Справа № 2а/0470/218/12
Суддя: Маковська Олена Володимирівна
Дата ухвалення: 2012-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2012 р. Справа № 2а/0470/218/12
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Маковської О.В.

при секретарі судового засідання: Кравці Є. С.

за участю представника позивача: ОСОБА_1

за участю представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську адміністративну справу за позовом Державного підприємства "Дніпропетровський завод прецизійних труб" до Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2012 року Державне підприємство "Дніпропетровський завод прецизійних труб" (далі позивач, ДП «ДЗПТ») звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська, в якому просить визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 02.09.2011.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.01.2012 відкрито провадження в адміністративній справі №2а/0470/218/12 та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 25.01.2012.

У звязку з необхідністю витребування додаткових документів і доказів та у звязку з неявкою сторін, судом оголошувалась перерва до 08.02.2012, 20.02.2012 та 12.03.2012.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити адміністративний позов в повному обсязі. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що податковий орган, перевищуючи свої службові повноваження, вчинив дії, що не відповідають вимогам діючого законодавства.

Так, на думку позивача, податковим органом податкові зобов'язання зі сплати земельного податку визначені поза межами строків встановлених ст.102 Податкового кодексу України, а також Лівобережною МДПІ м. Дніпропетровська в оскаржуваному податковому повідомленні - рішенні визначені податкові зобов'язання з посиланням на порушення підприємством норм Закону України "Про плату за землю", який втратив чинність.

Крім того, ДП "ДЗПТ" зазначає, що сума зобов'язань зі сплати земельного податку за 2008 - 2011 роки визначена Лівобережною МДПІ м. Дніпропетровська неправомірно, оскільки відсутні будь - які документи, які б визначали площу земельної ділянки, зареєстрованої у встановленому порядку за позивачем.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, проти позову заперечив з підстав викладених в письмових запереченнях №4398/10/10-1 від 07.02.2012 в яких стверджує, що позивач фактично користується земельними ділянками загальною площею 23,3976 га, а відтак зобовязаний сплачувати відповідний податок незважаючи на відсутність правовстановлюючих документів. Також зазначив, що податковим органом було дотримано строки нарахувань грошових зобовязань зі сплати земельного податку та відповідних штрафних санкцій у період з 21.09.2008 по 02.09.2011, оскільки строк встановлений ст.102 Податкового кодексу України ( 1095 днів) не закінчився.

Дослідивши всі документи і матеріали, чинне законодавство, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.

З матеріалів справи вбачається, що державне підприємство "Дніпропетровський завод прецизійних труб" створено на підставі наказу Міністерства промислової політики України шляхом виділення з Державного підприємства "Науково - дослідний та конструкторсько- технологічний інститут трубної промисловості ім. Я. Ю. Осади" на базі відокремленого підрозділу Дослідного заводу „НДТІ" та є правонаступником майнових та не майнових прав і обов'язків Державного підприємства "Науково - дослідний та конструкторсько - технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади" відповідно до розподільчого балансу.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 20.12.2001 за №3373 та на підставі Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою від 28.02.2002 року (номер державної реєстрації 001291) Державному підприємству „Науково - дослідний та конструкторсько - технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади" надано у постійне користування земельну ділянку площею 35,6976 га по фактичному розміщенню за адресою вул. Винокурова 2.

Розпорядженням Дніпропетровської міської ради №1239 від 01.11.2004 прийнято рішення про перейменування адреси вул. Винокурова 2 в адресу вул. Винокурова 22.

На підставі рішень Дніпропетровської міської ради від 28.11.2007 за №105/25 та від 28.11.2007 за №106/25 Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою Державного підприємства „Науково - дослідний та конструкторсько - технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади" скасовано 14.03.2008, та надано земельні ділянки площею 1,7672 га та 3,6797 га ТОВ «Металургійний завод „Дніпросталь" за рахунок земель наданих раніше Державному підприємству „Науково - дослідний та конструкторсько - технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади".

Крім того, рішенням Дніпропетровської міської ради №273/60 від 27.08.2008 земельні ділянки площею 0,2103 га та площею 0,0325 га були передані ТОВ „Промтепломаш" для проектування та розташування механічного цеху й адміністративно - побутових приміщень за рахунок земель раніше наданих Державному підприємству „Науково - дослідний та конструкторсько - технологічний інститут трубної промисловості ім. Я. Ю. Осади".

