Справа № 2604/25643/12
Суддя: Савлук Т. В.
Дата ухвалення: 2013-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2013 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, третя особа: Управління пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва про закінчення виконавчого провадження, зобов'язати прийняти виконавчий лист до виконання, та відшкодувати моральну шкоду,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з адміністративним позовом, до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про визнання незаконною та скасувати постанову державного виконавця Відділу приміського виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом №2-а-548/2009, виданий 01.06.2011 року Дніпровським районним судом міста Києва, про зобов'язання Управління пенсійного фонду України у Дніпровського районі м. Києва нарахувати та виплатити ОСОБА_1, як дитині війни щомісячну державну соціальну надбавку в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, передбачену ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року з урахуванням проведених виплат; зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві прийняти до виконання виконавчий лист №2-а-548/2009, виданий 01.06.2011 року Дніпровським районним судом міста Києва, про зобов'язання Управління пенсійного фонду України у Дніпровського районі м. Києва нарахувати та виплатити ОСОБА_1, як дитині війни щомісячну державну соціальну надбавку в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, передбачену ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, з урахуванням проведених виплат, та відкрити виконавче провадження; стягнути з відповідача на свою користь заподіяну моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., а також судові витрати».

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в провадженні старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції м. Києва Мурихіна С.В. знаходився виконавчий лист Дніпровського районного суду м. Києва № 2-а-548/11, виданий 01.06.2011 року про зобов'язання боржника - Управління пенсійного фонду України у Дніпровського районі м. Києва нарахувати та виплатити ОСОБА_1, як дитині війни щомісячну державну соціальну надбавку в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, передбачену ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, з урахуванням проведених виплат. Після відкриття виконавчого провадження, ще 14 червня 2011 року, належній йому грошові кошти згідно судового рішення в процесі виконавчого провадження боржником не виплачені протягом тривалого часу з дня відкриття виконавчого провадження за відсутності грошових коштів. Разом з тим, 28 грудня 2011 року старшого державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції м. Києва Мурихіним С.В. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. При цьому, у постанові містяться посилання на лист боржника про перерахунок, але без фактичної виплати коштів, що явно суперечить чинному законодавству. Відповідач всі свої обов'язки що визначені законодавством, не виконав, таким чином посадова особа відповідача внесла до офіційного документу неправдиві відомості, оскільки фактично судове рішення не виконане і позивачу грошові кошти не перераховано, тому вважає, що постанова державного виконавця має бути визнана незаконною та зобов'язано держаного виконавця прийняти виконавчий лист до виконання та відкрити виконавче провадження.

Крім того, позивач вважає, що неправомірними діями відповідача, йому було завдано моральну шкоду, обґрунтовуючи вимоги в цій частині, зазначає, що порушення його прав та інтересів спричинює йому моральну шкоду, яка виявляється у психологічному перевантаження, усвідомлюючи факт своєї правової незахищеності і особистої залежності від свавілля службових осіб відповідача, тому враховуючи безмежну кількість переживань та нервових напружень, які він змушений витерпіти внаслідок неправомірних дій відповідача, завдану моральну шкоду оцінює в розмірі 10 000,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, в подальшому в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача - Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, до суду не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористався.

Представник третьої особи Управління пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва, в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, з підстав викладених у запереченнях на позов, які приєднано до матеріалів справи. (а.с. 88-89)

Відповідно до частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 липня 2009 року Дніпровський районним судом міста Києва винесена постанова суду, відповідно до якої, позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києві про поновлення пропущеного строку для звернення до суду та зобов'язання нарахувати та виплатити недоплачену щомісячну державну соціальну надбавку, як дитині війни задоволено частково. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м./ Києва нарахувати та виплатити ОСОБА_1, як дитині війни, щомісячну державну соціальну надбавку в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, передбачену ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з урахуванням проведених виплат. В іншій частині позовних вимог відмовлено. (а.с. 27-31)

З метою примусового виконання постанови суду, Дніпровським районним судом м. Києва, видано виконавчий лист №2-а-548/2009 від 01.06.2011 року яким зобов'язано Управління пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва нарахувати та виплатити ОСОБА_1, як дитині війни, щомісячну державну соціальну надбавку в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, передбачену ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з урахуванням проведених виплат.

Відповідно до статті 14 КАС України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця. При цьому, вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, що відповідає конституційному положенню щодо обов'язковості виконання судових рішень на всій території України (ст. 124 Конституції України).

Згідно зі ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження», на Підрозділ примусового виконання рішень відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції покладається виконання рішень, за якими:

1) боржниками є територіальні підрозділи центральних органів виконавчої влади, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, міські, районні, міжрайонні, інші прирівняні до них прокуратури, військові прокуратури гарнізонів, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи;

2) сума зобов'язання становить від трьох до десяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 червня 2011 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Мурихіним С.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №27229936, з примусового виконання виконавчого листа № 2-а-548/2009, виданого Дніпровським районним судом міста Києва 01 червня 2011 року, про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва нарахувати та виплатити ОСОБА_1, як дитині війни, щомісячну державну соціальну надбавку в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, передбачену ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з урахуванням проведених виплат. (а.с. 23-24)

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у 3-денний строк надсилається сторонам та суду або іншому органу (посадовій особі), які видали виконавчий документ.

