Справа № 825/3459/15-а
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2015 року м. Чернігів Справа № 825/3459/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бородавкіної С.В.,

за участі секретаря Гайдука С.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Матвієнко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 13.10.2015 звернувся до суду з адміністративним позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича (далі - Уповноважена особа) та просить:

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича щодо невнесення про неї відомостей до переліку вкладників АТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантуванням вкладів фізичних осіб;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо виплати їй відшкодування у розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладом, встановленого на дату прийняття такого рішення за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором № 003-24500-030215 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використання електронних платіжних засобів від 03.02.2015;

- зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб внести відомості про неї до Реєстру вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» 03.02.2015 було укладено договір № 003-24500-030215 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів. Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення «Про початок процедури ліквідації AT «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» від 02.10.2015 № 181. У зв'язку з тим, що строк дії вищевказаного договору закінчився, та з метою отримання коштів (відшкодування), позивач звернувся із заявою у відділення ПАТ «Дельта Банк». Листом від 19.06.2015 її було повідомлено про тимчасове обмеження операцій по вкладному рахунку на час тимчасової адміністрації. Згодом, листом від 23.09.2015 позивача повідомлено, що укладений між нею та ПАТ «Дельта Банк» договір є нікчемним з підстав, встановлених ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому у здійсненні операцій щодо виплати коштів в межах гарантованої суми відшкодування відмовлено. Однак, позивач вважає, що в даному випадку не може застосовуватись ст. 38 вищевказаного Закону, оскільки між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір банківського рахунку відповідно до встановлених на той час ринкових умов та внутрішніх правил банку, які були доступні будь-якому клієнту ПАТ «Дельта Банк». Також, позивач не є пов'язаною з ПАТ «Дельта Банк» особою в розумінні ч. 1 ст. 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у зв'язку з чим, під дію п. 8 ч. З ст. 38 Закону договір теж не підпадає.

Крім цього, не поширюється на вказані правовідносини і положення ч. 3 ст. 36 Закону щодо нікчемності правочинів, вчинених органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, оскільки договір укладено до запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк». Отже, договір банківського рахунку, укладений на звичайних умовах, не може бути нікчемним, оскільки не підпадає під зазначені вище критерії, так внесення грошових коштів на рахунок, за жодних обставин не може спричинити погіршення фінансового стану банку. Навпаки, залучення таких коштів повинно покращувати фінансовий стан банку.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідачів позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити, надав заперечення та пояснив, що 30.10.2014 Постановою Національного Банку України № 692/БТ «Про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії проблемних», банк було віднесено до категорії неплатоспроможних на строк до 180 днів та з метою стабілізації діяльності банку та відновлення його фінансового становища було запроваджено певну низку обмежень, в тому числі - заборонено здійснювати проведення будь-яких операцій за чинними договорами, що призводять до збільшення гарантованої суми відшкодування з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Отже, починаючи з 30.10.2014 банку було заборонено здійснювати будь-які операції, що призводять до збільшення встановленої державою суми відшкодування. При цьому, як зазначено в рішенні виконавчої дирекції Фонду, оскільки керівників структурних підрозділів було повідомлено про наявність зазначеної постанови НБУ та відповідні обмеження лише 15.01.2015, факт надання переваги банком кредиторам може бути доведений виключно щодо договорів банківського вкладу, укладених після 16.01.2015. Тобто, за таких обставин, укладення між банком та фізичними особами після 16.01.2015 договорів банківського вкладу, за якими здійснювалося зарахування коштів на вкладні рахунки від фізичних осіб, які є кредиторами банку, та які не могли розраховувати на відшкодування коштів за рахунок Фонду з огляду на перевищення залишків на рахунках граничної суми відшкодування, мало наслідком надання банком кредиторам - фізичним особам переваги перед іншими кредиторами. При цьому, така перевага полягала у можливості отримати відшкодування коштів, що перевищує встановлений державою розмір, за рахунок Фонду через третіх осіб. Вищезазначене відноситься і до правовідносин, які склалися між позивачем та банківською установою на підставі укладеного договору банківського вкладу № 004-24500-030215 від 03 лютого 2015 року. Крім того, кошти на рахунок відкритий за вищевказаним договором надійшли шляхом так званого «дроблення» великого депозиту іншого клієнта банку, а саме фізичної особи - гр. ОСОБА_5, тобто ці операції не передбачали фактичного переміщення «реальних» грошових коштів та здійснювались за рахунок внутрішньобанківських проводок. Ця обставина свідчить про штучність та фіктивність створення правових підстав для отримання клієнтами банку сум, що перевищують суми гарантованого відшкодування за проведеними операціями, а отже їх нікчемність. Таким чином, комісія дійшла до вірного висновку, що договір позивача є нікчемним з підстав, визначених пунктом 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Що стосується вимоги позивача про визнання протиправної бездіяльності Уповноваженої особи, то даний факт не доведений, оскільки, відповідно до наданих представником Уповноваженої особи документів, вбачається, що Уповноважена особа діяла у відповідності до норм та у порядку встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме вживалися дії щодо перевірки правочинів, укладених банком на факт їх нікчемності, за результатами якої було повідомлено позивача відповідним листом про нікчемність правочину, здійснювалось формування переліку вкладників, яким кошти підлягають відшкодуванню, та інші дії покладені законом на Уповноважену особу, а отже зазначені позивачем обставини щодо невнесення відомостей про неї до реєстру вкладників не є результатом бездіяльності Уповноваженої особи, а є результатом вчинення дій спрямованих на перевірку правочинів та встановлення обставин, які впливають на рішення про відшкодування коштів за рахунок Фонду.

