Справа № 808/2691/15
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2015-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Білак С. В
Головуючий у 1 інстанції - Чернова Ж.М.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

18 листопада 2015 рокусправа № 808/2691/15
Приміщення суду за адресою: м. Дніпропетровськ, проспект імені Газети «Правда», 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Олефіренко Н.А. Шальєвої В.А. , розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 17 липня 2015 р. у справі №808/2691/15 за позовом ОСОБА_2 до Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про визнання дій та постанови незаконними, стягнення майнової та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_2 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, в якому просив визнати незаконною постанову про відкриття виконавчого провадження №46790152 від 10.03.2015 року, стягнути з відповідача майнову шкоду у сумі 1861,16 грн., стягнути моральну шкоду у сумі 2000,00 грн., визнати дії відповідача незаконними та такими, що порушують вимоги ст.6, п.1, п.5 ст.25, п.1 ст.31, п.1 ст.40, п.8 ст.49, п.2 ст.52, п.4 ст.57 Закону України "Про виконавче провадження", стягнути з відповідача витрати по сплаті юридичної допомоги по складанню адміністративного позову в розмірі 500,00 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 17 липня 2015 р. адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною постанову прийняту Орджонікідзевським відділом Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження №46790152 від 10.03.2015 року.

Визнано дії Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, вчиненні відносно ОСОБА_2 на виконання постанови ДАЇ - протиправними.

Стягнуто з Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції на користь ОСОБА_2 майнову шкоду у сумі 1822,16 грн.

Стягнуто з Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у сумі 2000,00 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору за подачу позову немайнового характеру у розмірі 73,08 грн.

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне дослідження обставин справи та ненадання належної оцінки доводам сторін, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що 30.09.2014 року відповідно до акту приймання-передавання виконавчих проваджень державним виконавцем Мандабурою Я.В. було прийнято дільницу №16, до якої входило ВП №43302693 з примусового виконання постанови АР 1 №206104 від 31.12.2011 року виданої ВДАІ в м.Запоріжжя про стягнення з позивача штрафу на користь держави в розмірі 102,00 грн. В матеріалах справи була відсутня постанова про звернення стягнення на заробітну плату боржника №1264/16 від 05.06.2014 року.

05.03.2015 року на адресу відділу надійшла заява стягувача щодо відкриття виконавчого провадження відносно позивача, на підставі чого 10.03.2015 року була винесена постанова про виконавче провадження №46790152.

Строк пред'явлення виконавчого листа до виконання відповідач не вважає пропущеним, оскільки постанова ВДАІ №206104 від 31.12.2011 року пред'являлась до відділу на виконання неодноразово, тоді як відповідно до ст.23 Закону України «Про виконавче провадження» строк пред'явлення виконавчого документа до виконання переривається у разі його пред'явлення.

Оскільки станом на 18.03.2015 року державному виконавцю не було відомо щодо сплати позивачем штрафу, автомобіль, який є власністю боржника було оголошено в розшук.

20.04.2015 року державному виконавцю стало відомо про затримання транспортного засобу позивача, боржником надано підтвердження щодо сплати штрафу, виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, у зв'язку з чим державним виконавцем винесено постанову про зняття з розшуку майна боржника та про звільнення майна боржника з-під арешту, винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 197 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 17 квітня 2015 року на 341 км. траси Харків - Сімферополь в м.Василівка Запорізької області працівниками ДАІ було здійснено зупинення авто позивача марки ВАЗ 2101 держ.номер НОМЕР_1 та арештовано його, в ході чого відправлено вказане авто за допомогою евакуатора на штраф майданчик з посиланням на вимоги постанови Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, про що свідчить акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, складений співробітником ДАЇ 17.04.2015 о 18-00 год. (а.с.6).

Після звернення до відповідача, останнім 20.04.2015 року було надано позивачу копію постанови державного виконавця від 10.03.2015 року про відкриття виконавчого провадження №46790152.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 18.03.2015 року постановою про розшук майна боржника було оголошено розшук майна: ВАЗ 2101, державний номер НОМЕР_1, колір - синій, рік випуску 1972, кузов - седан, що належить боржнику - ОСОБА_2.

Постановою від 18.03.2015 року було накладено арешт на все майно, що належить боржнику.

З матеріалів справи вбачається, що позивач до 20.04.2015 року не отримував зазначених постанов, доказів своєчасного направлення постанов на адресу позивача відповідач до суду не надав.

Як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.03.2015 року, виконавче провадження було відкрито з виконання постанови №АР 1 №206104, виданої 31.12.2011 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь Держави штрафу у розмірі 102,00 грн. (а.с.14)

З тексту постанови №АР 1 №206104 (а.с.8) вбачається, що до ОСОБА_2 було застосовано штраф у розмірі 51,00 грн. за перехід проїзної частини дороги на червоний сигнал світлофору. Відповідно до ст.308 КУпАП розмір штрафу подвоєно до 102,00 грн. крім того, встановлено строк пред'явлення постанови до виконання - 10.04.2012 року.

Наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що незважаючи на пропуск строку пред'явлення виконавчого документа до виконання (понад два роки), державним виконавцем 15.05.2014 року було відкрито виконавче провадження з виконання вказаної постанови ДАІ - постанова від 15.05.2014 року провадження №43302693 (а.с.9).

Доказів звернення в установлений строк з наведеним виконавчим документом до суду не надано, а тому посилання апелянта на переривання строку звернення виконавчого документу до виконання є безпідставними та документально не підтвердженими.

З матеріалів справи вбачається, що 15.06.2014 року постановою №1264/16, державним виконавцем звернено стягнення на заробітну плату в розмірі 192,20грн., з яких: 102,00 грн. штрафу, 10,20 грн. виконавчий збір, 80,00грн. витрати за проведення виконавчих дій.

