Справа № 152/1764/15-а
Суддя: Строгий І. Л.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 152/1764/15-а
Постанова

іменем України

24 листопада 2015 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого - Строгого І.Л.,

за участі:

секретаря - Палій М.Д.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Титаренка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Шаргородському районі Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із указаним адміністративним позовом.

Позов обґрунтований тим, що позивач з 4 листопада 2007 року перебуває на обліку в УПФУ у Шаргородському районі Вінницької області (далі - відповідач), як отримувач пенсії по інвалідності третьої групи загального захворювання, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У квітні 2015 року позивач у телефонному режимі отримав від працівників відповідача інформацію про те, що з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» йому припинено виплату пенсії, оскільки він працює державним реєстратором Реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції, тобто є державним службовцем і працює на посаді, що дає право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

Починаючи з квітня по жовтень 2015 року пенсія позивачу не виплачувалась, що, власне і стало підставою для звернення до суду з цим позовом, у якому ставиться питання про визнання дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу, як інваліду ІІІ групи загального захворювання з 1 квітня 2015 року неправомірними та зобов'язати відповідача поновити виплату позивачу пенсії, як інваліду ІІІ групи загального захворювання з 1 квітня 2015 року.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на ті самі обставини, що і у позові.

Відповідач у письмових запереченнях на позовну заяву (а.с. 23) та представник відповідача Титаренко О.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Свою позицію відповідач обґрунтовує тим, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» внесено зміни до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно з якими тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року:

- у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються;

- у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Отже, на думку відповідача, оскільки позивач працює на посаді, передбаченій Законом України «Про державну службу», пенсія, призначена йому на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», не повинна виплачуватися до 31 грудня 2015 року.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини.

Із трудової книжки позивача НОМЕР_2 вбачається, що з 1 липня 2013 року по теперішній час він працює державним реєстратором Реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, ця посада відноситься до посад державних службовців(а.с. 10-12).

Позивач є інвалідом третьої групи загального захворювання, у зв'язку із чим йому призначено пенсію по інвалідності, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1, виданим 25 лютого 2011 року довічно та довідкою до акта огляду МСЕК Серія 10 ААА №681797 (а.с. 8, 9).

Зазначені вище обставини підтверджуються також документами, що містяться в оглянутій у судовому засіданні пенсійній справі позивача.

Із довідки від 2 листопада 2015 року № 2052, виданої відповідачем та його ж листа від 29 жовтня 2015 року № 45-П вбачається, що з січня по березень 2015 року позивачу виплачувалася пенсія по інвалідності, проте на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з 1 квітня 2015 року виплату пенсії позивачу призупинено до 31 грудня 2015 року (а.с. 13, 14).

З огляду на установлені обставини, визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із такого.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, у тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовими актами.

З 1 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», підпунктом 2 пункту 12 розділу 1 якого внесено зміни до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року:

- у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються;

- у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Окрім того, згідно з пунктом 2 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Відповідач вважає, що оскільки позивач працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», то в період з 1 квітня по 31 грудня 2015 року пенсія, призначена згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплачуватись не повинна.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що станом на 1 квітня 2015 року посада, на якій працює позивач, дійсно давала право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не виплачуючи позивачу пенсію, починаючи з 1 квітня 2015 року.

Водночас, згідно з пунктом 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Станом на 1 червня 2015 року та на день розгляду цієї справи Верховна Рада України не ухвалила закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, а отже, починаючи з 1 червня 2015 року втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

Таким чином, з 1 червня 2015 року особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», у тому числі позивачу, пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а тому з цієї дати відсутні будь-які законодавчі перешкоди для виплати позивачу пенсії по інвалідності.

З огляду на викладене, суд вважає, що бездіяльність відповідача, яка полягає у не виплаті позивачу з 1 червня 2015 року пенсії, як інваліду третьої групи загального захворювання, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є протиправною.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 2 ст. 11 КАС України встановлено, що суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Отже, оскільки судом установлено протиправність бездіяльності відповідача, то з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне адміністративний позов задовольнити частково, вийшовши за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не виплаті позивачу з 1 червня 2015 року пенсії, як інваліду третьої групи загального захворювання, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та зобов'язати відповідача з 1 червня 2015 року відновити виплату позивачу зазначеної пенсії.

При цьому, на переконання суду, саме у такий спосіб права, свободи та охоронювані законом інтереси позивача будуть адекватно захищені, а отже буде досягнуто мети адміністративного судочинства, визначеної у частині першій статті 2 КАС України, суть якої полягає, зокрема, у захисті прав, свобод та інтересів фізичних осіб, у сфері публічно-правових відносин від порушень органів місцевого самоврядування, при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого та неупередженого розгляду адміністративної справи.

Що стосується вимог позивача про визнання незаконними дій відповідача, починаючи з 1 квітня 2015 року та про його зобов'язання поновити виплату позивачу пенсії саме з цієї дати, то на переконання суду, позов в цій частині задоволений бути не може, оскільки судом встановлено, що з 1 квітня 2015 року по 31 травня 2015 року включно, відповідач діяв відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Керуючись статтями 2, 11, 69-72, 76, 79, 86, 158-163, 167 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у Шаргородському районі Вінницької області, яка полягає у не виплаті ОСОБА_1 з 1 червня 2015 року пенсії, як інваліду третьої групи загального захворювання, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Шаргородському районі Вінницької області з 1 червня 2015 року відновити виплату ОСОБА_1 пенсії, як інваліду третьої групи загального захворювання, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У решті позову відмовити.

Згідно зі статтями 186, 254 КАС України апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 24.11.2015.

Суддя І.Л.Строгий