Справа № 130/2940/15-а
Суддя: Сенько Л. Ю.
Дата ухвалення: 2015-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2015 року м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі

головуючої судді Сенько Л.Ю.,

за участі секретаря Зданевич Г.Л.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Жмеринка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Жмеринці та Жмеринському районі Вінницької області про зобовязання призначити та виплачувати пенсію,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати незаконними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Жмеринці та Жмеринському районі Вінницької області щодо відмови в призначенні йому пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачено «Прикінцевими положеннями» Закону України « Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»; зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Жмеринці та Жмеринському районі Вінницької області зарахувати період проходження строкової військової служби з 07.12.1988 року по 07.12.1990 року до спеціального стажу роботи та призначити йому пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачено «Прикінцевими положеннями» Закону України « Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з дати звернення, тобто з 01.09.2015 року; допустити постанову суду до негайного виконання.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 01.09.2015 року він звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Жмеринці та Жмеринському районі Вінницької області з проханням призначити йому пенсію за вислугу років відповідно до ст.55Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачено Прикінцевими положеннями Закону України « Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Рішенням комісії по розгляду спірних питань, повязаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсії відповідно до чинного законодавства України від 09.09.2015 року №23 йому було відмовлено в призначення пенсії за вислугу років, оскільки відповідач вважає, що він не має 25 років спеціального стажу. Позивач вважає, що відповідач діяв протиправно при обчисленні його страхового стажу, оскільки до стажу роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугою років відповідач не включив період проходження позивачем строкової військової служби з 07.12.1988 року по 07.12.1990 року.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 в наданій до суду заяві підтримав позовні вимоги повністю та просив їх задовольнити. Просив дану справу розглянути у його відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судове засідання надала заяву про розгляд даної справи у її відсутність. Зазначила, що позовні вимоги не визнає та підтримує надані письмові заперечення. В запереченнях зазначила, що в звязку з відсутністю необхідного спеціального стажу згідно норм п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» винесено рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії за вислугою років як працівнику освіти. Вважає, що управління діє правомірно в межах чинного законодавства. Відтак вимоги позивача щодо задоволення позову є незаконними.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Встановлено, що 01.09.2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років.

Рішенням комісії по розгляду спірних питань, повязаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсії відповідно до чинного законодавства України від 09.09.2015 року №23 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років за відсутністю необхідного спеціального стажу роботи станом на 01.14.2015 року 25 років. До стажу роботи позивача не було включено період проходження строкової військової служби з 07.12.1988 року по 07.12.1990 року (а.с. 7-9).

Відповідно до пункту "е" частини 1 статті 55 Закону України № 1788-ХІІ від 5 листопада 1991 року (зі змінами та доповненнями) "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Згідно статей 7, 83 вищевказаного Закону звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію, яка призначається з дня звернення за пенсією.

Матеріалами справи, а саме записами в трудовій книжці позивача виданої 15.08.1988 року серії БТ-І № 0909321 встановлено, що ОСОБА_1 відповідачем не зараховано стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, період строкової військової служби в ОСОБА_3 з 07.12.1988 року по 03.12.1990 року. Загальний стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, враховуючи строкову військову службу в ОСОБА_3, на час звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років складає більше 25 років (а.с. 15-17).

Маючи необхідний стаж для призначення пільгової пенсії за вислугу років, в порядку передбаченому п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", 01.09.2015 року позивач звернувся до УПФ із заявою про призначення вказаної пенсії у чому йому було відмовлено. Відмова мотивована відсутністю у позивача більше 25 років спеціального стажу, оскільки період проходження строкової військової служби в ОСОБА_3 до спеціального стажу не зараховується.

Надаючи правову оцінку діям УПФ, суд зауважує, що конституційні принципи на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені ст. 1, 3, частиною 2 ст.6, ст. 8, частиною 2 ст. 19, ст.ст. 22, 23 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене або обмежене.

Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи із принципу верховенства права, закріпленого ст. 8 Конституції України.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зазначено, що зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру. Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісних вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики. Враховуючи те, що позивачка працювала на посаді фармацевта, вона наділена державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на отримання пенсії за вислугу років. Наділивши такого спеціаліста зазначеною соціальною гарантією, держава таким чином взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які працювали на даній посаді. Тобто, між позивачкою і державою встановлено певний правовий зв'язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов'язання держави забезпечити її соціальний захист. Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Як зазначено у частині 1 статі 2 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232 ХІІ зі змінами, час проходження такої служби зараховується громадянам до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктом 1 статті 8 Закону України від 20 грудня 1991 року «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ( у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу роботи за спеціальністю.

На день призову на строкову військову службу ОСОБА_4 працював вихователем групи продовженого дня, тобто в закладі освіти на посаді, робота на якій дає право на пенсію за вислугу років відповідно до графи «Найменування посад» позиції «Загальноосвітні навчальні заклади, військові загальноосвітні навчальні заклади, музичні і художні школи» розділу І «Освіта» та примітки 3 Переліку закладів і установ освіти, охорони здоровя та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 4.11.1993 року №909. Згідно з пунктом 1 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також частиною 1 статті 2 Закону України « Про військовий обовязок і військову службу» час проходження скаржником військової служби зараховується до стажу роботи за спеціальністю.

Враховуючи викладене, суд уважає, що час строкової військової служби позивача в ОСОБА_3 безпідставно не був зарахований відповідачем до стажу, що дає право на призначення і виплату пенсії за вислугу років на підставі п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

За таких обставин станом на момент звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення і виплату пенсії за вислугу років, стаж роботи який дає право на пенсію за вислугу років, враховуючи строкову військову службу, перевищив 25 років, а тому відповідач зобов'язаний був призначити позивачу таку пенсію.

Згідно з ч.1 ст.256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць, у звязку з чим суд вважає за необхідне допустити негайне виконання даної постанови в межах суми стягнення за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11,71,122,159,160,162,163, ч.1 ст.256 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України у м. Жмеринці та Жмеринському районі Вінницької області за Вих. № 23 від 09.09.2015 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, в порядку передбаченому п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачено Прикінцевими положеннями Закону України « Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України у м. Жмеринці та Жмеринському районі Вінницької області зарахувати ОСОБА_1 період проходження строкової військової служби з 07.12.1988 року по 03.12.1990 року до спеціального стажу роботи та призначити йому пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачено «Прикінцевими положеннями» Закону України « Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з дати звернення, тобто з 01.09.2015 року.

Допустити негайне виконання постанови суду у межах суми стягнення за один місяць.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Жмеринський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня її проголошення .У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАСУ, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя