Справа № 807/702/15
Суддя: Гебеш С. А.
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 листопада 2015 рокум. Ужгород№ 807/702/15

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гебеш С. А.

при секретарі Нагорна Л. І.

за участю:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: Закарпатської митниці ДФС України, представник - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці ДФС України про нарахування і виплату різниці у заробітній платі (без премії) та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України 11 листопада 2015 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 16 листопада 2015 року.

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України про визнання неправомірними дій щодо припинення нарахування та виплати різниці у заробітній платі позивачу як посадовій особі митного посту "Чоп - залізничний" Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України з моменту введення в дію наказу Чопської митниці Міндоходів "Про особовий склад" № 93-о від 19.02.2014 року та зобов'язання здійснити перерахунок, нарахування та виплату різниці у заробітній платі у період з 19.02.2014 року по 31.03.2014 року.

27.05.2015 року до суду від представника позивача надійшли доповнення до позовних вимог, в яких просить відшкодувати за рахунок відповідача моральну шкоду в сумі 5000,00 грн. та 1000,00 грн. витрат на правову допомогу.

06.10.2015 року та 27.10.2015 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а також уточнив позовну вимогу щодо строків нарахування та виплати різниці у заробітній платі, а саме: правильним вважати нарахування з 20.02.2014 року по 31.03.2015 року.

Позовні вимоги мотивовані наступним. У відповідності до наказу Чопської митниці Міністерства доходів і зборів України № 93-о від 19.02.2014 року позивача було переведено на ту саму посаду в рамках одного підрозділу, без змін в обсягах роботи та функціональних обов'язках, а також даним наказом зазначено, що переведення здійснити із збереженням раніше встановлених надбавок. Однак, у березні 2014 року нарахування та виплата різниці (без премії) у заробітній платі була безпідставно зупинена і не виплачувалася протягом року. Позивач, шляхом подання колективних звернень та скарг разом з іншими посадовими особами, звертався з листом щодо даного питання до Територіальної державної інспекції з питань праці у Закарпатській області. У листі № 01-13/400 від 14.03.2014 року Територіальна державна інспекція з питань праці у Закарпатській області дійшла висновку, що відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання оплати праці працівників Міністерства доходів і зборів та його територіальних органів" № 597 від 07.08.2013 року (далі - Постанова № 597) різниця між заробітною платою (без премії), яка визначена за умовами праці згідно з н/п актами, що втратили чинність, та розміром заробітної плати, встановленої за новими умовами оплати праці, повинна виплачуватися працівникам за час роботи на займаних посадах, котрі передбачені Додатками 24 та 25 Постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" № 268 від 09.03.2006 року (далі - Постанова № 268) із змінами, і у яких, в зв'язку з переходом на службу в Міндоходів України та прийняттям Постанови № 597, зменшився розмір заробітної плати чи/або грошового забезпечення (без премії). У листі Міністерства соціальної політики України № 217/13/116-11 від 12.06.2014 року, окрім аналогічного попередньому листу роз'яснення, також вказано, що виплата різниці у заробітній платі виплачується працівникам поки вони працюють на займаній посаді. Державна фіскальна служба України листом від 04.03.2015 року за № 4546/6/99-99-05-02-03-15 на адресу Всеукраїнської професійної спілки працівників органів ДФС також надала аналогічні роз'яснення щодо оплати різниці у заробітній платі. Разом з тим, представник позивача зазначав, що зміна назви структурного підрозділу, назви посади, виду структурного підрозділу (з відділу на сектор), що відбулися внаслідок внесення змін до структури та штатного розпису, переведення працівника до іншого, якщо працівник продовжує виконувати ті самі функції, не вважається зміною посади чи зміною істотних умов праці. Міністерство соціальної політики України надало роз'яснення листом № 10562/0/14-14/13 від 17.09.2014 року, що у разі коли зазначеним у Постанові № 597 посадовим особам виплачується різниця між заробітною платою (без премії), грошовим забезпеченням (без премії), визначеними умовами оплати праці згідно з н/п актами, що втратили чинність, та розміром заробітної плати, встановленим за новими умовами оплати праці, виплата цієї різниці зберігається у разі зайняття аналогічної посади. Також, прокуратура Закарпатської області надала відповідь за № 61-2016-1951 вих.14 від 21.11.2014 року, якою повідомила про безпідставне припинення виплат різниці у заробітній платі посадовим особам відповідача. Крім того, позивач зазначає, що відповідачем було порушено його законні права та завдано йому моральних страждань.