Відносно вимоги про зобов'язання Уповноваженої особи надати додаткову інформацію до Фонду щодо виплати позивачу коштів, зазначив, що надання будь-якої додаткової інформації не передбачено законом. Якщо інтерпретувати та розуміти цю вимогу, як включення позивача до реєстру вкладників, то така вимога також не може бути задоволена, оскільки на сьогодні не існує жодного рішення, що набрало законної сили, в частині визнання протиправності дій уповноваженої особи щодо блокування рахунків позивача та в частині законності рішення про визнання спірного договору нікчемними.

Що стосується вимоги позивача щодо зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб внести відомості про позивача до реєстру вкладників, то дана вимога не кореспондується з вимогами Закону України «Про систему гарантування фізичних осіб», оскільки законодавець даний обов'язок покладає виключно на Уповноважену особу.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов має бути задоволений частково з таких підстав.

Судом встановлено, що 03.02.2015 між ОСОБА_3 (клієнт) та ПАТ «Дельта Банк» (банк) було укладено договір на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів № 003-24500-030215 (а.с. 11)

Відповідно до п. 1.2 даного договору банк відповідно до наданого клієнтом пакету документів, а також згідно з вимогами банку та чинного законодавства України, відкриває клієнту поточний рахунок № НОМЕР_2 у доларах США, оформлює за ініціативою клієнта та надає в його користування електронний платіжний засіб платіжної системи Visa International та/або MasterCard, а також ПІН-код до картки.

Відповідно до п. 2.6 договору всі відносини сторін, що виникають за цим договором і не врегульовані ним, регулюються відповідно до Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» та чинного законодавства України.

Одночасно, між позивачем (вкладник) та ПАТ «Дельта Банк» (банк) було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США від 03.02.2015 № 004-24500-030215 та додаткову угоду № 1 від 03.02.2015 (а.с. 100, 119).

Відповідно до умов договору, сума вкладу ОСОБА_3 становить 8000,00 дол. США (п. 1.2 Договору).

Пунктом 1.8 договору визначено, що зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або готівкою через касу банку в день укладення сторонами цього договору.

Строк дії договору - до 02.08.2015 (п. 1.3 Договору).

