Справа № 2а-12947/09/2670
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2010-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Вн. № < Внутрішній Номер справи >
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 січня 2010 року 14:15 № 2а-12947/09/2670
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. при секретарі судового засідання Погрібніченко Ю. М. вирішив адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Служби безпеки України
про зобов`язання вчинити певні дії

Обставини справи:

ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з вимогами про визнання протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо не затвердження переліку посад, час роботи на яких зараховується до вислуги років для призначення пенсії; про зобов`язання відповідача надати до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві документи, необхідні для нарахування позивачу пенсії з урахуванням вислуги років, яка б включала час роботи на посадах інженера і техніка у військовій частині № НОМЕР_1 та Українському науково-дослідному інституті спецтехніки Служби безпеки України у період з 15.03.1988р. по 18.01.1995р.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 13.10.2009р. адміністративний позов ОСОБА_1 передано до Окружного адміністративного суду міста Києва з урахуванням вимог ст. ст. 18, 22 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.10.2009р. адміністративний позов ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії прийнято до провадження.

В судовому засіданні 20.01.2010р. позивач підтримав позов у повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб`та зазначає, що дії відповідача в частині не затвердження переліку посад, час роботи на яких зараховується до вислуги років для призначення пенсії не відповідають вимогам Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», а також принципу юридичної визначеності.

Відповідач позов не визнав, представником подані письмові заперечення на позовну заяву, які залучені до матеріалів справи. В обґрунтування заперечень представник відповідача вказав, що Законом України від 04.04.2006р. «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців`статтю 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб`викладено у новій редакції. Так, зокрема згідно з пунктом «и`частини першої даної статті особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначених пунктах "б" - "д" статті 12 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки України, Управління державної охорони України, органи внутрішніх справ, державну пожежну охорону, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України, органи і підрозділи цивільного захисту, податкову міліцію або Державну кримінально-виконавчу службу України на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, затверджуваними відповідно Службою безпеки України, Управлінням державної охорони України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Державною податковою адміністрацією України та Державним департаментом України з питань виконання покарань. Проте, перелік посад, час роботи яких зараховується до вислуги років для призначення пенсії згідно з пунктом «и`ст. 17 вказаного Закону Службою безпеки України не розроблений, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Крім того, заперечуючи проти позову представник відповідача наполягав на застосуванні до позивача наслідків пропуску строку звернення до адміністративного суду, посилаючись при цьому на норми ст. ст. 99 100 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

З 15.03.1988р. по 30.09.1993р. ОСОБА_1 працював на посадах техніка 1 категорії та інженера військової частини № НОМЕР_1 , яка згідно довідки від 22.05.2007р. № 16/9-ОК відносилась до апарату органів управління військовими формуваннями.

З 01.10.1993 по 18.01.1995р. позивач працював на посаді старшого інженера в Українському науково-дослідному інституті спецтехніки Служби безпеки України.

Наказом Служби безпеки України від 18.01.1995р. № 37-ос «По особовому складу`з 18.01.1995р. позивач був прийнятий на військову службу до Служби безпеки України, яку проходив у підрозділах урядового зв`язку Служби безпеки України до 31.12.2006р.

З 01.01.2007р. ОСОБА_1 проходив службу в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Наказом Голови Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 31.03.2008р. № 138-ос «Про особовий склад`з 30.03.2008р. позивача було звільнено з військової служби у запас Збройних сил України на підставі підп. 1 п. 92 Положення про проходження служби в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2006р. № 1828.

Після звільнення позивачу була призначена пенсія за вислугу років відповідно до п. «б`ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Проте, як вбачається з матеріалів справи, встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами час роботи позивача з 15.03.1988р. по 18.01.1995р. на посадах інженера та техніка в державних органах не зараховано до вислуги років для призначення пенсії.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно п. «и`ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб`особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначених пунктах "б" - "д" статті 12 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки України, Управління державної охорони України, органи внутрішніх справ, державну пожежну охорону, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України, органи і підрозділи цивільного захисту, податкову міліцію або Державну кримінально-виконавчу службу України на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, затверджуваними відповідно Службою безпеки України, Управлінням державної охорони України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Державною податковою адміністрацією України та Державним департаментом України з питань виконання покарань.

