Справа № 813/5526/15
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2015-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2015 року справа № 813/5526/15

15 год. 42 хв.

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Щур В.Р.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представників відповідачів Гавдик О.Б., Здинянчина Р.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та зобов'язання до вчинення дій,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці (далі - УМВС України на Львівській залізниці), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - ГУ МВС України у Львівській області), в якому з врахуванням уточнень від 26.10.2015р. позовних вимог просить:

1) визнати протиправним та скасувати наказ №70 о/с від 03.09.2015р. "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 капітана міліції (М-147452), слідчого слідчого відділення лінійного відділу на ст.Львів УМВС України (далі - ЛВ на ст.Львів УМВС України);

2) поновити позивача на посаді капітана міліції (М-147452), слідчого слідчого відділення лінійного відділу на ст.Львів УМВС України;

3) зобов'язати відповідача УМВС України на Львівській залізниці виплатити позивачу грошове утримання за час вимушеного прогулу;

4) зобов'язати відповідача ГУ МВС України у Львівській області працевлаштувати ОСОБА_1 на рівнозначну посаду в органах внутрішніх справ України, що знаходяться в підпорядкуванні Головного управління МВС України у Львівській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач УМВС України на Львівській залізниці протиправно звільнив позивача з займаної посади слідчого слідчого відділення лінійного відділу на ст.Львів УМВС України, у зв'язку зі скороченням штатів, без з'ясування можливості подальшого використання позивача на службі, тобто з порушенням абз.8,10 п.8 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991р. №114 (далі - Положення). Позивач зазначає, що відповідач не виконав вимог ст.49-2 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) в частині повідомлення ОСОБА_1 не менш як за 2 місяці про майбутнє звільнення з посади. Позивач вказує на протиправність свого звільнення з посади в період перебуванням нею у відпустці, у зв'язку з вагітністю і пологами, що суперечить вимогам ст.184 КЗпП України. З цих підстав, позивач вважає, що вона як жінка, яка має дитину віком до трьох років, не може бути звільнена з роботи з ініціативи власника, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Відповідач УМВС України на Львівській залізниці подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Свої заперечення обґрунтовує тим, що відповідно до наказу МВС України №660 від 08.06.2015р. «Про ліквідацію Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці» УМВС України на Львівській залізниці ліквідовано. Всі посади в ЛВ на ст.Львів УМВС України, де працювала позивач, скорочено. Відповідач зазначає, що направив лист до МВС України з проханням вирішити питання про подальше працевлаштування соціально незахищених працівників, в тому числі ОСОБА_1 Проте, вказане звернення залишилося без відповіді.

Відповідач ГУ МВС України у Львівській області подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Свої заперечення обґрунтовує тим, що відповідач ГУ МВС України є окремою юридичною особою, яка не входить до структури УМВС України на Львівській залізниці та не є його правонаступником. Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015р. №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України» визначено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи МВС України, в тому числі і ГУ МВС України у Львівській області. Відповідач вважає, що в нього відсутні підстави для забезпечення працевлаштування позивача.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві та уточненнях позовних вимог. Просила позовні вимоги задовольнити повністю.

Представники відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили з підстав, наведених у письмових запереченнях. Просили суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивача та представників відповідачів, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов необхідно задовольнити частково, виходячи з такого.

Позивач - ОСОБА_4 (відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 змінила прізвище з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1») 21.11.2013р. призначена на посаду слідчого слідчого відділення лінійного відділу на ст.Львів УМВС України, що підтверджується копією наказу від 21.11.2013р. №102 о/с.

Відповідно до довідки про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, військовослужбовця внутрішніх військ МВС України від 12.05.2015р. ОСОБА_1 звільнена від служби на період з 12.05.2015р. по 15.09.2015р., у зв'язку з вагітністю і пологами.

Згідно з повідомленням УМВС України на Львівській залізниці від 06.07.2015р. №3/5032 позивача повідомлено, що посада, на якій вона перебуває, наказом МВС України від 22.06.2015р. №741 та наказом УМВС України на Львівській залізниці від 03.07.2015р. №43 о/с «По особовому складу» скорочена.

Відповідно до наказу від 03.09.2015р. №70 о/с «По особовому складу» капітана міліції ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України з постановкою на військовий облік за ст.64 п. «г» (за скороченням штатів) з 03.09.2015р.