В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

25.06.2015 року до суду від відповідача надійшли письмові заперечення проти позову за № 07-70-03-10-10-35/4544 від 25.06.2015 року, в яких зазначає наступне. Позивач працював у відповідача з 04.06.2013 року на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста "Чоп - залізничний". У відповідності до Постанови № 597 та Постанови № 268 позивача 28.10.2013 року було попереджено про зміну істотних умов праці, а саме: системи, розмірів оплати праці (у тому числі посадових окладів, надбавок і доплат) та найменування посад особового складу митниці. З 16.12.2013 року позивача було переведено на посаду старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста "Чоп - залізничний" Чопської митниці Міндоходів. Також, 06.02.2014 року у зв'язку із скороченням штатної чисельності працівників відповідача, позивача було попереджено про можливе наступне звільнення із займаної посади, при цьому позивачу було запропоновано вакантну посаду старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста "Чоп - залізничний" Чопської митниці Міндоходів. Відтак, на підставі особистої заяви позивача, у зв'язку із зміною істотних умов праці, позивач 20.02.2014 року був переведений на посаду старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста "Чоп - залізничний" Чопської митниці Міндоходів. 01.02.2015 року згідно наказу відповідача від 30.01.2015 року № 147-о позивач був призначений в порядку переведення на посаду старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста "Чоп - залізничний" Закарпатської митниці ДФС України. Зазначає, що оплата праці позивача здійснювалась із дотриманням чинного законодавства. Зокрема, переведення працівника в розумінні ч. 1 ст. 32 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України) є укладенням нової трудової угоди, що вказує на наявність підстав для припинення доплат, передбачених п.2 Постанови № 597. Відділи митного оформлення відповідача № 1, № 2, № 3, № 4, працівники яких здійснювали митний контроль як на вантажному напрямку, так і на пасажирському, було замінено на відділи митного оформлення № 1 та № 2, з яких один здійснював митний контроль на вантажному напрямку, а інший - митний контроль пасажирів. Таким чином, позивачу правомірно виплачувалась різниця між заробітною платою до переведення на іншу посаду. Крім того, вважає, що безпідставною є вимога позивача щодо стягнення моральної шкоди та вимога щодо стягнення витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позову та просив відмовити у його задоволенні.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач працював у відповідача з 04.06.2013 року на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста "Чоп - залізничний" Чопської митниці Міндоходів, що підтверджується копією трудової книжки, яка міститься в матеріалах справи.

28.10.2013 року відповідачем було попереджено позивача, що згідно Постанови № 597 та Постанови № 268 відбулася зміна істотних умов праці, а саме: системи, розмірів оплати праці (у тому числі посадових окладів, надбавок і доплат) та найменування посад особового складу митниці. З даним попередженням позивач був ознайомлений особисто 28.10.2013 року, що підтверджується його підписом.

16.12.2013 року позивача було переведено на посаду старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста "Чоп - залізничний", що підтверджується копією трудової книжки, яка міститься в матеріалах справи.

16.12.2013 року відповідачем було прийнято наказ № 499 "Перелік змін № 1 до організаційної структури" Чопської митниці Міндоходів, "Перелік змін № 2 до штатного розпису на 2013 рік" Чопської митниці Міндоходів.

24.01.2014 року відповідачем було прийнято наказ № 28 "Про введення в дію штатного розпису Чопської митниці Міндоходів".

Відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

06.02.2014 року згідно ст. 49-2 КЗпП України у зв'язку із скороченням штатної чисельності працівників відповідача, позивача було попереджено про можливе наступне звільнення із займаної посади, відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України. При цьому, позивачу було запропоновано вакантну посаду старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста "Чоп - залізничний" Чопської митниці Міндоходів.

