вище законодавство визначило повноважним для надання згоди на звільнення працівника тільки виборний орган профспілкової організації та не передбачило можливість вирішення цього питання профспілковими зборами. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 18.11.2009 року.

Позивач також обґрунтовує незаконне звільнення тим, що працівники Сколівського РВ УМВСУ (а не за письмовим зверненням роботодавця) примусово, із застосуванням сили, доставили позивача у Сколівську ЦРЛ для проходження медичного огляду, що викликало у позивача стан нервового збудження, симптоми якого, на думку лікаря, свідчили про перебування позивача у нетверезому стані, тому вважає висновок лікаря недостовірним. Суд вважає, що такі доводи позивача не можуть бути підставою для скасування розпорядження, так як, як встановлено в судовому засіданні, працівники райвідділу прибули в приміщення Сколівської райдержадміністрації на телефонний виклик гр. ОСОБА_6, який повідомив їх про те, що позивач знаходиться у нетверезому стані на робочому місці та вчинив скандал. Щодо відсутності письмового звернення роботодавця, то суд зазначає, що в протоколі медичного огляду зазначено, що позивач направлений на огляд старшим слідчим Сколівського РВ, а не роботодавцем.

Суд зазначає, що посилання позивача на те, що оскаржуване розпорядження було видане у день його тимчасової непрацездатності, що є підставою для його скасування, є помилковим, так як в судовому засіданні встановлено, що 17.08.2015 року о 16.50 год позивач перебував у Сколівській районній лікарні на обстеженні у лікаря - кардіолога, до цього часу він перебував на робочому місці та було видане розпорядження на його звільнення.

Закріплений у ч. 1 ст.11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказами в адміністративному судочинстві відповідно до ч.1 ст. 69 КАС України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, який заперечував проти адміністративного позову, повністю доведено правомірність притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1, а доводи позивача є необґрунтованими, та відповідно такими, що не підлягають задоволенню.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Кухар Н.А.

Повний текст постанови виготовлено 20.11.2015 року.