Справа № 2а-7937/10/1570
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2015 року м. Київ К/9991/3396/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Усенко Є.А.,

суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами «Менеджмент Інвестмент Груп»

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2011

у справі № 2а-7937/10/1570 Одеського окружного адміністративного суду

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами «Менеджмент Інвестмент Груп» (далі - ТОВ)

до Державної податкової інспекції у Овідіопольському районі Одеської області (далі - ДПІ)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 07.10.2010 позов задоволено: податкове повідомлення-рішення ДПІ у Овідіопольському районі Одеської області від 13.04.2010 № /0 та прийняте у порядку адміністративного оскарження, податкове повідомлення-рішення від 22.06.2010 №/1, якими позивачеві визначено податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем «земельний податок» у сумі 227228,09 грн., визнані протиправними та скасовані.

Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 24.11.2011 судове рішення першої інстанції скасував та у задоволенні позову відмовив.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову цього суду та залишити в силі судове рішення суду першої інстанції.

Відповідач не реалізував процесуальне право подати заперечення на касаційну скаргу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у межах касаційної скарги, юридичної оцінки обставин справи, Вищий адміністративний суд України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Підставою для прийняття ДПІ у Овідіопольському районі Одеської області податкових повідомлень - рішень, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки податкового органу, викладені у акті від 24.02.2010 про результати планової виїзної перевірки ТОВ Компанія з управління активами «Менеджмент Інвестмент Груп» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2006 по 30.09.2009. Згідно з цими висновками підприємство, крім іншого, порушило статті 7, 8 Закону України «Про плату за землю» (далі - Закон № 2535-ХІІ), результаті чого занизило суму податку на землю, що підлягав сплаті за 2008 рік та за 9 місяців 2009 років, на 152241,38 грн. Такий висновок вмотивований тим, що ТОВ Компанія з управління активами «Менеджмент Інвестмент Груп», декларуючи суми податкових зобов'язань із земельного податку за земельну ділянку площею 2,0184 га, розташовану на території Прилиманської сільської ради Овідіопільського району Одеської області, право власності на яку посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 674064 від 12.11.2007, розраховувало ці суми не з ціни земельної ділянки, зазначеної в цивільно-правовій угоді від 13.08.2007р. (1750000,00 грн.), а з нормативної грошової оцінки: за 2008 рік задекларувало податкові зобов'язання в розмірі 883,62 грн., а за 9 місяців 2009 року - 1008,00 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не повинен сплачувати податок з ціни придбання земельної ділянки площею 2,0184 га, розташованої на території Прилиманської сільської ради Овідіопільського району Одеської області, зазначеної в договорі купівлі-продажу від 13.08.2007, оскільки уклав цей договір від свого імені в інтересах та за рахунок ПВІФ «Перший земельний фонд», який в силу норм частини 1 статті 1000 та частини 1 статті 1032 Цивільного кодексу України і є власником земельної ділянки. Суд дійшов висновку, що позивач, як користувач цієї земельної ділянки відповідно до статті 120 Земельного кодексу України має право користування на тих же умовах, що були у попереднього власника. Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з довідкою Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» від 26.08.2010 № 08-08/14146 ОРФ ДП «Центр ДЗК», яке здійснює ведення автоматизованої системи державного земельного кадастру (АС ДЗК) на підставі Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Держкомзему України від 02.07.2003 № 174, договір купівлі-продажу земельної ділянки :01:002:0124) загальною площею 2,0184 га, що віднесена до категорії земель промисловості, транспорту, зв'язку та іншого призначення, не зареєстрований, тоді як згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку або право користування земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації таких прав.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, встановивши факт придбання позивачем земельної ділянки згідно з договором купівлі-продажу від 13.08.2007 за ціною 1750000,00 грн. та застосувавши до встановлених обставин норми статей 8, 14 Закону № 2535-ХІІ, дійшов висновку, що позивач зобов'язаний був розрахувати земельний податок від суми, що дорівнює ціні земельної ділянки, зазначеній в цивільно-правовій угоді, за якою вона придбана.

Як зазначено вище, ТОВ Компанія з управління активами «Менеджмент Інвестмент Груп» уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки від свого імені в інтересах та за рахунок ПВІФ «Перший земельний фонд».

