Справа № 2а/1270/7360/12
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2015 року м. Київ К/800/31155/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Степашка О.І.

суддів: Моторного О.А.

Федорова М.О.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційні скарги Старобільської міжрайонної державної податкової інспекції в Луганській області Державної податкової служби та Головного управління Міндоходів у Луганській області

на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 27.03.2013

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 22.05.2013

у справі №2а/1270/7360/2012

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Старобільської міжрайонної державної податкової інспекції в Луганській області Державної податкової служби, Державної податкової служби в Луганській області

про визнання дій протиправними, скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_2.) звернувся до суду з позовом до Старобільської міжрайонної державної податкової інспекції в Луганській області Державної податкової служби (далі по тексту - відповідач 1, Старобільська МДПІ в Луганській області), Державної податкової служби в Луганській області (далі по тексту - відповідач 2, ДПС в Луганській області) про визнання дій ДПС в Луганській області щодо проведення перевірки позивача та складання акту перевірки протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 24.05.2012 №, №.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 27.03.2013, яка залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 22.05.2013, позов задоволено частково. Скасовано податкові повідомлення-рішення від 24.05.2012 № , №. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В касаційній скарзі відповідачі просять скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

В зв'язку з цим касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ДПС у Луганській області на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.4 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.11, пункту 78.1 статті 78, статті 79 Податкового кодексу України та постанови слідчого ОВС СВ ПМ ДПА у Луганській області від 12.01.2012, було проведено позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ПП ЛТФ «Порто», ТОВ «Луг-Економ-Сервіс» за період з 01.01.2009 по 31.12.2009, за результатами якої складено акт від 21.02.2012 № 1/1600/НОМЕР_1.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем 1 прийняті податкові повідомлення-рішення від 24.05.2012 № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 838591,00 грн. та № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1367956,00 грн. (основний платіж - 1094365,00 грн., штрафна санкція - 273591,00 грн.).

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог: пункту 7.1 статті 7 Закону України від 22.05.2013 №889-IV «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі по тексту - Закон №889-IV); підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України від 28.12.1994 №334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі по тексту - Закон №334/94-ВР), в результаті чого встановлено заниження позивачем податку на доходів фізичних осіб в сумі 838741,00 грн.; підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України від 03.04.1997 №168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі по тексту - Закон №168/97-ВР); пунктів 2, 5, 18 «Порядку заповнення податкової накладної» затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997 №165, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 23.06.1997 за №233/2037, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість в сумі 1118122,00 грн.

В акті перевірки відповідачем 2 зазначено, що у контрагентів позивача ПП «ЛТФ «Порто», ТОВ «Луг-Економ-Сервіс» відсутні основні фонди, складські приміщення, виробничі потужності, трудові ресурси, тому господарські операції не носять реального характеру та є нікчемними. Відповідач 2посилався на відсутність доказів транспортування пшениці від контрагентів до позивача та від позивача до ТОВ «Лотуре-Зернопром». Також відповідач 2 посилався на вирок Ленінського районного суду м. Луганська, яким директора ПП «ЛТФ «Порто» визнано винним у скоєні злочинів, передбачених частиною 2 статті 205, частинами 2, 3 статті 358 Кримінального кодексу України, та встановлено, що директор зареєстрував підприємство за винагороду, без наміру займатися господарською діяльністю, документи не підписував.

Задовольняючи частково позов, суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Статтею 8 Закону №889-IV визначено, що податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону. Податок підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом.

Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, у відповідності із статтею 17 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» є працедавець (самозайнята особа), який виплачує такі доходи на користь платника податку (такої самозайнятої особи).

Податковий розрахунок подається окремо за кожний квартал (податковий період) протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного кварталу, про що зазначено у пункті 2.1 статті 2 Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом ДПС України від 29.09.2003 №451 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.10.2003 за №960/8281.