Таким чином, з урахуванням відведення земельних ділянок іншим підприємствам, в користуванні ДП „ДЗПТ" у 2008, 2009 та по 26.12.2010 року в користуванні знаходилась земельна ділянка площею 23, 3976 га, оскільки з 27.12.2010 року (дата державної реєстрації договору оренди ТОВ „Промтепломаш") по дату проведення перевірки в користуванні ДП „ДЗПТ" знаходилась земельна ділянка площею 23, 1548 га.

З матеріалів справи також вбачається, що на підставі розподільчого балансу, актом приймання-передачі майна від 22.05.2006 на баланс позивача передано будинки та споруди, які розташовані на земельній ділянці площею 35,6976 гектарів за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Винокурова 22

Співробітниками Лівобережної МДПІ м. Дніпропетровська проведено документальну невиїзну перевірку ДП „ДЗПТ" з питання правильності нарахування та своєчасності сплати до бюджету земельного податку за період з 01.08.2008 по 01.08.2011.

За результатами перевірки складено акт перевірки №3272/23/34367550 від 18.08.2011, яким констатовано, що ДП "ДЗПТ" в порушення абзацу 1 ст.2 Закону України "Про плату за землю", п.п. 270.1.1 п.270.1 ст.270, п.п. 271.1.1 п.271.1 ст.271, п.286.2 ст.286 Податкового кодексу України занижено суму земельного податку в розмірі 3 451 072,04 грн., в т.ч.: за 2008 рік - 228 959, 07 грн., за 2009 рік - 524 632, 28 грн., за 2010 рік - 1 710 121,43 грн., за 2011 рік - 987 359, 26 грн.

На підставі акту перевірки, Лівобережною МДПІ м. Дніпропетровська прийнято податкове повідомлення - рішення № від 02.09.2011, яким підприємству донараховано суму грошового зобовязання з земельного податку з юридичних осіб в сумі 3 451 072,04 грн. та застосовано штрафні санкції на суму 686 458,86 грн., всього на суму 4 137 530,90 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, Державне підприємство "Дніпропетровський завод прецизійних труб" скористалось правом на адміністративне оскарження вказаного податкового повідомлення-рішення, направивши на адресу Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області скаргу.

Рішенням ДПА у Дніпропетровській області про результати розгляду скарги від 17.11.2011 за вих. № 331102/10/25-008 податкове повідомлення-рішення від 02.09.2011 за №010220230 скасовано в частині застосованої штрафної санкції по земельному податку у сумі 35 266,83 грн., в іншій частині залишено без змін.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про плату за землю»(чинного на час виникнення спірних правовідносин) використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Розміри податку за земельні ділянки, грошову оцінку яких не встановлено, визначаються до її встановлення в порядку, визначеному Законом України «Про плату за землю».

Згідно статті 5 зазначеного Закону об'єктом плати за землю є земельна ділянка, а також земельна частка (пай), яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди; суб'єктом плати за землю (платником) є власник земельної ділянки, земельної частки (паю) і землекористувач, у тому числі орендар.

Підставою для нарахування земельного податку згідно статті 13 Закону України «Про плату за землю» є дані державного земельного кадастру, а орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності, - договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до частини 1 ст. 15 Закону України «Про плату за землю»власники землі та землекористувачі сплачують земельний податок, а також орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Оскільки користування будівлею (спорудою) неможливо без користування земельною ділянкою, на якій вона розташована, а плата за землю справляється саме за користування земельною ділянкою, обовязок щодо сплати сум податкових зобовязань із земельного податку у нового власника будівлі (споруди) виникає не з дати оформлення права землекористування, а з дати фактичного користування земельною ділянкою. Це підтверджується розвитком правового регулювання цього питання. Положення щодо переходу права на власності або права користування земельною ділянкою в разі відчуження житлового будинку, будівлі або споруди закріплені статтею 377 Цивільного кодексу України (в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин), у відповідності до якої при переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, до останніх переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Аналогічну позицію займає також Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 22.04.2010 по справі № К-13021/07 (А27/132) за позовом ВАТ «Завод «Дніпропрес»до Спеціалізованої ДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську про скасування податкових повідомлень-рішень.

Верховний Суд України у своїй постанові від 24.12.2010 по справі № 21-59а10 по справі за позовом ТОВ «Європа-вікно»до Калуської ОДПІ Івано-Франківської області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення зазначає, що залишаючи в силі рішення суду першої інстанції про задоволення позову, касаційний суд виходив із того, що право власності чи право користування земельною ділянкою виникає лише після державної реєстрації документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, а також державної реєстрації договору оренди. Цей висновок є наслідком порушення правил застосування норм права: перевагу було надано положенням Закону України «Про плату за землю»та Земельному кодексу України (статті 125, 126), які регулюють випадки набуття права власності чи права користування на земельну ділянку, як окремий об'єкт та які щодо спірних відносин є загальними. У той же час перевагу мають спеціальні норми, що регулюють випадки набуття права власності на землю чи права користування нею внаслідок придбання споруди, розміщеної на земельній ділянці, за наведених обставин, стаття 120 Земельного кодексу України та стаття 377 Цивільного кодексу України.