Додатковою угодою № 1, підписаною повноважним представником банку та позивачем, встановлено, що п. 1.8 основного договору сторони домовились викласти в такій редакції: «зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або шляхом перерахування з відкритого в банку поточного рахунку іншої фізичної особи - резидента, або готівкою через касу банку в день укладення сторонами цього договору».

Відповідно до витягу з реєстру операцій та переліку клієнтів - фізичних осіб, 03.02.2015 на рахунок ОСОБА_3 було здійснено переказ коштів в сумі 8000,00 дол. США від резидента - ОСОБА_5 (а.с. 53, 54).

З метою отримання коштів (відшкодування), позивач звернувся із відповідною заявою у відділення ПАТ «Дельта Банк».

Листом від 19.06.2015 за № 05-3006869 ОСОБА_3 було повідомлено, що операції по її вкладному рахунку тимчасово обмежені, на час тимчасової адміністрації, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а.с. 13).

В подальшому, листом від 23.09.2015 № 8821/3276 тимчасова адміністрація ПАТ «Дельта Банк» повідомила, що договір банківського вкладу (депозиту) позивача № 004-24500-030215 від 03.02.2015 є нікчемним з підстав, встановлених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». У зв'язку з цим, відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (а.с. 14).

Не погоджуючись з вказаними обставинами, позивач звернувся за захистом своїх прав та законних інтересів до суду.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 за № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича.

Рішеннями виконавчої дирекції Фонду № 71 від 08.04.2015 та № 147 від 03.08.2015 строк здійснення тимчасової адміністрації було запроваджено на шість місяців та продовжено по 02.10.2015 включно.

02.10.2015 Постановою Національного банку України № 664 відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» з 05.10.2015 по 04.10.2017 включно (рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 181 від 02.10.2015).

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами».

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 27 цього Закону Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Згідно з ч. 5 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого Уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

За змістом пункту 4 ч. 2 ст. 37 названого Закону Уповноваженій особі, серед іншого, надано право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Водночас, відповідно до ч. 2 та п.1 ч. 4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протягом дії тимчасової адміністрації Уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Судом встановлено, що Уповноваженою особою Фонду створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів) укладених ПАТ «Дельта Банк».

Під час перевірки робочою комісією встановлено, що кошти на рахунок, відкритий на ім'я позивача, надходили внаслідок так званого "дроблення" рахунку іншого клієнта, на якому була розміщена сума коштів, розмір якої становив не більше 200 000 грн., тобто позивач не вносив готівки до каси, операції виконувались за домовленістю вкладника, який подрібнював свій вклад, з працівниками банку.

Робоча комісія прийшла до висновку, що вказані дії відбувались з метою отримати кошти не від банку і не за рахунок банку, який в той момент вже не міг виконувати свої зобов'язання перед вкладниками щодо повернення належних їм коштів, а отримати кошти від Фонду, тобто за рахунок державних коштів. За таких обставин, витрати Фонду значно збільшуються без будь яких законних на те підстав.

За результатами роботи вказаної комісії, 15.09.2015 складено протокол засідання комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк», призначеної наказом Уповноваженої особи № 408 від 29.05.2015, яким запропоновано Уповноваженій особі Фонду визнати нікчемними правочини (договори) вкладів (депозитів), перелік яких наведено в додатку № 1, який є невід'ємною частиною Протоколу.

Уповноваженою особою Фонду наказом від 16.09.2015 № 813 визнано нікчемними правочини (договори) згідно з переліком.

Вичерпний перелік підстав за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, визначено частиною 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

До таких віднесено:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

На думку суду, відповідачами не надано і у матеріалах справи відсутні належні та допустимі у розумінні статті 70 КАС України докази на підтвердження того, що внаслідок укладання договору банківського вкладу (депозиту) № 004-24500-030215 від 03.02.2015 позивач отримав переваги (пільги), прямо не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами банку.