Відповідно до наданої виписки з банку (а.с.11), 04.07.2014 року організація, в якій працює позивач, перерахувала вказану державним виконавцем суму.

Згідно з п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Всупереч вищенаведеній нормі, незважаючи на фактичне виконання в повному обсязі виконавчого документа, актом державного виконавця було встановлено, що при виході державного виконавця 14.11.2014 року, за адресою мешкання позивача, двері ніхто не відчинив.

Постановою від 28.11.2014 року встановлено, що "в ході проведення виконавчих дій встановити місце знаходження боржника не виявилося можливим. Вчинені державним виконавцем заходи, щодо розшуку майна боржника виявилися безрезультатними", тому державним виконавцем постановою виконавчий документ повернуто стягувачеві та попереджено, що виконавчий документ може бути повторно пред'явлено в строк до 28.02.2015 року.

Повторно з порушенням строку пред'явлення виконавчого документу до виконання постанова №АР 1 №206104 була пред'явлена до виконання 10.03.2015 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання.

Всупереч вищенаведеній нормі, 10.03.2015 року державним виконавцем постановою вдруге відкрито виконавче провадження за зазначеною постановою ДАІ та вчинено дії, які призвели до порушення прав позивача та причинили матеріальну шкоду та моральні страждання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не заперечує факт сплати позивачем боргу за виконавчим документом №АР 1 №206104, ще до повторного відкриття виконавчого провадження за наведеним виконавчим документом.

Також, відповідачем документально не підтверджено, що виконавчий документ повторно було прийнято до виконання 10.03.2015 року без порушення встановленого строку пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Положеннями статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Надаючи правову оцінку обставинами справи, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження №46790152 від 10.03.2015 року та дії державного виконавця вчинені по відношенню до позивача є протиправними, оскаржуване рішення прийняте всупереч вимогам діючого законодавства.

За наведених обставин колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною постанови про відкриття виконавчого провадження №46790152 від 10.03.2015 року та визнання дій відповідача вчинених відносно ОСОБА_2 на виконання постанови ДАІ протиправними.

Окрім позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця, визнання протиправними дій відповідача, позивачем заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними діями та рішенням відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

В обґрунтування заявлених вимог щодо завдання моральних страждань позивач зазначив, що він опинився увечорі зі своєю дружиною у чужому місті - у м.Василівка. Протягом 2 годин не могли виїхати, тому що в передсвяткові дні всі автобуси проходили, не заходячі до автостанції, до того ж, не вистачало коштів на проїзд до Мелітополя, вони з дружиною вмовили водія автобусу довести їх до м.Мелітопіль, куди сестра позивача привезла гроші на автовокзал, щоб вони мали змогу розрахуватися за проїзд. Та пізно увечорі о 22 годині з важкими сумками, з продуктами, з квітами для могил, по темним провулкам м.Мелітополя вимушені були йти 3 км, тому що вже не ходив міський автотранспорт. Це завдало позивачу фізичного болю, тілесних та моральних страждань. Крім того, на поминальні свята із своєю 80-річною матір'ю ОСОБА_3 позивач не зміг поїхати на кладовище, на могилу свого батька та інших родичів. Крім того, позивач планував зробити ремонт на подвір'ї його старенької матері, тому виїхав із Запоріжжя саме у п'ятницю 17.04.2015 р., після роботи, щоб якомога більш зробити роботи для матері. Проте, нічого запланованого зробити не зміг. Позивач стверджує, що душевно перехвилювався, не спав вночі, страждав від незаконного арешту автомобіля. Враховуючи вказане, позивач вважає, що дії державного виконавця завдали йому відчутної моральної шкоди: він пережив стрес, біль, страждання, переживав за своїх родичів, за свою стареньку матір, не зміг поїхати на могилу до батька в поминальний день. Тому вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Враховуючи протиправність дій та рішення державного виконавця, які завдали позивачу відчутної моральної шкоди, колегія суддів приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн., а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо вимоги стосовно відшкодування завданої йому матеріальної шкоди, з матеріалів справи вбачається, що через неправомірних дій державної виконавчої служби, позивачу було завдано матеріального збитку в розмірі 1861,16грн, з яких: 1105,50 грн. - витрати на евакуатор, 2,00 грн. - комісія банку; 576,00 грн. - оплата послуг за тимчасове збереження транспортного засобу, 7,00 грн. комісія банку; 65,83 грн. - вартість квитка позивача з м.Мелітопіль до м.Запоріжжя; 65,83грн. - вартість квитка дружини позивача з м.Мелітопіль до м.Запоріжжя.

Щодо сплати 39,00грн., на які посилається позивач, то суд не може взяти їх до уваги, оскільки позивачем не надано доказів, які б підтверджували вказані витрати.

Враховуючи вказане, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 1822,16 грн. та необхідності їх задоволення.

Також, позивач просив суд стягнути з відповідача витрати по сплаті юридичної допомоги по складанню адміністративного позову в сумі 500,00грн.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Оскільки позивач не надав повного документального обґрунтування понесених ним витрат на правову допомогу та враховуючи приписи ч.1 ст. 94 КАС України, ці витрати є документально непідтвердженими та не підлягають присудженню на користь позивача.

З огляду на вищевикладене колегія суддів погоджується з тим, що вимоги позивача є обґрунтованими, а тому суд першої інстанції прийшов до вірних висновків про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

За наведених обставин, судом першої інстанції було зроблено вірні висновки щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 167, 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 17 липня 2015 р. у справі №808/2691/15 за позовом ОСОБА_2 до Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про визнання дій та постанови незаконними, стягнення майнової та моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді В.А.Шальєва

Н.А. Олефіренко