Частиною2 ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин) якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Таким чином, з моменту передачі за актом приймання-передачі від 22.05.2006 обєктів нерухомого майна, які знаходились на земельній ділянці площею 35,6976 га та до дати реєстрації договору оренди земельної ділянки, саме позивач повинен був сплачувати земельний податок за користування земельною ділянкою на якій було розташовано нерухоме майно, яке було у власності Державного підприємства „Науково - дослідний та конструкторсько - технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади" та за частину ділянки, яка необхідна для його обслуговування.

Досліджуючи обставини справи, судом встановлено, що розмір земельної ділянки під обєктами нерухомого майна та частина ділянки, яка необхідна для його обслуговування становить, а також розмір земельної ділянки, якою фактично користується позивач з 27.12.2010 становить - 23,1548 га.

Згідно відповідей управління Держкомзему у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області від 25.07.2011 та 15.06.2011, земельна ділянка по вул. Винокурова, 22 площею 28,8445 га, може бути віднесена до земель промисловості. При цьому грошова оцінка 1 кв. м земельної ділянки для земель промисловості по рокам становить: 2008 рік -599 грн., 2009 рік - 690 грн., 2010 рік -731 грн., 2011 рік -731 грн.

За таких обставин, розмір податку за користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Винокурова, 22 становить: за 2008 рік - 228 959, 07 грн., за 2009 рік - 524 632, 28 грн., за 2010 рік - 1 710 121,43 грн., за 2011 рік - 987 359, 26 грн.

01 січня 2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, повноваження і обов'язки посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно пп.14.1.147 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачів, а об'єктами оподаткування - є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до ст.ст.269, 270 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, а об'єктами оподаткування - є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Статтею 36 Податкового кодексу України встановлено податковий обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та /або сплатити суму податку і строки визначені ПК України.

П. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України визначає, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.

Пунктом 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України визначено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Отже, відповідач при здійсненні нарахування податкових зобовязань зі сплати земельного податку за період з 2008 по 2011 року діяв у межах та у спосіб, встановлений земельним та податковим законодавством.

Крім того, перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача, прийнятих на їх підставі податкових повідомлень-рішень, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на такому.

Згідно з вимогами пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Підпунктом 102.2.1 пункту 102.2 статті 102 Податкового кодексу України встановлено, що грошове зобов'язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного у частині першій цієї статті, якщо податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов'язання, не було подано.

Згідно з вимогами пункту 114.1 статті 114 Податкового кодексу України, граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов'язань, визначених статтею 102 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 17 Закону України „Про плату за землю" та підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" ДП „Дніпропетровський завод прецизійних труб" мало право подати до податкової інспекції новий звітний розрахунок земельного податку на серпень 2008 року не пізніше 20 вересня 2008 року.

Грошове зобов'язання по земельному податку за серпень 2008 вважалося б узгодженим з 30 вересня 2008 року, як по земельному розрахунку на 2008 рік так і по новому звітному розрахунку земельного податку на серпень 2008 року. Податкове повідомлення - рішення Лівобережної МДПІ м. Дніпропетровська про збільшення грошового зобов'язання по земельному податку прийнято 02.09.2011. Період з 21.09.2008 по 02.09.2011 складає 1079 днів.

Тобто, Лівобережною МДПІ м. Дніпропетровська самостійно визначено грошове зобов'язання ДП «Дніпропетровський завод прецизійних труб» по земельному податку у відповідності до вимог пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч.2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України особливістю провадження в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень є те, що обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач відповідно до приписів ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України довів належним чином правомірність власних висновків, правильність та законність прийнятих податкових повідомлень - рішень, що оскаржується позивачем.

З огляду на зазначене, враховуючи надані сторонами докази та оцінивши їх у сукупності, Дніпропетровський окружний адміністративний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Державного підприємства "Дніпропетровський завод прецизійних труб" до Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 02.09.2011 відмовити у повному обсязі.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд та набирає законної сили у порядок і строки, передбачені ст.ст.186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 16 березня 2012 року

Суддя ОСОБА_3