Так, 28 грудня 2011 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Мурихіним С.В. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №27229936 на підставі проведення перерахунку пенсії, згідно повідомлення Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва від 18.08.2011 року №17557/08. (а.с. 25)

Відповідно до Листа Головного управління юстиції у м. Києві від 29 жовтня 2012 року №М-5562, на звернення гр. ОСОБА_1 щодо виконання виконавчого листа №2-а-548/2009 від 01.10.2012 року, надано інформацію, що згідно повідомлення Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва від 18 серпня 2011 року № 17557/08 рішення суду виконано. У відповідності до вимог п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем 28.12.2011 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження а копію постанови направлено до суду та сторонам виконавчого провадження . (а.с. 68)

За правовою логікою, подальшу дії щодо виплати позивачу призначених виплат повинен здійснити Київський міський центр по нарахуванню та здійснення соціальних виплат, який за вищевказаним виконавчим документом не є боржником, але в свою чергу сформував список нарахованої грошової допомоги, в тому числі позивачу, згідно з яким відповідно до відомостей паспортів бюджетних програм у встановленому обсязі фінансування та відповідно до розміру соціальних виплат буде автоматично здійснена ця виплата, оскільки бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який набирав чинності з 01.01.2013 року, визначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Паспортом бюджетної програми на 2013 рік за КПКВК 2501150, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України та Міністерством фінансів України від 19.03.2013 року № 131/410, кошти на виконання рішень судів щодо виплати щорічної разової грошової допомоги не передбачені. А відповідно до ч. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів здійснюють платежі в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та орган и місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що посилання ОСОБА_1 на те, що постанова про закінчення виконавчого провадження вмотивована листом боржника про перерахунок, але без фактичної виплати коштів, що явно суперечить чинному законодавству, є необґрунтованим, оскільки позивачем не надано суду доказів, що УПФ у Дніпровському районі м. Києва здійснено позивачу перерахунок соціальної допомоги з порушенням вимог Закону та не у відповідність до резолютивної частини судового рішення.

За таких обставин, з врахуванням наявних матеріалів справи, суд дійшов висновку, що в діях старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві Мурихіна С.В. відсутні дії, які б свідчили про неправомірність прийнятих ним рішень, а сукупність дій та заходів, здійснені у межах наданих повноважень з використанням наданих йому прав, що були направлені на реальне виконання рішення суду з метою захисту інтересів стягувача, тому постанова про закінчення виконавчого провадження скасуванню не підлягає.

Тобто, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), тобто у відповідності до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України

В порядку ст.181 Кодексу адміністративного судочинства України розглядаються скарги на дії або бездіяльність державної виконавчої служби у разі невиконання або неналежного виконання судового рішення, прийнятого відповідно до норм Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини другої статті 11 Кодексу Адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Як убачається з матеріалів справи, позивач, як стягувач, в межах процедури виконавчого провадження, звернувся до Відділу примусового викання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві із заявою про примусове виконання виконавчого листа виданого Дніпровським районним судом м. Києва Дніпровського районного суду міста Києва по справі №2-а-548/11, державним виконавцем закінчено виконавче провадження, у зв'язку з проведенням перерахунку позивачу.

Разом з тим, вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача прийняти до виконання виконавчий лист №2-а-548/2009 від 01.06.2011 року, задоволенню не підлягають, оскільки, суд не вправі зобов'язувати державного виконавця або відповідну посадову особу державної виконавчої служби до вчинення тих дій, які не передбачені Законом України «Про виконавче провадження», та відносяться до виключної компетенції відповідної посадової особи органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутись до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законами не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Як убачається зі змісту заявлених позовних вимог, позивачем окремо заявлені вимоги щодо відшкодування за рахунок відповідача Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. (а.с. 1-3)

Способом захисту інтересів осіб в адміністративному судочинстві є визнання дій (бездіяльності) та рішень неправомірними, їх скасування, покладення обов'язку поновити порушене право.

З огляду положень статей 21, 105, 162 КАС України, адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу владних повноважень (його посадової особи), зобов'язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішенням, дією або бездіяльністю. Оскільки захист інтересів осіб в адміністративному судочинстві має бути спрямований на поновлення прав та інтересів позивача.

Так, згідно з ч. 2, абзацом 2 ч. 3 ст. 23, ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень статті 11 Закону «Про державну виконавчу службу» № 202/98-ВР шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Як зазначено у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

З аналізу викладених положень та урахування ч. 2 ст. 21 КАС України суд прийшов до висновку, що позивачем не надано суду будь-яких доказів, які б підтвердили факт завдання позивачу моральної шкоди. Крім того позивачем не зазначено, які саме протиправні діяння Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, вчинені після подання стягувачем заяви про примусове виконання судового рішення, що вступило в законну силу, знаходяться в причинному зв'язку зі шкодою, що дійсно наступила й підлягає компенсації за рахунок відповідача, та не навів її розрахунок.

Відповідно до положень частини першої статі 3 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Враховуючи викладене, суд, діючи в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, третя особа: Управління пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва про визнання незаконною постанову про закінчення виконавчого провадження, зобов'язати прийняти виконавчий лист до виконання, та відшкодувати моральну шкоду є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 1, 2, 8, 11, 17, 21 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 1, 2, 3, 4, 11, 14, 21, 105, 122, 128, 159-163, 162, 167, 181 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

п о с т а н о в и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, третя особа: Управління пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва про визнання незаконною постанову про закінчення виконавчого провадження, зобов'язати прийняти виконавчий лист до виконання, та відшкодувати моральну шкоду - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена сторонами до Київського апеляційного адміністративного суду через Дніпровський районний суд м. Києва у 10-ти денний термін з дня отримання копії постанови.

С у д д я :