У відповідності до особистого підпису позивача від 06.02.2014 року на вказаному вище попередженні та його особистої заяви від 06.02.2014 року, яка міститься в матеріалах справи, останній погодився із запропонованою відповідачем вакантною посадою.

На підставі особистої заяви позивача, у зв'язку із зміною істотних умов праці, позивач у відповідності до Наказу від 19.02.2014 року № 93-о з 20.02.2014 року був переведений на посаду старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста "Чоп - залізничний" Чопської митниці Міндоходів, що підтверджується копією трудової книжки, яка міститься в матеріалах справи.

Після чого, 01.02.2015 року згідно наказу відповідача від 30.01.2015 року № 147-о позивач був призначений в порядку переведення на посаду старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста "Чоп - залізничний" Закарпатської митниці ДФС України, звільнивши його з попередньої посади.

В даному випадку, в ході судового розгляду даної справи та з наявних в матеріалах справи доказів, не знайшло свого підтвердження посилання представника позивача на те, що було змінено тільки назву структурного підрозділу відповідача, назву посади та виду структурного підрозділу (з відділу на сектор), відтак, позивача було переведено на ту саму посаду в рамках одного підрозділу, без змін в обсягах роботи і функціональних обов'язках, виходячи з наступного.

У відповідності до наказу відповідача від 24.01.2014 року № 28 було введено в дію штатний розпис на 2014 рік, у зв'язку з чим відбулися зміни істотних умов праці, а саме: система, розміри оплати праці (у тому числі посадових окладів, надбавок і доплат) та найменування посад особового складу митниці. Враховуючи введення в дію наказу від 24.01.2014 року № 28, позивача було повідомлено, що відмова продовжувати роботу у зв'язку із зміною істотних умов праці є підставою для припинення трудового договору відповідно до п.6 ст. 36 КЗпП України.

Згідно наказу Міністерства доходів і зборів України від 28.11.2014 року № 45 (із змінами, внесеними наказом Міндоходів від 23.03.2015 року № 33) "Про реорганізацію Чопської митниці Міндоходів" розпочато реорганізацію Чопської митниці Міндоходів.

У відповідності до п.6 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Згідно Організаційної структури відповідача, затвердженої Міністерством доходів і зборів України 03.10.2013 року, до структурного підрозділу Митний пост "Чоп - залізничний" входили відділи митного оформлення, а саме: № 1, № 2, № 3, № 4 та сектор митного оформлення № 1 (міжнародних поштових та експрес відправлень), працівники яких здійснювали митний контроль як на вантажному напрямку, так і на пасажирському напрямку. Однак, як вбачається з Структури відповідача станом на 01.01.2014 року, затвердженої Міністерством доходів і зборів України 27.12.2013 року, внесено зміни до структурного підрозділу Митний пост "Чоп - залізничний", а саме: створено відділи митного оформлення № 1, № 2 та № 3 (міжнародних поштових та експрес відправлень), з яких один відділ митного оформлення здійснював митний контроль на вантажному напрямку, а інший - митний контроль на пасажирському напрямку. Відтак, з 01.01.2014 року було змінено структуру митного поста "Чоп - залізничний", зазначена реорганізація супроводжувалась зміною трудових обов'язків позивача.