Щодо посилань представника відповідачів на те, що банку відповідно до постанови Національного банку України від 30.10.2014 № 692/БТ, було заборонено здійснювати проведення будь-яких операцій за чинними договорами, що призводять до збільшення гарантованої суми відшкодування з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в даному випадку з 16.01.2015, суд зазначає, що позивач не знав та не зобов'язаний був знати про таку заборону при укладенні ним відповідного договору.

Так, законодавством України закріплений принцип індивідуальної відповідальності, тому ОСОБА_3 не може нести відповідальність за дії працівників фінансової установи.

Отже обставини щодо наявності визначених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» підстав нікчемності правочину, не знайшли свого підтвердження, відповідачі належних та допустимих доказів щодо цього не надали.

Крім іншого, суд вважає нормативно необґрунтованими доводи про те, що кошти на рахунок позивача надходили внаслідок "дроблення рахунку іншого клієнта".

Відповідачами не наведено вимог чинного законодавства, які було порушено позивачем у зв'язку із цим, при цьому суд враховує, що відповідно до положень статті 1062 Цивільного кодексу України на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом. Кошти, помилково зараховані на рахунок вкладника, підлягають поверненню відповідно до статті 388 Цивільного кодексу України.

Суд звертає увагу, що умовами додаткової угоди до договору банківського вкладу (депозиту) № 004-24500-030215 від 03.02.2015 року не визначено застережень щодо неможливості зарахування грошових коштів, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи.

Крім того, відповідно до частин 1, 2 ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Враховуючи викладене, суд вважає помилковим висновок відповідачів щодо визнання договору вкладу з позивачем нікчемним та не включенню позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, оскільки такий висновок не відповідає обставинам справи.

За таких обставин, на думку суду, позовні вимоги в частині зобов'язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо виплати їй відшкодування у розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладом, встановленого на дату прийняття такого рішення за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором № 003-24500-030215 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів від 03.02.2015, є обґрунтованими і мають бути задоволені.

На думку суду, задоволення вимог позивача в цій частині є належним і достатнім способом захисту прав ОСОБА_3 у межах спірних правовідносин. Водночас, у частині позовних вимог про зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб внести відомості про ОСОБА_3 до Реєстру вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб слід відмовити, оскільки у зв'язку із не включенням позивача до переліку вкладників та не передачі такого списку Фонду, спільних правовідносин між ОСОБА_3 та Фондом гарантування вкладів не виникло, а вирішення спору на майбутнє норми Кодексу адміністративного судочинства України не передбачають.

Стосовно вимог позивача щодо визнання протиправної бездіяльності Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича щодо невнесення про ОСОБА_3 відомостей до переліку вкладників АТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, суд вважає, що вказаний відповідач діяв у відповідності до норм та в порядку встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так, ним вживалися дії щодо перевірки правочинів, укладених банком на факт їх нікчемності, за результатами якої було повідомлено позивача відповідним листом про нікчемність правочину, здійснювалось формування переліку вкладників, яким кошти підлягають відшкодуванню, та інші дії покладені законом на Уповноважену особу.

Зазначені ОСОБА_3 обставини щодо невнесення відомостей про неї до реєстру вкладників не є результатом бездіяльності Уповноваженої особи, а є наслідком вчинення дій спрямованих на перевірку правочинів та встановлення обставин, які впливають на рішення про відшкодування коштів за рахунок Фонду.

За наведених обставин, в цій частині позову також має бути відмовлено.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича необхідно задовольнити частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ ''Дельта Банк'' Кадирова Владислава Володимировича надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо виплати ОСОБА_3 відшкодування в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб АТ ''Дельта Банк'' з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладом, встановленого на дату прийняття такого рішення за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором № 000-24500-030215 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів від 03.02.2015.

Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (бульвар Т. Шевченка, 33-Б, м. Київ, 01032) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), за рахунок бюджетних асигнувань, судові витрати в сумі 487,20 грн., відповідно до квитанції від 13.10.2015 № 14432271.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя С.В. Бородавкіна