Справа № 826/4268/15
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2015 року м. Київ К/800/36035/15

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя-доповідач Кочан В.М., судді Пасічник С.С. , Ситников О.Ф. , розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.05.2015р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2015р. у справі за позовом ОСОБА_2 до СКП "Спеціалізований комбінат ПКПО" Київська міська державна адміністрація , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про визнання дій протиправними і зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до СКП "Спеціалізований комбінат ПКПО" Київської міської державної адміністрації з вимогами про визнання протиправною відмови відповідача щодо видачі позивачу свідоцтва про поховання як користувачу місця родинного поховання за адресою: : м. Київ, Деснянський район, вул. Крайня, 3, Лісове кладовище, ділянка НОМЕР_1, НОМЕР_2 ряд, НОМЕР_3 місце, оформленої листом від 13.02.2015 р. № 158; зобов'язання відповідача прийняти рішення щодо визнання позивача користувачем місця родинного поховання та видачу їй відповідного свідоцтва про поховання як користувачу місця родинного поховання.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.05.2015р. у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2015р. апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.05.2015р. залишено без змін.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що перше поховання на спірному місці було здійснено не позивачем, свідоцтво про поховання на зазначеному місці отримано іншою особою у 2012 році, тому відмова відповідача у видачі позивачу свідоцтва про поховання як користувачу місця родинного поховання є обґрунтованою.

У касаційній скарзі позивач з посиланням на порушення норм матеріального і процесуального права, допущених судами, просить судові рішення скасувати.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про відхилення касаційної скарги з урахуванням наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до даних Книги реєстрації поховань Лісового кладовища перше поховання на ділянці НОМЕР_1, НОМЕР_2 ряд, НОМЕР_3 місце Деснянський район, вул. Крайня, 3 було здійснено ОСОБА_5, який є дядьком позивача, у 1992 році ( поховано ОСОБА_6.). У 2006 році позивач на зазначеній ділянці здійснила поховання своєї матері. У 2012 році на цій же ділянці було поховано ОСОБА_5 Поховання здійснила його дружина - ОСОБА_3 і вона ж 26.06.2012р. отримала відповідне свідоцтво про поховання.

02.02.2015р. позивач звернулась до відповідача із заявою про видачу їй свідоцтва про поховання як користувачу місця родинного поховання за адресою: Деснянський район, вул. Крайня, 3, Лісове кладовище, ділянка НОМЕР_1, НОМЕР_2 ряд, НОМЕР_3 місце.

Листом від 13.02.2015р. № 158 відповідачем повідомлено ОСОБА_2 про відмову у задоволенні вимог, оскільки перше поховання на цьому місці було здійснено ОСОБА_5 і його дружині ОСОБА_3 вже видано відповідне свідоцтво про поховання, а визначення користувача родинного місця поховання не належить до компетенції Ритуальної служби.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що свідоцтво про поховання видається лише тій особі, яка є виконавцем волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов'язання поховати померлого, видача такого свідоцтва іншій особі, зокрема у зв'язку з наявністю родинних стосунків з померлим, законодавством не передбачена. Судом також зазначено, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушених прав та інтересів, оскільки за наявності обставин поховання декількох людей, які здійснені різними особами, спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами ст. 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" № 1102-IV від 10.07.2003р. встановлено, що користувач місця поховання (місця родинного поховання) - це особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене ст. 25 цього Закону.

Згідно зі ст. 25 Закону № 1102-IV після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов'язання поховати померлого як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво (далі - Свідоцтво), зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Це свідоцтво дає право його пред'явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов'язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству.

Забороняється здійснювати поховання інших померлих (підпоховання), встановлення намогильної споруди, склепу без згоди користувача місця поховання (користувача місця родинного поховання).

Таким чином, свідоцтво про поховання видається особі, яка є користувачем відповідного місця поховання, тобто здійснила перше поховання на відведеному місці поховання.

Судами попередніх інстанцій достовірно встановлено, що перше поховання за спірною адресою було здійснено не позивачем, а ОСОБА_5 у 1992 році, а свідоцтво про поховання на зазначеному місці отримано його дружиною - ОСОБА_3 у 2012 році після його смерті.

Cудами обґрунтовано зазначено, що визнання права позивача бути користувачем спірного місця поховання, що в наступному може бути правовою підставою для отримання нею відповідного свідоцтва про поховання в порядку ст. 25 Закону № 1102-IV, є спором про право, який виходячи з приписів ст.ст. 2, 17 Кодексу адміністративного судочинства України, не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства та повинен розглядатися в межах цивільної юрисдикції.

Судами правильно відхилено доводи позивача про відсутність підстав поширення дії Закону № 1102-IV від 10.07.2003р. на спірні правовідносини через те, що у 1992 році на спірному місці поховання ОСОБА_5 було здійснено перше поховання.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Суди першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно встановили обставини справи, дали їм належну юридичну оцінку, правильно застосували норми матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.05.2015р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2015р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених статтями 235-237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Кочан В.М.

судді

Пасічник С.С.

Ситников О.Ф.