Із заяви позивача від 15.09.2015р. вбачається, що вона зверталась до відповідача з проханням надати їй копії наказів, згідно з якими ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ. Доказів надання позивачу копій вказаних наказів відповідачі в судовому засіданні не подали.

Спір між сторонами виник щодо правомірності звільнення позивача з посади слідчого слідчого відділення лінійного відділу на ст.Львів УМВС України.

Суд, вирішуючи спір по суті, виходить з наступного.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 15 ч. 1 ст. 3 КАС України визначено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про міліцію» порядок та умови проходження служби в міліції регламентується Положенням про проходженням служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення).

Так, пунктом 64 «г» вказаного Положення передбачено, що особи середнього, старшого і начальницького складу звільняються зі служби в запас через скорочення штатів при відсутності можливості подальшого використання їх на службі.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Враховуючи те, що нормами спеціального законодавства не врегульовано питання звільнення працівників органів внутрішніх справ, які перебувають у відпустці, у зв'язку з вагітністю та пологами, при ліквідації установи, тому при вирішенні цього спору підлягають застосуванню загальні норми трудового законодавства, закріпленні в КЗпП України.

Пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 "Про практику розгляду трудових спорів" (з подальшими змінами) при розгляді трудових спорів, пов'язаних із звільненням за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності штату працівників, чи додержані власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють звільнення працівника, які є докази зміни в організації виробництва і праці, того, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне звільнення.

Відповідно до наказу МВС України №660 від 08.06.2015р. «Про ліквідацію Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці» УМВС України на Львівській залізниці ліквідовано.

Згідно з наказом УМВС України №43 о/с «Про організаційно-штатні зміни в УМВС України на Львівській залізниці», прийнятим на виконання наказу МВС України №741 від 22.06.2015р. «Про організаційно-штатні зміни в підрозділах транспортної міліції» всі посади в ЛВ на ст.Львів УМВС України, де працювала позивач, скорочено.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 22.09.2015р. №21212581 УМВС України на Львівській залізниці з 13.07.2015р. перебуває в стані припинення за рішенням засновника.

Таким чином, суд встановив, що посада слідчого слідчого відділення лінійного відділу на ст.Львів УМВС України, на якій працювала позивач, скорочена, у зв'язку з ліквідацією УМВС України на Львівській залізниці.

Відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці.

Суд встановив, що позивачу повідомлено про скорочення займаної нею посади листом УМВС України на Львівській залізниці від 06.07.2015р. №3/5032 та про необхідність прибути у відділ кадрового забезпечення для вирішення питання по суті.

Водночас, доказів попередження позивача про наступне звільнення з зазначенням дати такого звільнення відповідачем УМВС України на Львівській залізниці суду не надано.

З огляду на наведене, суд вважає, що відповідач не виконав вимог, передбачених ст.49-2КЗпП України, щодо персонального повідомлення позивача про наступне вивільнення працівників не пізніше, ніж за два місяці.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 позивач є матір'ю малолітньої дитини - ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1).

Згідно з довідкою про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, військовослужбовця внутрішніх військ МВС України від 12.05.2015р. ОСОБА_1 перебувала у відпустці з вагітністю і пологами в період з 12.05.2015р. по 15.09.2015р.

Таким чином, в день прийняття оскарженого наказу №70 о/с від 03.09.2015р. "По особовому складу" позивач перебувала у відпустці з вагітністю і пологами.

Відповідно ч.3 ст.184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

З наведеного вбачається, що працевлаштування вказаних категорій працівників є обов'язком власника або уповноваженого ним органу. Вказана позиція кореспондує положенню, передбаченому пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» (звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років провадиться з обов'язковим працевлаштуванням).

Статтею 141 КЗпП України встановлено, що обов'язок неухильного додержання законодавства про працю лежить на власнику або уповноваженому ним органі.

Звільнення позивача без працевлаштування є порушенням встановленого порядку звільнення, що спричиняє відповідальність винної особи згідно з чинним законодавством про працю (статті 265 КЗпП України). Така ж правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 30 вересня 2010 року, справа №К-20339/10.