На підставі пункту 19.2 статті 19 Закону №889-IV особи, які відповідно до цього Закону мають статус податкових агентів, зобов'язані:

а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, який виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати та за її рахунок;

б) надавати у строки, встановлені законом для податкового кварталу, якщо інше не визначено нормами цього Закону, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також сум утриманого з них податку податковому органу за місцем свого розташування. У разі коли зазначена особа протягом звітного кварталу не виплачує такі доходи або виплачує доходи не всім платникам податку, зазначена звітність не подається або подається стосовно платників податку, які фактично отримали такі доходи. Запровадження інших форм звітності із зазначених питань не припускається;

в) надавати платнику податку на його вимогу відомості про суму виплаченого на його користь доходу, суму застосованих соціальних податкових пільг та суму утриманого податку;

г) надавати податковому органу інші відомості з питань оподаткування доходів окремого платника податку в обсягах та за процедурою, визначеною цим Законом та Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Пунктом 5.1 статті 5 Закону №334/94-ВР визначено, що валовими витратами виробництва та обігу є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону №334/94-ВР до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону №334/94-ВР передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону №168/97-ВР податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону №168/97-ВР передбачено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).Згідно із статтею 1 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі по тексту - Закон №996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Поряд з цим, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що фактичне виконання договорів, укладених між позивачем та його контрагентами, підтверджується належним чином оформленими бухгалтерськими документами, а саме: договорами купівлі-продажу, податковими та видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, квитанціями до прибуткового касового ордеру тощо.

До складу податкового кредиту, в свою чергу, позивачем включено суми податку на додану вартість, сплачені в ціні придбаних у ПП «ЛТФ «Порто», ТОВ «Луг-Економ-Сервіс» товарів, на підставі належним чином оформлених податкових накладних, виписаних на його адресу особами, які мали статус платника податку на додану вартість та були зареєстровані у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Що стосується доводів податкового органу про нікчемність договорів, укладених між позивачем та його контрагентами, то відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому слід зазначити, що податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями контрагента може слугувати підставою для висновку про неправомірне формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

Разом з тим, як встановлено судами, відповідачем 2 не надано належних та допустимих доказів, які підтверджували б відсутність фактичного виконання господарських операцій за спірними договорами, узгодженість дій позивача з контрагентами з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаність з такими діями постачальників, у зв'язку з чим твердження податкового органу про нікчемність укладених позивачем з ПП «ЛТФ «Порто», ТОВ «Луг-Економ-Сервіс» правочинів є необґрунтованими належними засобами доказування припущеннями.

Щодо відсутності доказів транспортування пшениці позивачем на адресу ТОВ «Лотуре-Зернопром» на умовах DDU, а також наявність розбіжності кількості зерна, що зберігається на складах позивача та кількості зерна, придбаного позивачем у контрагентів, то судами встановлено, що зазначені доводи спростовуються товарно-транспортними накладними, наданими позивачем в підтвердження транспортування зерна, придбаного у контрагентів, на адресу ТОВ «Лотуре-Зернопром».

Також слід зазначити, що суди вірно не взяли до уваги посилання відповідача 2 на вирок Ленінського районного суду м. Луганська від 27.01.2011 відносно директора ПП «ЛТФ «Порто» та пояснення директора ТОВ «Луг-Економ-Сервіс» щодо непричетності цих осіб до господарської діяльності підприємств, так як реєстрація вказаних підприємств на прохання сторонніх осіб не можуть бути підставою для визнання угод недісними, укладених з моменту державної реєстрації підприємствами до моменту виключення їх з державного реєстру, та не позбавляє правового значення виданих за цими господарськими операціями податкових накладних.

Крім того, відповідачем 2 не надано судового рішення, яке набрало законної сили, ні по кримінальній справі, в межах якої було призначено перевірку відповідно до кримінально-процесуального закону, ні відносно ФОП ОСОБА_2

За таких обставин та з урахуванням вимог частини 3 статті 2, частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позову.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що судами попередніх інстанцій належним чином з'ясовані обставини справи та надано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 222, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Старобільської міжрайонної державної податкової інспекції в Луганській області Державної податкової служби та Головного управління Міндоходів у Луганській області залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 27.03.2013 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 22.05.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)О.А. Моторний
(підпис)М.О. Федоров