Справа № 804/6628/15
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року м. Київ К/800/37452/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Голяшкіна О. В., Сороки М. О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ХайдельбергГраніт Україна" до Дніпропетровського обласного центру зайнятості про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії, касаційне провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Дніпропетровського обласного центру зайнятості на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 червня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2015 року,

у с т а н о в и л а :

У травні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ХайдельбергГраніт Україна" (далі - ТОВ "ХайдельбергГраніт Україна") звернулось до суду з адміністративним позовом до Дніпропетровського обласного центру зайнятості про визнання протиправним та скасування наказу від 15 травня 2015 року № 94.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що суб'єктом владних повноважень всупереч вимог чинного законодавства прийнято наказ від 15 травня 2015 року № 94, яким анульовано дозвіл № 3567 ТОВ "ХайдельбергГраніт Україна" на працевлаштування громадянина Німеччини ОСОБА_1.

Підставою прийняття оскаржуваного наказу, на думку відповідача, слугувало встановлення порушення ТОВ "ХайдельбергГраніт Україна" підпункту 7 пункту 25 Порядку видачі, продовження дії та анулювання дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 437 від 27 травня 2013 року, що полягає у застосуванні праці іноземця чи особи без громадянства на інших умовах, ніж ті, що зазначені у дозволі, або іншим роботодавцем.

Вищезазначений наказ мотивовано тим, що у відповідності до інформації, наданої Київським обласним центром зайнятості встановлено факт застосування праці громадянина Німеччини ОСОБА_1 у Товаристві з обмеженою відповідальністю "КСЛ" на посаді генерального директора згідно з діючим дозволом № 3912 від 03 березня 2015 року.

Позивач вважає протиправним анулювання дозволу на застосування праці іноземців через встановлення факту його праці в іншому підприємстві на підставі отриманого відповідним підприємством дозволу.

У зв'язку з цим, позивач звернувсь до суду з вимогою про скасування наказу № 94 від 15 травня 2015 року.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2015 року, адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано пункт 4.1 наказу № 94 від 15 травня 2015 року, виданого Дніпропетровським обласним центром зайнятості.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Водночас представник ТОВ "ХайдельбергГраніт Україна" у своїх запереченнях зазначає на необґрунтованість касаційної скарги і просить залишити її без задоволення, а судові рішення без змін.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 04 березня 2014 року позивачем отримано дозвіл № 3567 на працевлаштування громадянина Німеччини ОСОБА_1 на посаду генерального директора, термін дії якого до 03 березня 2015 року, що в подальшому продовжений до 03 березня 2016 року.

На підставі вищевказаного дозволу ТОВ "ХайдельбергГраніт Україна" видано наказ від 31 березня 2014 року № 23, відповідно до якого ОСОБА_1 призначено на посаду генерального директора ТОВ "ХайдельбергГраніт Україна".

Однак, Дніпропетровським обласним центром зайнятості отримано від Київського обласного центру зайнятості інформацію про те, що громадянин Німеччини ОСОБА_1 працює на посаді генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "КСЛ" на підставі діючого дозволу від 03 березня 2015 року № 3912.

Враховуючи наведене, 15 травня 2015 року відповідачем прийнято наказ № 94 "Про видачу, продовження дії та анулювання дозволу на застосування праці іноземця та особам без громадянства", пунктом 4.1 якого анульовано дозвіл № 3567 ТОВ "ХайдельбергГраніт Україна" стосовно застосування праці іноземця ОСОБА_1.

Підставою для прийняття оскаржуваного наказу слугувало порушення позивачем підпункту 7 пункту 25 Порядку видачі, продовження дії та анулювання дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 травня 2013 року № 437, що полягає у застосуванні праці іноземця чи особи без громадянства на інших умовах, ніж ті, що зазначені у дозволі, або іншим роботодавцем.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що наявність дозволу на застосування праці громадянина Німеччини ОСОБА_1 на посаді генерального директора ТОВ "КСЛ" не може розцінюватись як обставина, яка свідчить про застосування праці іноземця чи особи без громадянства на інших умовах, ніж ті, що зазначені у дозволі, або іншим роботодавцем, оскільки за різними дозволами, отриманими різними роботодавцями праця однієї і тієї ж особи застосовується виключно тими роботодавцями, які отримали дозвіл та на умовах, визначених цими дозволами.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, який переглянув постанову суду першої інстанції, прийшов до аналогічних висновків та залишив її без змін.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначені висновки судів вважає вірними та такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про зайнятість населення" формування та реалізацію державної політики у сфері зайнятості населення забезпечують у межах своїх повноважень Верховна Рада України, Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади у сфері соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим та Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування.

Головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з формування та реалізації державної політики у сфері зайнятості населення є центральний орган виконавчої влади у сфері соціальної політики.

Основні напрями реалізації державної політики у сфері зайнятості населення розробляються на підставі основних прогнозних параметрів соціально-економічного розвитку України, державних, галузевих та регіональних програм у частині їх впливу на сферу зайнятості населення, на розвиток трудового потенціалу з визначенням механізму їх реалізації.

Координацію і контроль за виконанням основних напрямів реалізації державної політики у сфері зайнятості населення здійснює центральний орган виконавчої влади у сфері соціальної політики за участю центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції.

Відповідальність за виконання основних напрямів реалізації державної політики у сфері зайнятості населення покладається на міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київську та Севастопольську міські державні адміністрації, органи місцевого самоврядування.

За правилами частини четвертої статті 3 Законом України "Про зайнятість населення" іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну для працевлаштування на визначений строк, приймаються роботодавцями на роботу на підставі дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства, виданого в порядку, визначеному цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Застосування праці іноземців та осіб без громадянства в Україні врегульовано статтею 42 Закону України "Про зайнятість населення", якою обумовлено, що підприємства, установи та організації мають право на застосування праці іноземців та осіб без громадянства на території України на підставі дозволу, що видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, на строк до одного року, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Дозвіл роботодавцю на застосування праці іноземця або особи без громадянства видається за умови, що в Україні (регіоні) відсутні кваліфіковані працівники, які спроможні виконувати відповідний вид роботи, або є достатнє обґрунтування доцільності застосування їх праці, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Порядок видачі, продовження дії та анулювання дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства і розмір плати за видачу дозволу, яка зараховується до бюджету Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 18 Порядку видачі, продовження дії та анулювання дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 437 від 27 травня 2013 року, передбачено, що дозвіл видається на строк, зазначений у трудовому договорі (контракті), але не більш як на один рік. Якщо трудовий договір (контракт) є безстроковим, то дозвіл видається на один рік. Дія такого дозволу може бути продовжена необмежену кількість разів на той самий строк.

Згідно з підпунктом 5 пункту 25 вищевказаного Порядку дозвіл анулюється у разі встановлення факту застосування праці іноземця чи особи без громадянства на інших умовах, ніж ті, що зазначені у дозволі, або іншим роботодавцем.

Як вбачається з матеріалів справи, суб'єктом владних повноважень прийнято оскаржуваний наказ № 94 від 15 травня 2015 року, яким анульовано дозвіл № 3567, виданий позивачу на працевлаштування громадянина Німеччини ОСОБА_1 на посаді генерального директора, оскільки Дніпропетровським обласним центром зайнятості встановлено факт застосування праці іноземця чи особи без громадянства на інших умовах, ніж ті, що зазначені у дозволі, або іншим роботодавцем.

Так, матеріалами справи підтверджено, що громадянин Німеччини ОСОБА_1 призначений на посаду генерального директора ТОВ "КСЛ" після отримання дозволу на застосування праці № 3912, який видано 03 березня 2015 року.

Окрім цього, громадянин Німеччини ОСОБА_1 призначений на посаду генерального директора ТОВ "ХайдельбергГраніт Україна" після отримання дозволу на застосування праці № 3567 від 04 березня 2014 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що наявність дозволу на застосування праці громадянина Німеччини ОСОБА_1 на посаді генерального директора ТОВ "КСЛ" згідно з дозволом № 3912 від 03 березня 2015 року не може розцінюватись як обставина, яка свідчить про застосування праці іноземця чи особи без громадянства на інших умовах, ніж ті, що зазначені у дозволі, або іншим роботодавцем, оскільки у відповідності до різних дозволів, а саме: № 3912 від 03 березня 2015 року та № 3567 від 04 березня 2014 року, отриманих різними роботодавцями - ТОВ "КСЛ" та ТОВ "ХайдельбергГраніт Україна", праця однієї і тієї ж особи застосовується виключно тими роботодавцями, які отримали дозвіл та на умовах визначених цими дозволами.

Положеннями Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визнано право іноземців працювати на підприємствах, в установах і організаціях України або займатися іншою трудовою діяльністю на підставах і в порядку, встановлених для громадян України.

Слід зауважити, що чинним законодавством України не передбачено такої підстави для анулювання дозволу на застосування праці іноземців як встановлення факту праці іноземця в іншому підприємстві на підставі отриманого відповідним підприємством дозволу на застосування праці іноземців в даному підприємстві, оскільки пунктом 25 Порядку видачі, продовження дії та анулювання дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства встановлено вичерпний перелік підстав для анулювання дозволу.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Дніпропетровського обласного центру зайнятості залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 червня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Голяшкін

М. О. Сорока