Відповідно до доручення МВС України «Про організацію передачі за підслідністю кримінальних проваджень» від 09.07.2015р. №27108/Пк начальникам ГУ МВС України, УМВС України в областях, м.Києві та на залізниці доручено при комплектуванні введених наказом МВС України від 22.06.2015р. №741 додаткових посад слідчих в територіальних підрозділах У МВС України, УМВС України та міськрайорганах забезпечити, в першу чергу, призначення тих працівників, які безпосередньо здійснювали досудове розслідування в кримінальних провадженнях, розпочатих ліквідованими слідчими відділами (відділеннями) УМВС України на залізницях.

21.07.2015р. УМВС України на Львівській залізниці звернулося до ГУ МВС України у Львівській області та повідомило про кількість слідчих УМВС України на Львівській залізниці, посади яких підлягають скороченню.

Згідно з відповіддю ГУ МВС України у Львівській області від 12.08.2015р. №2/8129 у ГУ МВС України у Львівській області немає вільної штатної чисельності для заміщення посад у слідчих підрозділах.

15.07.2015р. та 21.07.2015р. УМВС України на Львівській залізниці зверталося до МВС України з листами №4/1844 та №4/1877 відповідно, в яких надало перелік працівників, до яких встановлено обмеження щодо звільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, для вирішення питання про їх звільнення/працевлаштування. У вказаному переліку зазначені відомості про позивача - ОСОБА_1

Згідно з відповіддю МВС України від 28.07.2015р. №6/1/1-6015 відповідача УМВС України на Львівській залізниці повідомлено, що вирішення вказаного питання належить до компетенції відповідного територіального управління. Рекомендовано вказаним працівникам самостійно звернутися до підрозділів кадрового забезпечення територіального органу внутрішніх справ, де вони в подальшому бажають проходити службу.

Відповідно до листа від 31.07.2015р. №4/1935 УМВС України на Львівській залізниці звернулося до ГУ МВС України у Львівській області та надало йому перелік працівників, до яких встановлено обмеження щодо звільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, для вирішення питання про їх подальшого працевлаштування.

Крім того, для вирішення питання про працевлаштування вказаних категорій працівників відповідач УМВС України на Львівській залізниці звертався до УМВС України у Волинській області (листи від 21.07.2015р. №12/1875, від 27.07.2015р. №4/1909, від 31.07.2015р. №4/1935), УМВС України в Івано-Франківській області (листи від 21.07.2015р. №12/1875, від 27.07.2015р. №4/1909, від 31.07.2015р. №4/1935), УМВС України у Рівненській області (листи від 21.07.2015р. №12/1875, від 27.07.2015р. №4/1909, від 31.07.2015р. №4/1935), УМВС України у Чернівецькій області (листи від 21.07.2015р. №12/1875, від 27.07.2015р. №4/1909, від 31.07.2015р. №4/1935), УМВС України у Закарпатській області (листи від 21.07.2015р. №12/1875, від 27.07.2015р. №4/1909, від 31.07.2015р. №4/1935), УМВС України у Тернопільській області (листи від 21.07.2015р. №12/1875, від 27.07.2015р. №4/1909, від 31.07.2015р. №4/1935). Проте, відповіді на вказані листи до УМВС України на Львівській залізниці не надійшли.

З наведеного вбачається, що відповідач УМВС України на Львівській залізниці вчиняв заходи для забезпечення працевлаштування позивача, однак вони не дали результатів.

Разом з тим, наведені обставини не звільняють відповідача УМВС України на Львівській залізниці від виконання обов'язку забезпечити працевлаштування позивача, передбаченого ч.3 ст.184 КЗпП України.

Суд також звертає увагу і на те, що УМВС України на Львівській залізниці не встановлено неможливості подальшого використання позивача на службі у відповідності до п.64 «г» Положення про проходженням служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність достатніх і належних правових підстав в УМВС України на Львівській залізниці для прийняття наказу №70 о/с від 03.09.2015р. "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 з посади під час перебування її у відпустці у зв'язку з вагітністю і пологами без дотримання встановленого порядку працевлаштування такої категорії працівників. А тому, оскаржений наказ в частині звільнення ОСОБА_1 з посади є протиправним і підлягає скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 22.09.2015р. №21212581 відповідач УМВС України на Львівській залізниці з 13.07.2015р. перебуває у стані припинення.