Як встановлено судом з Посадової інструкції старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного посту "Чоп - залізничний" Чопської митниці Міндоходів, яка була затверджена відповідачем 25.02.2014 року, було визначено додаткові обов'язки позивача, які попередньо були відсутні згідно Посадової інструкції старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного посту "Чоп - залізничний" Чопської митниці Міндоходів, затвердженої відповідачем 16.12.2013 року. Відтак, Посадовою інструкцією старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного посту "Чоп - залізничний", яка була затверджена відповідачем 25.02.2014 року до додаткових обов'язків позивача віднесено: реалізація заходів з управління ризиками під час митного контролю та оформлення при переміщенні товарів і транспортних засобів через митний кордон України (п.2.1.2), здійснення обміну електронною інформацією між Укрзалізницею та іншими перевізниками про товари, прийняті ними до перевезення на митну територію України (п.2.2.1.1), реалізація заходів системи раннього попередження виникнення надзвичайних ситуацій у зоні діяльності митного посту (п.2.2.1.4), виконання митних формальностей щодо товарів, які переміщуються через митний кордон України уповноваженими економічними операторами (п.2.2.1.5), виконання спрощених митних процедур відповідно до Митного кодексу України та Рамкових стандартів безпеки та спрощення міжнародної торгівлі (п.2.2.1.6), здійснення державного контролю нехарчової продукції (п.2.2.1.25), виконання митних формальностей щодо комплектних об'єктів (п.2.2.2.7), здійснення митного контролю та митного оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України для забезпечення участі підрозділів Збройних Сил України у проведенні на території України (за межами України) міжнародних військових навчань, (п.2.2.6.2), сприяння митному оформленню товарів і транспортних засобів, що надходять на митну територію України для потреб Чорноморського флоту Російської Федерації, тимчасово розташованого на території України (п.2.2.6.3).

Таким чином, зміна структури і штатного розпису супроводжувалась і зміною трудових функцій позивача, що можна вважати зміною посади, та є підставою для переведення працівника.

Питання заробітної плати позивача регламентувалось Постановою № 268, якою затверджено схеми посадових окладів керівних працівників, спеціалістів і службовців Адміністрації Президента України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, Апарату Верховної Ради України, апарату Національного центру з питань євроатлантичної інтеграції України, Рахункової палати України, апарату Ради національної безпеки і оборони України, апарату Вищої ради юстиції, секретаріату Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Державної судової адміністрації, Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, апарату Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, їх територіальних органів, місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Рахункової палати Автономної Республіки Крим, виборчої комісії Автономної Республіки Крим, міністерств і республіканських комітетів Автономної Республіки Крим, органів прокуратури, судів та інших органів державної влади, згідно з додатками 1 - 47, 55, а також розміри надбавок за ранг державного службовця, дипломатичний ранг, спеціальне звання та окладів осіб рядового і начальницького складу податкової міліції за спеціальні звання та класний чин згідно з додатками 56 - 59.

Разом з тим, 10.09.2013 року набула чинності Постанова № 597, у відповідності до якої були внесені зміни до Постанови № 268.

Пунктом 2 Постанови № 597 передбачено, що у разі зменшення у зв'язку з прийняттям цієї постанови розміру заробітної плати (без премії), грошового забезпечення (без премії) в окремих працівників, умови оплати праці яких визначені цією постановою, на час роботи на займаній посаді виплачується різниця між заробітною платою (без премії), грошовим забезпеченням (без премії), визначеними за умовами оплати праці згідно з нормативно-правовими актами, що втратили чинність, та розміром заробітної плати, встановленим за новими умовами оплати праці.

Таким чином, з аналізу п.2 Постанови № 597 вбачається, що право на отримання різниці між заробітною платою (без премії), грошовим забезпеченням (без премії) мають працівники, які до і після прийняття даної Постанови № 597 перебувають на тій же посаді відповідно до трудової угоди.

Переведення на іншу роботу - це будь-яка зміна трудової функції (спеціальності, кваліфікації чи посади) працівника, місця роботи, а також обумовлених угодою сторін умов трудового договору, що не були викликані змінами в організації виробництва і праці.

Отже, п.2 Постанови № 597 працівникам надано додаткові гарантії збереження рівня заробітної плати, однак, даним нормативно-правовим актом було обмежено надання цих гарантій періодом перебування на тій же самій посаді, яку працівник обіймав на дату набрання чинності Постанови № 597. Зокрема, оплата праці працівникам відповідача здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а розмір відповідних асигнувань визначається на підставі чинних нормативно-правових актів з питань оплати праці.

Згідно ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Згідно ч. 1 ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника, переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором.

Пункт 31 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 року № 9 (далі - Постанова № 9) містить роз'яснення, що переведенням на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором.

