Справа № 826/18293/15
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

11 листопада 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кобаля М.І.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.

при секретарі: Хмарській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Київопорядкомплект» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Київопорядкомплект» (далі - Позивач) звернулось до суду із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі - Відповідач) у якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.05.2015 №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.05.2015 №;

- зобов'язати ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у місті Києві виключити з картки особового рахунку ПАТ «Київопорядкомплект» () заборгованість по платі за користування надрами місцевого значення та земельного податку по основному платежу, штрафним санкціям та залишку несплаченої пені станом на 02.01.2013р.;

- зобов'язати ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у місті Києві виключити з картки особового рахунку ПАТ «Київопорядкомплект» () нараховану пеню за період з 02.01.2013р.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 вересня 2015 року зазначений адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши представників сторін, що прибули у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, податковим органом проведено перевірку дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати узгоджених сум податкових зобов'язань ПАТ «Київопорядкомплект» за період з 21.05.2012 року - 21.04.2015 року.

За результатами перевірки складено акт №233/26-50-15-04-15/05503326 від 21.03.2015 року (далі по тексту - акт перевірки).

В акті перевірки встановлені порушення позивачем п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу (далі по тексту - ПК України), а саме: строків сплати узгоджених сум податкових зобов'язань по платі за користування надрами місцевого значення.

На підставі висновків акту перевірки податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення № від 07.05.2015, яким встановлено порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з земельного податку з юридичних осіб в розмірі 209 147,50 грн. та податкове повідомлення-рішення № від 07.05.2015, яким встановлено порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з земельного податку з юридичних осіб в розмірі 161 440,21 грн.

Не погоджуючись з прийнятими відповідачем податковими повідомленнями - рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що позивачем було подано до податкового органу податкову декларації з плати за землю, а саме:

- № від 31.01.2012 та самостійно задекларовано податкове зобов'язання з плати за землю за 2012 рік в сумі 708 019,19 грн.;

- № від 10.02.2013 та самостійно задекларовано податкове зобов'язання з плати за землю за 2013 рік в сумі 708 019,19 грн.;

- № від 27.01.2014 рік та самостійно задекларовано податкове зобов'язання з плати за землю за 2014 рік в сумі 708 019,19 грн.;

- № від 11.02.2015 рік та самостійно задекларовано податкове зобов'язання з плати за землю за 2015 рік в сумі 884 312,09 грн.

Відповідно до платіжних доручень, які містяться в матеріалах справи, позивачем було в повному обсязі сплачено узгоджену суму грошового зобов'язання за землю за 2012 рік, 2013 рік, 2014 рік та 2015 рік.

Як свідчать матеріали справи, відповідач у липні 2014 року звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до ПАТ «Київопорядкомплект» про стягнення податкового боргу в розмірі 682 437,72 грн., з яких 105 067,85 грн. - заборгованість зі сплати земельного податку.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.10.2014 року по справі № 826/10404/14, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 року, в задоволенні позовних вимог Державній податковій інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві відмовлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.10.2009 року було порушено провадження у справі №44/627-б за заявою ТОВ «Собі»" до ВАТ «Київпорядкомплект» про визнання банкрутом, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника та зупинено виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів, строк виконання яких настав до введення мораторію). Провадження у зазначеній справі припинено згідно постанови Вищого господарського суду України від 09.11.2011 року.

Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2012 року було порушено провадження у справі № 5011-43/10957-2012 за заявою ПАТ «Київський річковий порт» до ВАТ «Київпорядкомплект» про визнання банкрутом, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника та зупинено виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів, строк виконання яких настав до введення мораторію). Провадження у зазначеній справі припинено згідно постанови Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2012 року.