Суд бере до уваги, що УМВС України на Львівській залізниці з 13.07.2015р., хоча й перебуває у стані припинення, проте станом на час розгляду справи запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про припинення юридичної особи УМВС України на Львівській залізниці не внесено. Крім цього, суд враховує те, що саме на УМВС України на Львівській залізниці покладено обов'язок працевлаштувати позивача.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач підлягає поновленню на посаді слідчого слідчого відділення лінійного відділу на ст.Львів УМВС України з 04 вересня 2015 року. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби підлягають негайному виконанню.

Щодо розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає виплаті позивачу, суд зазначає таке.

Згідно з ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким нормативно-правовим актом є постанова Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року N 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати». Вказаною постановою визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 8 розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з ч. 2 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Суд звертає увагу, що день звільнення позивача 03.09.2015р. є останнім робочим днем. Тому, тривалість вимушеного прогулу позивача, який утворився внаслідок винесення протиправного наказу відповідача №70 о/с від 03.09.2015р. «По особовому складу», потрібно обраховувати з 04.09.2015р. по 18.11.2015р., що становить 53 робочих дні.

Згідно з довідкою УМВС України на Львівській залізниці від 17.11.2015р. №1550 середньоденна заробітна плата позивача становить 74,06грн. з врахуванням обов'язкових платежів та податків.

З огляду на наведене, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить 3924,65грн. (74,06грн. х 53робочих дні) з врахуванням обов'язкових податків і платежів.

Відповідно до довідки Львівського міського центру зайнятості від 01.10.2015р. №5634 позивач на обліку в центрі зайнятості не перебуває.

Згідно з витягом з Єдиного держаного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 86-87) позивач як фізична особа-підприємець не зареєстрована.

Суд вважає, що рішення в частині виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць слід допустити до негайного виконання, так як відповідно до п.2 ч.1 ст.256 КАС України, постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць підлягають негайному виконанню.

Згідно з довідкою УМВС України на Львівській залізниці від 17.11.2015р. №1550 середньомісячна заробітна плата позивача становить 2295,62грн. з врахуванням обов'язкових платежів та податків.

З огляду на наведене, з відповідача слід стягнути суму середнього заробітку позивача за один місяць в розмірі 2295,62грн. з врахуванням обов'язкових платежів та податків.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача ГУ МВС України у Львівській області працевлаштувати ОСОБА_1 на рівнозначну посаду в органах внутрішніх справ України, що знаходяться в підпорядкуванні ГУ МВС України у Львівській області, то така задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Суд бере до уваги, що відповідач ГУ МВС України є окремою юридичною особою, яка не входить до структури УМВС України на Львівській залізниці та не є його правонаступником. А тому, відсутні підстави для зобов'язання вказаної юридичної особи працевлаштувати позивача.

Крім того, суд враховує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015р. №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України» ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи МВС України, в тому числі і ГУ МВС України у Львівській області.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідач ГУМВС України у Львівській області з 06.11.2015р. перебуває у стані припинення.

Як вже зазначалося судом, обов'язок працевлаштування позивача покладено на УМВС України на Львівській залізниці.

З огляду на наведене, суд вважає, що в задоволенні позовної вимоги про зобов'язання відповідача ГУ МВС України у Львівській області працевлаштувати ОСОБА_1 на рівнозначну посаду в органах внутрішніх справ України, що знаходяться в підпорядкуванні ГУ МВС України у Львівській області слід відмовити.

Таким чином, із врахуванням встановлених обставин у справі та доказів якими вони обґрунтовуються, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню лише в частині позовних вимог щодо визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення позивача на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

У відповідності до норм ст. 94 КАС України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці №70 о/с від 03.09.2015р. "По особовому складу" в частині звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил з постановкою на військовий облік за ст. 64 "г" (через скорочення штатів) ОСОБА_1 слідчого слідчого відділення лінійного відділу на ст.Львів УМВС України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого слідчого відділення лінійного відділу на ст.Львів управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці з 04 вересня 2015 року. Постанову суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 допустити до негайного виконання.

Стягнути з управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період 04.09.2015р. по 18.11.2015р. в розмірі 3924 (три тисячі дев'ятсот двадцять чотири)грн. 65 коп. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства. Постанову суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 2295 (дві тисячі двісті дев'яносто п'ять)грн. 29коп. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства допустити до негайного виконання.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови суду складений та підписаний 23.11.2015р.

Суддя А.Г. Гулик