Справа № 819/2903/15
Суддя: Подлісна І.М.
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/2903/15

19 листопада 2015 р.м. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючої судді Подлісної І.М. , судді Ходачкевич Н.І. , судді Шульгача М. П.

при секретарі судового засідання Дармограй Н.М.

за участю:

представника відповідача Кабінету Міністрів України Хамула М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної судової адміністрації України, Головного управління Державного казначейства України у Тернопільській області, Апеляційного суду Тернопільської області, Кабінету Міністрів України про зобов'язання проведення перерахунку та виплати заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної судової адміністрації України, Головного управління Державного казначейства України у Тернопільській області, Апеляційного суду Тернопільської області про зобов'язання проведення перерахунку та виплати заробітної плати.

Ухвалою від 13.10.2015 року залучено в якості відповідача Кабінет Міністрі України.

З врахуванням уточнень до позовної заяви, представник позивача просив зобов'язати Державну судову адміністрацію України вжити заходи для перерахування та виплати позивачу заробітної плати відповідно до положень ст.ст. 144, 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», починаючи з 26.10.2014 року, в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, з врахуванням п'ятої категорії державного службовця з 09 лютого 2015року із коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадового окладу працівників апарату суду з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення, надбавка за вислугу років, тощо), посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців, надавши бюджетні асигнування на доплату заробітної плати на рахунок апеляційного суду Тернопільської області та нараховувати її; зобов'язати Головне управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області перерахувати на рахунок апеляційного суду Тернопільської області для виплати недоплачені грошові кошти; зобов'язати Апеляційний суд Тернопільської області нарахувати та виплатити позивачу заробітну плату відповідно до положень ст.ст. 144, 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», починаючи з 26.10.2014 року, в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, а з 09 лютого 2015 року з врахуванням п'ятої категорії державного службовця із коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадового окладу працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців; зобов'язати Кабінет Міністрів України збільшити видатки та перерахувати їх на рахунок Державної судової адміністрації України в межах ст.ст. 144, 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що бездіяльність відповідачів є несправедливою і дискримінаційною стосовно нього, як працівника апарату суду, посадовий оклад якого залишається на рівні однієї мінімальної заробітної плати відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів». Однак, Законом України "Про судоустрій і статус суддів" та Закон України "Про державну службу" чітко врегульовано, що з 26.10.2014 року законодавче визначений розмір посадового окладу позивача, який становить не менше 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду з врахуванням п'ятої категорії державного службовця із коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовому окладу працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, 16.09.2015 року через канцелярію суду подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача - апеляційного суду Тернопільської області в судове засідання не з'явився, подавши через канцелярію суду клопотання про розгляд справи без участі представника.

Представник Державної судової адміністрації України в судове засідання не з'явився, подавши клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні без участі їхнього представника. Згідно письмових заперечень проти позову, вбачається, що ОСОБА_3 не перебуває у трудових відносинах з Державною судовою адміністрацією України. Відносини між ними в частині оплати праці не виникають, оскільки згідно із діючим законодавством заробітна плата виплачується працівникові за виконану ним роботу власником або уповноваженим ним органом. У даному випадку голова Апеляційного суду Тернопільської області видає відповідний наказ на підставі акта про призначення на посаду та визначає розміри заробітної плати з дотриманням норм і гарантій в оплаті праці відповідно до приписів чинного законодавства. Позивачеві заробітна плата нараховується та виплачується Апеляційним судом Тернопільської області. Таким чином, Державною судовою адміністрацією України не порушено права позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Представник Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області в судове засідання не з'явився, подавши клопотання про розгляд справи за його відсутності, просить в задоволені позову відмовити згідно письмових заперечень на адміністративний позов, де зазначено, що вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки п. 4 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» визначено, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи.

Представник Кабінету Міністрів України в задоволені позову просив відмовити, вказавши, на безпідставність заявлених позовних вимог до Кабінету Міністрів України стосовно зобов'язання Кабінету Міністрів України збільшити видатки та перерахувати їх на рахунок Державної судової адміністрації України, вказавши, що така вимога є втручанням у діяльність суб'єкта владних повноважень, його вільний розсуд та виходить за межі завдань адміністративного судочинства визначених ст. 2 КАС України.

Заслухавни в судовому засіданні пояснення представника Кабінету Міністрів України та розглянувши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 18 вересня 2000 року до сьогоднішнього дня працює в апараті Апеляційного суду Тернопільської області: з 18.09.2000 року прийнята на посаду секретаря судового засідання Тернопільського обласного суду на час декретної відпустки основного працівника з присвоєнням 11 рангу державного службовця, 01.08.2001 року переведена на посаду секретаря судової колегії обласного суду. 27.08.2001 року відповідно до Указу Президента України №642/2001 від 20.08.2001 року утворений апеляційний суд Тернопільської області на базі обласного суду, 18.09.2002 року ОСОБА_3 присвоєно 10 ранг державного службовця, 02.08.2010 року Переведена на посаду помічника апеляційного суду Тернопільської області та присвоєно 9 ранг державного службовця. Згідно наказу №58 від 18.10.2012 року ОСОБА_3 звільнено із займаної посади за власним бажанням, відповідно до ст.38 КЗпП України. 02.01.2013 Наказом № 1 від 02.01.2013 призначена на посаду помічника судді апеляційного суду Тернопільської області Кузьми Р.М., на час виконання суддею повноважень судді цього ж суду, за поданням судді.

Правовідносини щодо охоплення державою діяльності з приводу створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, визначення загальних засад діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті регулюються Законом України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII).

Відповідно до ст. 1 Закону № 3723-XII, державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Статтею 33 Закону України «Про державну службу» передбачено, що оплата праці державних службовців повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов'язків, сприяти укомплектуванню апарату державних органів компетентними і досвідченими кадрами, стимулювати їх сумлінну та ініціативну працю.

Заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов'язків.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою ст. 10 цього Закону.

Стаття 13 Закону України «Про оплату праці» визначає, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" затверджено нову редакцію Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Відповідно до цієї редакції матеріальне, побутове забезпечення та соціальний захист працівників судової системи визначаються ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". При цьому згідно з пп. 2 п. 13 Перехідних положень Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" Кабінет Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності Законом має привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Разом з цим 26.10.2014 р. набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. № 1697-VII, яким внесено зміни до ст. 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», а саме визначено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Перехідними положеннями (п. 1 Розділу XII вказаного Закону), встановлено, що вищевказана норма набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Отже, вказані зміни набули чинності з 26.10.2014 р., відповідно до публікації в газеті «Голос України» № 206 (5959) від 25.10.2014 р.

При цьому, згідно з пп. 2 п. 13 Розділу XIIІ Закону України «Про прокуратуру», Кабінету Міністрів України доручено у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України.

Однак, п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено, що норми і положення ч. 1 ст. 144 Закону застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету.

На даний час заробітна плата працівників апарату судів визначена постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 р. № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" (зі змінами), зокрема, Додатком 47 "Схема посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних судів" в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року №644 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України".

Відповідно до ст. 95 Конституції України бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами; виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків; держава прагне до збалансованості бюджету України.

Конституційний Суд України, даючи офіційне тлумачення, зокрема, ст. 95 Конституції України, в Рішенні від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 зазначив, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості (пункт 1 резолютивної частини).

У Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп / 2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948

року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (ст. 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов'язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (п. 1 ст. 2).

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Таким чином відсутні підстави для задоволення вимоги позивача до Кабінету Міністрів України стосовно зобов'язання Кабінету Міністрів України збільшити видатки та перерахувати їх на рахунок Державної судової адміністрації України. Одночасно слід зазначити, що така вимога щодо зобов'язання вчинити дії є втручанням у діяльність суб'єкта владних повноважень, його вільний розсуд та виходить за межі завдань адміністративного судочинства визначених ст. 2 КАС України.

Що стосується вимоги позивача до Державної судової адміністрації України про зобов'язання вжити заходи для перерахування та виплати позивачу заробітної плати відповідно до положень ст.ст. 144, 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» слід зазначити наступне.

Державна судова адміністрація України у розумінні ст. 22 Бюджетного кодексу України та абзацу 3 ч. 2 ст. 145 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» є головним розпорядником бюджетних коштів.

Як вбачається з вище викладеного, Державна судова адміністрація України не наділена правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості, а саме без збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача.

Згідно із положеннями ст.ст. 142, 143 Законом України «Про судоустрій і статус суддів» фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Тому, Державна судова адміністрація України може здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці.

Будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом (ч.1 та 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України).

З огляду на викладене, вимога позивача про зобов'язання Державної судової адміністрації України вжити заходи для перерахування та виплати позивачу заробітної плати починаючи з 26 жовтня 2014 року, то в цій частині вимоги задоволенню не підлягають, оскільки в межах КАС України підлягають захисту тільки порушені права, свободи та інтереси осіб, які звернулися за захистом, а накладення будь - яких зобов'язань на майбутнє не входить до такого захисту.

Щодо вимоги позивача до Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області про зобов'язання перерахувати на рахунок Апеляційного суду Тернопільської області для виплати недоплачені грошові кошти, то в цій частині вимоги також задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Державне казначейство відповідно до ст. 43 Бюджетного кодексу України здійснює лише казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Поряд з цим слід зазначити, що Наказом Міністерства фінансів України від 12.10.2011 року № 1280 «Про затвердження положень про територіальні органи Державної казначейської служби України» затверджено Положення про головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (надалі - Положення), частиною 3 визначено, що основним завданням Головного управління є реалізація державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до частини 4 вказаного Положення Головне управління відповідно до покладених на нього завдань:

1) здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів;

2) здійснює покриття тимчасових касових розривів місцевих бюджетів та надання середньострокових позик місцевим бюджетам за рахунок коштів єдиного казначейського рахунка відповідно до законодавства;

3) здійснює відкриття та закриття рахунків поточного бюджетного періоду, а також відкриття рахунків наступного бюджетного періоду;

4) здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних суддів поширюється на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. Як визначено п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова служба), дипломатична службу, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Виходячи з вищенаведеного, позивачем не доведено, а судом не здобуто підстав для зобов'язання Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області перерахувати на рахунок Апеляційного суду Тернопільської області кошти для виплати недоплаченої заробітної плати позивачу, як і не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в частині зобов'язання Апеляційного суду Тернопільської області нарахувати та виплатити позивачу заробітну плату відповідно до ст.ст. 144, 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

За наведених обставин, суд приходить до переконання, що в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до Державної судової адміністрації України, Головного управління Державного казначейства України у Тернопільській області, Апеляційного суду Тернопільської області, Кабінету Міністрів України про зобов'язання вчинити дії щодо перерахування та виплати зарплати слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В позові ОСОБА_3 до Державної судової адміністрації України, Головного управління Державного казначейства України у Тернопільській області, Апеляційного суду Тернопільської області, Кабінету Міністрів України про зобов'язання вчинити дії щодо перерахування та виплати зарплати - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова в повному обсязі складена та підписана 20.11.2015 року.

Головуючий суддя Подлісна І.М.

судді Шульгач М.П.

Ходачкевич Н.І.