Справа № 2а-165/11
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року м. Київ К/800/32687/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Голяшкіна О.В., Сороки М.О.,

розглянувши у письмовому провадженні в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито,

за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на постанову Приморського районного суду міста Одеси від 20 травня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2015 року,

у с т а н о в и л а :

У листопаді 2010 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що відповідно до Закону України від 18 листопада 2004 року № 2195-ІV «Про соціальний захист дітей війни» (далі - Закон про соціальний захист дітей війни) він має статус дитини війни. Частиною першою статті 6 цього Закону, що набрав чинності з 1 січня 2006 року, дітям війни встановлено підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Однак відповідач не виконує вимог указаного Закону та не виплачує пенсію у підвищеному розмірі.

Вважаючи таку бездіяльність незаконною, позивач просив визнати відмову відповідача нарахувати та виплатити щомісячну державну соціальну допомогу «Дітям війни» безпідставною та зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити йому підвищення до пенсії як дитині війни за період з 9 липня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня по 31 грудня 2008 року та з 1 січня по 31 грудня 2009 року, з 1 січня 2010 року по час звернення до суду.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2015 року, позовні вимоги задоволено частково.

Визнано відмову Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області виплатити ОСОБА_1 щомісячну державну соціальну допомогу, як дитині війни протиправною.

Зобов'язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Одеській області провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в повному обсязі за період з 16 травня 2010 року по 20 травня 2011 року.

У решті позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

У касаційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить скасувати їх рішення та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

За приписами частини другої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач оскаржує рішення судів першої та апеляційної інстанцій лише в частині задоволення позову. Однак колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішень судів першої і апеляційної інстанцій у повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що Головну управління Пенсійного фонду України в Одеській області з 1 січня 2006 року по 20 травня 2011 року на порушення статті 6 Закону про соціальний захист дітей війни безпідставно не здійснювало позивачу нарахування щодо підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Висновки судів відповідають обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_1, який народився 6 травня 1941 року, отримує пенсію. Відповідно до статті 1 Закону про соціальний захист дітей війни позивач має правовий статус дитини війни. Крім того, згідно зі статтею 6 цього Закону він має право на підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно з пунктом 1 розділу ІV «Прикінцеві положення» Закону про соціальний захист дітей війни цей Закон набирає чинності з 1 січня 2006 року. Частиною першою статті 6 цього Закону встановлено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Проаналізувавши соціальне законодавство, яке діяло в цей період, суди попередніх інстанцій правомірно та обґрунтовано задовольнили позов частково.

Дія статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни" на 2010 рік Законом України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» не зупинялась.

У 2010 році до спірних правовідносин не повинна застосуватись Постанова Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 530 «Про питання соціального захисту окремих категорій громадян», оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України «Про соціальний захист дітей війни» залежить від розміру мінімальної пенсії за віком, а ні розмір мінімальної заробітної плати.

Отже, нарахування та виплата у 2010 році дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

За таких обставин обґрунтованими та законними є висновки судів про задоволення позову, зокрема визнання неправомірними дій відповідача і зобов'язання здійснити перерахунок підвищення пенсії позивачу на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з 16 травня 2010 року.

Зі статті 6 Закону про соціальний захист дітей війни випливає, що під час визначення розміру підвищення пенсії за основу її нарахування береться розмір мінімальної пенсії за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене правильними є висновки судів попередніх інстанцій щодо невзяття до уваги положень частини третьої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на підвищення пенсії виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтею 6 Закону про соціальний захист дітей війни.

Положення статті 7 Закону про соціальний захист дітей війни, якою передбачено, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, та на яку посилається відповідач, обґрунтовуючи свою бездіяльність щодо непідвищення пенсії тим, що кошти до Пенсійного фонду України з державного бюджету не надходили, колегія суддів не бере до уваги з таких підстав.

Статтею 88 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» установлено, що в разі недостатності виділених із Державного бюджету України коштів за бюджетними програмами, пов'язаними з розмежуванням джерел виплати пенсій між Державним бюджетом України та Пенсійним фондом України, пенсії, визначені законодавством для відповідних категорій громадян, виплачуються у повному обсязі за рахунок власних надходжень Пенсійного фонду України. Тобто цією нормою по-іншому врегульовано питання щодо фінансування забезпечення такої гарантії, як підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. І оскільки ця норма прийнята пізніше, то вона має пріоритет над нормою, закладеною у статті 7 Закону про соціальний захист дітей війни.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують указаних висновків судів попередніх інстанцій.

З урахуванням викладеного рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх скасування чи зміни немає.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду міста Одеси від 20 травня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2015 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Смокович

Судді О.В. Голяшкін

М.О. Сорока