Справа № 750/6950/14
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року м. Київ К/800/37408/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Голяшкіна О. В., Сороки М. О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради, за участю третьої особи - ОСОБА_2, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, касаційне провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2015 року,

у с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради (далі - Управління) про визнання протиправною відмови відповідача щодо погодження проекту землеустрою стосовно відведення земельної ділянки у власність площею 0,0488 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) ОСОБА_1 за рахунок земель державної власності, розташованої в місті Чернігові по АДРЕСА_1, в адміністративних межах Чернігівської міської ради з підстав, що зазначені у листі Управління від 15 квітня 2014 року № 1907.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Чернігівської міської ради від 31 серпня 2012 року позивачу надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) за давністю користування.

У грудні 2013 року Приватним підприємством "Десна-Експерт-М" розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 0,0488 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) ОСОБА_1 за рахунок земель державної власності, розташованої по АДРЕСА_1, в місті Чернігові, в адміністративних межах Чернігівської міської ради.

Разом з цим, в проекті землеустрою міститься акт погодження меж земельної ділянки, який не підписаний суміжним землекористувачем ОСОБА_2.

Звернувшись із заявою про погодження проекту землеустрою, відповідачем відмовлено у відповідному погодженні.

Вважаючи дії суб'єкта владних повноважень неправомірними та такими, що порушують законні права та інтереси, позивач звернувсь до суду з вимогою про визнання відмови протиправною.

Постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 23 жовтня 2014 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною відмову Управління у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) площею 0,0488 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1

Зобов'язано відповідача погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) площею 0,0488 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2015 року постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 23 жовтня 2014 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його рішення та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Водночас, ОСОБА_2 у своїх запереченнях зазначає на необґрунтованість касаційної скарги і просить залишити її без задоволення, а судові рішення без змін.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Чернігівської міської ради від 31 серпня 2012 року позивачу надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) за адресою: АДРЕСА_1

У грудні 2013 року Приватним підприємством "Десна-Експерт-М" розроблено проект землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки.

14 квітня 2014 року позивач звернувсь до Управління із заявою щодо погодження проекту землеустрою, однак листом № 1907 від 15 квітня 2014 року суб'єктом владних повноважень відмовлено ОСОБА_1 у погодженні вказаного проекту, оскільки в акті встановлення та погодження меж земельної ділянки від 29 жовтня 2012 року відсутній підпис суміжного користувача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що підставою відмови у погодженні документації із землеустрою може бути невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Київський апеляційний адміністративний суд, додатково з'ясувавши обставини справи, встановив, що на земельній ділянці, яка перебуває у ОСОБА_2 в користуванні, позивачем у 1983 році самочинно збудовано житловий будинок, який позначено на плані під літерою "Б-1", прибудовy "Б1-1", погріб цегляний, ґанок, сарай, позначений на плані під літерою "Д", що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок АДРЕСА_1 у місті Чернігові.

Разом з цим, судом апеляційної інстанції встановлено, що земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: м. Чернігів, АДРЕСА_1 незареєстрована, про що свідчить лист Державної податкової інспекції у місті Чернігові, який датовано 21 червня 2010 року на ім'я позивача.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 вересня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на матеріали та обладнання, встановлено, що саме ОСОБА_2 є користувачем земельної ділянки, площею 1000 кв. м за адресою: м. Чернігів, АДРЕСА_1

Враховуючи вищенаведене, Київський апеляційний адміністративний суд скасував постанову суду першої інстанції та ухвалив нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначені висновки судів вважає вірними та такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм матеріального та процесуального права.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Аналогічне положення міститься в частині десятій статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Частинами першою та другою статті 120 Земельного Кодексу України встановлено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору купівлі-продажу від 31 липня 1979 року ОСОБА_2 придбав житловий будинок, який розташований на земельній ділянці площею 1000,0 кв. м, по АДРЕСА_1 місті Чернігові.

Житловий будинок за вищевказаною адресою був придбаний у ОСОБА_3, якому згідно із постановою Виконавчого комітету Чернігівського міської ради депутатів трудящих № 789 від 11 липня 1947 року виділено земельну ділянку для індивідуального житлового будівництва по АДРЕСА_2 (в подальшому перейменована на АДРЕСА_2 та змінено нумерацію на 28, а з 1990 року перейменовано на АДРЕСА_2), що підтверджується архівними виписками Державного архіву Чернігівської області від 20 та 21 грудня 2012 року, а також довідкою-характеристикою від 20 липня 1979 року, виданою Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації.

В подальшому рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради депутатів трудящих № 1023 від 07 липня 1953 року "Про наслідки обміру земель до будівельного кварталу № 326 міста Чернігова" визначено, що за домоволодінням по АДРЕСА_2 (Фікселя, 28) зареєстровано користування земельною ділянкою площею 1000 кв. м.

Вищенаведеним рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради підтверджується факт надання земельної ділянки, площею 1000 кв. м, у постійне користування попередньому власнику житлового будинку ОСОБА_3.

За правилами частини першої статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Так, ставши власником житлового будинку АДРЕСА_1 у місті Чернігові, ОСОБА_2 отримав право користування земельною ділянкою, площею 1000,0 кв. м, за вказаною адресою.

З оскаржуваної відмови у погодженні проекту землеустрою, відображеної у листі Управління № 1907 від 15 квітня 2014 року вбачається, що в акті встановлення та погодження меж земельної ділянки від 29 жовтня 2012 року відсутній підпис суміжного користувача, а саме ОСОБА_2, що суперечить вимогам статті 198 Земельного кодексу України, відповідно до якої кадастрова зйомка включає, в тому числі погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, а відтак відсутні підстави для відповідного погодження.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу на лист Державної податкової інспекції у місті Чернігові № К/17-319 від 21 червня 2010 року, з якого вбачається, що на земельній ділянці, яка розташована за адресою: м. Чернігів, АДРЕСА_1 відсутні зареєстровані об'єкти нерухомості.

За приписами статті 50 Закону України "Про землеустрій", якими обумовлено, що проект землеустрою стосовно відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки. Однією зі складових проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок є матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість).

Враховуючи вимоги статті 198 Земельного кодексу України, згідно з якими передбачено обов'язкове погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відповідач, відмовляючи у погодженні проекту землеустрою, діяв на підставі, в межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновки суду та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Голяшкін

М. О. Сорока