Підстави припинення трудового договору визначені ст.ст. 36 - 41, 45 КЗпП України. Серед них немає такої підстави, як переведення працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, передбачене ч. 1 ст. 32 КЗпП України. Оскільки таке переведення не є підставою для припинення трудового договору, йдеться про зміну раніше укладеного трудового договору, що передбачає зміну трудових обов'язків, виконуваної роботи, посади при фактичному продовженні трудових правовідносин.

У відповідності до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Згідно наказу від 19.02.2014 року № 93-о позивача з 20.02.2014 року було переведено на ту саму посаду в рамках одного підрозділу, а саме: на посаду старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста "Чоп - залізничний", відповідно до ст. 32 КЗпП України.

Відтак, трудовий договір позивача було оформлено у вигляді відповідного наказу відповідача від 19.02.2014 року № 93-о про призначення на іншу посаду з однієї сторони та заяви позивача про надання згоди на це призначення з іншого боку.

Таким чином, позивачу правомірно виплачувалась різниця між заробітною платою до переведення його на іншу посаду (на посаду старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста "Чоп - залізничний" Чопської митниці Міндоходів), у зв'язку із зміною істотних умов праці - а саме: до 20.02.2014 року.

Отже, у зв'язку з переведенням відповідача на іншу посаду йому було припинено відповідачем доплати, передбачені п.2 Постанови № 597.

Також, у відповідності до листа Територіальної державної інспекції з питань праці у Закарпатській області від 10.11.2014 року № 01-13/1467, листа Міністерства доходів і зборів України від 11.01.2014 року № 339/7/99-99-05-02-01-17 та листа Міністерства соціальної політики України від 12.06.2014 року № 217/13/116-14 інформаційно зазначено, що різниця у заробітній платі виплачується працівникам за посадою, займаною відповідно до нових умов оплати праці, затверджених Постановою № 597 до того часу, поки вони працюють на займаній посаді і не виплачується у разі переведення його із займаної посади на іншу посаду. Разом з тим, з листа Територіальної державної інспекції з питань праці у Закарпатській області від 10.11.2014 року № 01-13/1467 вбачається, що працівники, які наказом відповідача (за їх згодою) були переведені на посади в новоутворені структурні підрозділи - на її думку не мають права на доплату, передбачену п.2 Постанови № 597, оскільки переведення працівника в розумінні ч. 1 ст. 32 КЗпП України слід кваліфікувати як укладення нової трудової угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 КЗпП України при переведенні працівника на іншу постійну нижчеоплачувану роботу за працівником зберігається його попередній середній заробіток протягом двох тижнів з дня переведення.

Так як позивач з часу прийняття вказаної вище постанови та до 20.02.2014 року перебував на тій же посаді та виконував роботу, передбачену трудовим договором, то йому виплачувалась різниця між заробітною платою (без премії) визначеними за умовами оплати праці згідно з нормативно-правовими актами, що втратили чинність, та розміром заробітної плати, встановленим за новими умовами оплати праці.

З 20.02.2014 року відбулась зміна трудових обов'язків, виконуваної роботи позивача, пов'язаної з його переведенням на іншу посаду, а тому суд робить висновок про правомірність дій відповідача щодо припинення виплати різниці у заробітній платі.

Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь заподіяної йому моральної шкоди, то в задоволенні таких слід відмовити, оскільки підстав для визнання дій останнього, щодо припинення нарахування та виплати різниці у заробітній платі за спірний період немає і в задоволенні цих позовних вимог судом відмовлено, тому в даному випадку відсутні законні підстави для визначення розміру та стягнення моральної шкоди, так як така шкода позивачу з боку відповідача не завдана.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Виходячи з викладеного вище, суд приходить висновку, що позивачем не надано суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат за наслідками відмови у задоволенні позову, суд наголошує на наступному.

Згідно ч. 1 ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно до ч. 2 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Отже, у зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, не підлягають стягненню з відповідача - суб'єкта владних повноважень витрати на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 11, 70, 71, 86, 94, 160, 161, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні уточненого адміністративного позову ОСОБА_1 до Закарпатської митниці ДФС України про нарахування і виплату різниці у заробітній платі (без премії) та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд, який ухвалив постанову. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя C.А. Гебеш