Твердження представника відповідача про відсутність затвердженого переліку посад, час роботи на яких зараховується до вислуги років для призначення пенсії згідно з пунктом «и`ч. 1 ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб`судом до уваги не приймаються, виходячи з наступного.

Відсутність строку розробки та затвердження переліку посад не може бути підставою для скасування гарантій формування вислуги років для військовослужбовців передбаченої Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Крім того, судом враховано принцип юридичної визначеності, який не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v/ Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мат змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.

При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це надання військовослужбовцям певних гарантій, а саме реалізацію права військовослужбовців на зарахування до військової служби роботи в державних органах на посадах згідно з затвердженими списками, що визначається за правилами, встановленими п. «и`ч. 1 ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача надати до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві документи, необхідні для нарахування позивачу пенсії з урахуванням вислуги років, яка б включала час роботи на посадах інженера і техніка у військовій частині № НОМЕР_1 та Українському науково-дослідному інституті спецтехніки Служби безпеки України у період з 15.03.1988р. по 18.01.1995р.

Щодо клопотання представника відповідача про застосування до ОСОБА_1 наслідків пропуску строку звернення до адміністративного суду у зв`язку з тим, що про порушення своїх прав він дізнався 31.03.2008р., оскільки до цього часу позивачу було складено розрахунок вислуги років, проте до суду позивач звернувся лише 17.09.2009р. тобто з пропущенням річного строку звернення до суду, суд зазначає про наступне.

Відповідно до ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи 14.05.2009р. Деснянським районним судом міста Києва вирішено адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про зобов`язання вчинити дії. В судовому засіданні встановлено, що під час розгляду даного адміністративного позову позивачу стало відомо про відсутність переліку посад, час роботи на яких зараховується до вислуги років для призначення пенсії згідно з пунктом «и`ч. 1 ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

У зв`язку з чим 27.05.2009р. позивач звернувся до Служби безпеки України з клопотанням з метою точного з`ясування наявності чи відсутності відповідного переліку посад. Листом від 27.06.2009р. позивача повідомили, що станом на 27.06.2009р. в Службі безпеки України перелік посад, час роботи на яких зараховується до вислуги років для призначення пенсії відсутній, а тому суд приходить до висновку, що про порушення прав та інтересів позивач дізнався 27.06.2009р.

До суду ОСОБА_1 звернувся 17.09.2009р., що підтверджується штемпелем Деснянського районного суду міста Києва, тобто без пропущення річного строку звернення до суду, а тому суд не може враховувати позицію представника відповідача про порушення позивачем вимог ст. 99 КАС України.

Вимога про визнання протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо не затвердження переліку посад, час роботи на яких зараховується до вислуги років для призначення пенсії задоволенню не підлягає, оскільки розпорядженням Служби безпеки України від 16.09.2008р. № 505 створено робочу групу, якою здійснюється підготовка переліку посад, час роботи на яких зараховується до вислуги років для призначення пенсії, а тому відсутні підстави для визнання бездіяльності відповідача в частині не затвердження переліку посад протиправною.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Аналізуючи вищезазначені норми законодавства та досліджуючи докази по справі, суд прийшов до висновку, що вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити частково адміністративний позов.

2.Зобов`язати Службу безпеки України надати до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві документи, необхідні для нарахування позивачу пенсії з урахуванням вислуги років, яка б включала час роботи на посадах інженера і техніка у військовій частині № НОМЕР_1 та Українському науково-дослідному інституті спецтехніки Служби безпеки України у період з 15.03.1988р. по 18.01.1995р.

3. Відмовити у задоволенні іншої частини вимог.

Судові витрати в сумі 3,40 грн. присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя В.І. Келеберда

Дата складення повного тексту рішення суду - 25.01.2010р.