Також, ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.01.2013 року було порушено провадження у справі № 5011-46/7-2013 за заявою ТОВ «Юридична компанія «Брати Гройсман і Козлєвіч», як компанії з управління активами пайового венчурного інвестиційного фонду «Нові технології» недиверсифікованого виду закритого типу ТОВ «Компанія з управління активами «Арт-Капітал Менеджмент» до ВАТ «Київпорядкомплект» про визнання банкрутом, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника та зупинено виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів, строк виконання яких настав до введення мораторію). Провадження у зазначеній справі припинено згідно постанови Київського апеляційного господарського суду від 04.06.2014 року.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16, ст. 110.1, п. 286.2 ст. 286, п. 287.3 ст. 287 ПК України платники податків зобов'язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Платники податків, податкові агенти та/або їх посадові особи несуть відповідальність у разі вчинення порушень, визначених законами з питань оподаткування та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Згідно із визначенням мораторію на задоволення вимог кредиторів, наведеного у статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992р. №2343-XII, з наступними змінами та доповненнями у відповідній редакції на час порушення справи про банкрутством (далі по тексту - Закон №2343-XII), це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону №2343-XII, мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів, що ж стосується зобов'язань поточних кредиторів, то за цими зобов'язаннями згідно із загальними правилами нараховується неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків та зборів (обов'язкових платежів).

Таким чином, мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань, які виникли після введення мораторію, але зупиняє виконання тих грошових зобов'язань, що виникли до моменту введення мораторію.

Аналогічна правова позиція зазначена в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №15 від 18.12.2009 «Про судову практику в справах про банкрутство», в якому зазначено, що за змістом ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), які виникли після введення мораторію; їх виконання для боржника є обов'язковим, але пеня, штраф та інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що застосовуються до платника податків за порушення податкового законодавства, не нараховуються, оскільки ця норма визначає конкретний проміжок часу, який відповідає строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, але ніяк не пов'язаний із його суттю.

Як вбачається з визначення терміну «мораторій», його режим поширюється на ті зобов'язання, термін виконання яких (за визначенням частини 2 статті 251 ЦК України, термін - певний момент у часі) настав (розпочався строк виконання) до дня введення мораторію, тобто якщо початок строку виконання зобов'язань припадає на дату, яка передує введенню мораторію.

Між тим, відповідно до правових норм Закону України від 14.05.1992р. №2343-XII боржник не звільняється від обов'язку щодо виконання поточних зобов'язань, які виникають під час дії мораторію, якому також кореспондується обов'язок кредиторів зараховувати кошти, отримані від боржника виключно в рахунок погашення поточних зобов'язань.

Проте, Державна податкова інспекція у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві не зверталась до Господарського суду міста Києва під час розгляду справи про банкрутство, як кредитор, а в супереч вимогам законодавства нараховувала пеню за рахунок своєчасного надходження плати за землю в рахунок погашення попередніх боргів, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів апеляційної інстанції не бере до уваги твердження апелянта щодо несвоєчасного погашення позивачем самостійно задекларованого податкового зобов'язання, у зв'язку з чим, за даними картки особового рахунку (КОР) позивача станом на 31.12.2011 обліковувався борг на суму 605 664,82грн., виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, що відповідачем не надано, а в матеріалах справи відсутні, копії облікової картки позивача, з детальним визначенням суми боргу за який період даний борг (пеня) виник. Крім того, з акту перевірки не можливо встановити, яким чином та на підставі чого контролюючий орган прийшов до висновку, про порушенням позивачем строку по сплаті земельного податку, оскільки в акті міститься посилання на декларації за 2012 р-2015 р., а в запереченнях відповідача, що борг у позивача виник в 2011, що в свою чергу, суперечить вимогам законодавства.

Разом з тим, зазначені обставини були предметом розгляду в адміністративній справі №826/10404/14 та встановлені в постанові Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.10.2014 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 року.

Відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень № та № від 07.05.2015 підлягають задоволенню.

Щодо зобов'язання відповідача виключити з картки особового рахунку позивача заборгованість по платі за користування надрами місцевого значення та земельного податку по основному платежу, штрафним санкціям та залишку несплаченої пені станом на 02.01.2013 та зобов'язання виключити з картки особового рахунку позивача нараховану пеню за період з 02.01.2013, колегія суддів зазначає наступне.

Як вже зазначалось, контролюючий орган під час дії мораторію поточні платежі позивача по сплаті податку за землю, перераховував в погашення раніше наявної заборгованості та нараховував пеню, як несвоєчасно сплачені податки.

В картці особового рахунку за ПАТ «Київопорядкомплект» рахується пеня, яка безпідставно нараховувалася під час дії мораторію, а тому вищезазначені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку, Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві, як суб'єктом владних повноважень, не надано суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів правомірності своїх дій та оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 вересня 2015 року - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий - суддя М.І. Кобаль

судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова

.

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: Карпушова О.В.

Епель О.В.