Згідно з преамбулою Закону України «Про інститути спільного інвестування (пайові та корпоративні інвестиційні фонди» від 15.03.2001 № 2299-ІІІ (втратив чинність згідно із Законом України від 05.07.2012 N 5080-VI) цей Закон визначає правові та організаційні основи створення, діяльності та відповідальності суб'єктів спільного інвестування, особливості управління їх активами, встановлює вимоги до складу, структури та зберігання активів, особливості розміщення та обігу цінних паперів інститутів спільного інвестування, порядок та обсяг розкриття інформації інститутами спільного інвестування з метою залучення та ефективного розміщення фінансових ресурсів інвесторів.

Частинами сьомою, восьмою статті 23 цього Закону в редакції, чинній до 14.02.2009, визначено, що укладаючи договори за рахунок активів пайового інвестиційного фонду, компанія з управління активами діє від свого імені, про що вона обов'язково повідомляє третіх осіб.

Нерухоме майно, що становить активи пайового інвестиційного фонду, реєструється в установленому порядку на ім'я компанії з управління активами з відповідною відміткою. Компанія з управління активами є розпорядником цього нерухомого майна.

Частиною першою статті 8 Закону № 2535-XII встановлено, що податок за земельні ділянки, надані для підприємств промисловості, транспорту, зв'язку та іншого призначення, за винятком земельних ділянок, зазначених у частині 2 та 3 цієї статті і частині 2 статті 6 цього Закону, справляється з розрахунку 5 відсотків від грошової оцінки одиниці площі ріллі по області.

Згідно із підпунктом 2 пункту 7 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 N 107-VI статтю 8 Закону України «Про плату за землю» було доповнено новою частиною, згідно з якою у разі придбання земельної ділянки на підставі цивільно-правової угоди розмір податку розраховується від суми, що дорівнює грошовій оцінці землі, але в будь-якому разі сума, від якої розраховується розмір податку, не може бути меншою ціни земельної ділянки, що зазначена в угоді.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008 ці зміни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 03.06.2008 N 309-VI, який набрав чинності 04.06.2008, частину другу статті 8 Закону № 2535-ХІІ викладено у редакції, аналогічній за змістом підпунктом 2 пункту 7 розділу ІІ Закону N 107-VI.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону № 2535-ХІІ платники земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності (крім громадян) самостійно обчислюють суму земельного податку та орендної плати щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій.

Застосувавши ці норми, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що позивач повинен був в податкових деклараціях за 2008 рік та 2009 рік задекларувати податкові зобов'язання із земельного податку в сумі, яка не може бути меншою розміру податку, визначеного із ціни земельної ділянки, зазначеної в договорі від 13.08.2007, відповідно до чинних на дати подання податкових декларацій норм частини другої статті 8 Закону № 2535-ХІІ. Суд апеляційної інстанції, перевіряючи правомірність податкового повідомлення-рішення від 22.06.2010 №/1, правильно застосував також норми статті 26 цього Закону та норми підпункту 17.1.3 пункту 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (Закон № 2181-ІІІ) (втратив чинність з 01.01.2011), як спеціального Закону з питань оподаткування, який установлює, в тому числі, порядок нарахування штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами у сфері оподаткування. Висновок суду про правомірне застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій згідно з цим податковим повідомленням-рішенням є правильним з огляду на вчинення правопорушення у зв'язку з несплатою в установленому частиною другою статті 8 Закону № 2535-ХІІ розмірі податку та передбачену за таке правопорушення підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 ст. 17 Закону № 2181-ІІІ юридичну відповідальність.

Доводи, наведені ТОВ Компанія з управління активами «Менеджмент Інвестмент Груп» у касаційній скарзі, не спростовують правильність висновку суду апеляційної інстанції. Так, посилання позивача на те, що зміни до статті 8 Закону № 2535-ХІІ були внесені не у відповідності з нормами частини другої статті 4 цього Закону, частин третьої, дев'ятої статті 1 Закону України «Про систему оподаткування», не є підставою для висновку, що суд апеляційної інстанції неправильно вирішив спір, оскільки суд застосував норми, які були чинними на час виникнення і існування податкових відносин, прав і обов'язків сторін в яких цей спір стосується. Що ж до юридичної відповідальності за невиконання (неналежне виконання) податкового обов'язку із сплати земельного податку, як одного з доводів позивача в касаційній скарзі, то така відповідальність до 1 січня 2011 року була встановлена нормами Закону № 2181-ІІІ як спеціального закону, про що зазначено вище.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами «Менеджмент Інвестмент Груп» залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2011 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України в порядку та з підстав, визначених ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев