Справа № 2а-14856/11/2670
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" жовтня 2015 р. м. Київ К/9991/25533/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,
розглянувши у письмовому провадженні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Державної податкової служби

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.11.2011

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2012

у справі № 2а-14856/11/2670 Окружного адміністративного суду міста Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нейшнл Пеймент Енд Коллекшн Процессінг Центр»

до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.11.2011, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2012, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Голосіївському районі м. Києва від 10.05.2011 № .

У касаційній скарзі ДПІ просить скасувати ухвалені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити її без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для збільшення у податковому обліку позивача грошового зобов'язання із податку на прибуток та застосування штрафних (фінансових) санкцій згідно з податковим повідомленням-рішенням, з приводу правомірності якого виник спір, слугував висновок контролюючого органу, викладений в акті перевірки від 18.04.2011 № 201/1-23-60-35076430, про порушення товариством пункту 13.2 ст.13, пункту 16.13 ст. 16 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (Закон № 334/94-ВР), внаслідок заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток іноземної юридичної особи за період з 3-го кварталу 2008 року по 4-й квартал 2010 року на загальну суму 145640,00 грн. через неутримання та несплату до бюджету податку з доходів нерезидентів - компанії «Servus Bilgisayar Anonim Sirketi» та компанії «INNOVA Bilisim Cozumleri AS» (резиденти Турецької Республіки), виплачених як роялті за право використання ліцензійного програмного забезпечення.

За наслідками перевірки відповідачем відносно позивача прийнято податкове повідомлення-рішення від 10.05.2011 № про збільшення грошового зобов'язання із податку на прибуток на суму 145640,00 за основним платежем та 36410,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями

У судовому процесі встановлено, що між позивачем та нерезидентом компанією «INNOVA Bilisim Cozumleri AS» укладено ліцензійну угоду від 04.06.2007 про надання права використання ліцензійного програмного забезпечення. 20.06.2008 між позивачем та нерезидентом компанією «Servus Bilgisayar Anonim Sirketi» укладено договір № про надання прав на використання ліцензійного продукту.

За період з 01.01.2008 по 31.12.2010 на користь вказаних компаній позивач за користування ліцензійним програмним забезпеченням перерахував дохід (роялті), зокрема: на користь компанії «INNOVA Bilisim Cozumleri AS» (Туреччина) - у загальній сумі 171549,61 доларів США (або 1347361,93 грн. в еквіваленті по курсу гривни) та компанії «Servus Bilgisayar Anonim Sirketi» (Туреччина) - у загальній сумі 22500,00 доларів США (або 109039,50 грн. в еквіваленті по курсу гривни)

За визначенням пункту 1.30 ст. 1 Закону № 334/94-ВР роялті - платежі будь-якого виду, одержані як винагорода за користування або за надання права на користування будь-яким авторським правом на літературні твори, твори мистецтва або науки, включаючи комп'ютерні програми, інші записи на носіях інформації, відео- або аудіокасети, кінематографічні фільми або плівки для радіо чи телевізійного мовлення; за придбання будь-якого патенту, зареєстрованого знака на товари і послуги чи торгової марки, дизайну, секретного креслення, моделі, формули, процесу, права на інформацію щодо промислового, комерційного або наукового досвіду (ноу-хау).

Відповідно до частини 1 пункту 13.1 ст. 13 цього Закону будь-які доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в гривнях) оподатковуються у порядку і за ставками, визначеними цією статтею.

Для цілей цієї статті під доходами, отриманими нерезидентом із джерелом їх походження з України, слід розуміти, в тому числі роялті, фрахту та доходи від послуг типу "інжиніринг" (підпункт «в» пункту 13.1 цієї статті).

Згідно з пунктом 13.2 ст. 13 зазначеної статті резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в гривнях), крім доходів, зазначених у пунктах 13.3 - 13.6, зобов'язані утримувати податок з таких доходів, зазначених у пункті 13.1 цієї статті, за ставкою у розмірі 15 відсотків від їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачене нормами міжнародних угод, які набрали чинності.

Відповідно до частини 1 ст. 12 Угоди між Урядом України і Урядом Турецької Республіки про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доход і майно (підписана 27.11.1996, ратифікована Законом України від 16.01.1998 № 37/98-ВР) роялті, які виникають в одній Договірній Державі і сплачуються резиденту другої Договірної Держави, можуть оподатковуватися тільки в цій другій Державі, якщо цей резидент є фактичним бенефіціаром цих роялті.

Однак ці роялті можуть також оподатковуватись у Договірній Державі, в якій вони виникають, і відповідно до законодавства цієї Держави, але податок, що визначається таким чином, не може перевищувати 10 процентів валової суми всіх платежів (частина 2 цієї статті).

Частиною 3 цієї статті встановлено, що термін "роялті" при використанні в цій статті означає платежі будь-якого виду, що одержуються як відшкодування за користування або за надання права користування авторським правом на будь-які літературні твори, твори мистецтва або науки, включаючи кінематографічні фільми та записи для радіомовлення чи телебачення, будь-який патент, торгову марку, дизайн або модель, план, таємну формулу або процес, або за інформацію, що стосується промислового, комерційного або наукового досвіду, або за користування або надання права користування промисловим, комерційним або науковим обладнанням.

Системний аналіз вище наведених норм права дає підстави для висновку, що суми роялті, сплачені позивачем за ліцензійними угодами резидентам Турецької Республіки, можуть оподатковуватись в Україні відповідно до її законодавства з урахуванням норм міжнародних угод щодо максимального розміру ставки податку та інших особливостей оподаткування за цими угодами. Положення статті 12 Угоди між Урядом України і Урядом Турецької Республіки про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доход і майно не можуть трактуватися як такі, що надають платнику податку право вибору, в якій саме з двох договірних держав здійснюватиметься оподаткування одержаного доходу, оскільки таке тлумачення не відповідає дійсному змісту цієї міжнародної угоди та суті податку з доходів, виплачених нерезиденту, із джерелом походження в Україні. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 30.10.2012 у справі за позовом ВАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів» до СДПІ у м. Миколаєві про скасування податкового повідомлення-рішення.

Згідно зі статтею 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Суди попередніх інстанцій не звернули увагу на такий зміст правового регулювання вищенаведених правових норм та зробили помилковий висновок про задоволення позову.

Відповідно до ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Державної податкової служби задовольнити, скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.11.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2012, у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев