Справа № 553/4235/14-а
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" листопада 2015 р. м. Київ К/800/6339/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Заїки М.М.,

суддів Загороднього А.Ф.,

Пасічник С.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві на постанову Ленінського районного суду м. Полтави від 29 жовтня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві про визнання протиправним, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення колегіального органу з призначення пенсій Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві №81 від 21 березня 2014 року, зобов'язати Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві зарахувати їй до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років відповідно до частини шостої статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» період перебування в частково оплачуваній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 10 березня 1990 року по 10 березня 1993 року та призначити пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з часу звернення - з 17 березня 2014 року.

Постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 29 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2015 року, позов ОСОБА_2 задоволено.

У касаційній скарзі Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві просить постанову Ленінського районного суду м. Полтави від 29 жовтня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2015 року скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанції щодо правильності застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням колегіального органу з призначення пенсій Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві №81 від 21 березня 2014 року ОСОБА_2 відмовлено в призначенні пенсії за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у зв'язку з відсутністю у неї 21 року 6 місяців необхідного стажу роботи за вислугою років, передбаченого законодавством. До спеціального стажу не зарахований період роботи на посаді секретаря-друкарки в прокуратурі Київського району м. Полтави та міської прокуратури з 11 вересня 1987 року по 12 серпня 1993 року, оскільки це не передбачено статтею 56 Закону України «Про прокуратуру».

На вимогу позивача в своїх листах Пенсійний фонду України та Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві роз'яснюють, що позивачу до стажу роботи за вислугою років не зараховано частково оплачувану відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, оскільки цей стаж має зараховуватися до стажу роботи на посаді секретаря-друкарки, який в свою чергу, не зараховується до вислуги років згідно з частиною шостою статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Вважаючи таку відмову неправомірною, ОСОБА_2 звернулась до суду з відповідним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що Законом України «Про прокуратуру» вичерпно обумовлено, що до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Законну, в тому числі, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. При цьому, стаття 50-1 Закону України «Про прокуратуру» не містить конкретно визначених чи відсилочних норм, щодо обов'язкових умов находження жінки в частково оплачуваній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років і перебування на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону.

Проте колегія суддів Вищого адміністративного суду України не може погодитись з такими висновками судів попередніх інстанцій, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті за недостатньо з'ясованими і перевіреними обставинам справи, що мають значення для її правильного вирішення, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи вказаний спір та зобов'язуючи відповідача зарахувати ОСОБА_2 до вислуги років період перебування в частково оплачуваній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, суди не врахували, що загальний трудовий стаж та стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років (спеціальний стаж), це не тотожні за змістом поняття.

Так, спеціальний стаж - це період роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець пов'язує пільгове (або за особливими правилами) пенсійне забезпечення.

Вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред'являють особливі вікові, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.

Стаття 51 Закону «Про пенсійне забезпечення» передбачає, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Правом вислуги років користуються різні категорії осіб, у тому числі й прокурорсько-слідчі працівники на підставі Закону України «Про прокуратуру».

Отже, закон пов'язує встановлення особливих правил призначення пенсії за вислугу років саме з неможливістю продовжувати роботу чи службу на певних посадах або в певних умовах праці у зв'язку з втратою професійної працездатності особи або її придатності до настання пенсійного віку.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 05 листопада 2013 року та від 14 жовтня 2014 року (справи №21-289а13 та №21-430а14).

Умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів та слідчих визначено статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-XII.

Відповідно до частини першої статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 01 жовтня 2013 році по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 11 років 6 місяців.

Відповідно до частини шостої статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Статтею 1 Закону України «Про державну службу» встановлено, що державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

На виконання постанови Верховної Ради України від 16 грудня 1993 року «Про введення в дію Закону України «Про державну службу» Кабінетом Міністрів України 03 травня 1994 року було прийнято постанову №283, якою затверджено Порядок обчислення стажу державної служби.

У додатку до вказаного Порядку обчислення стажу державної служби наведено вичерпний Перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби.

За таких обставин, оскільки Закон України «Про прокуратуру (частина шоста статті 50-1) чітко передбачає, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, то суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, повинні були з'ясувати чи займала позивач, перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, посаду саме державного службовця, яку займають особи з вищою юридичною освітою.

Вказані порушення судами норм матеріального та процесуального права не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції з урахуванням положень статті 220 Кодексу адміністративного судочинства щодо відсутності можливості досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судових рішеннях, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, що відповідно до вимог статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судових рішень і направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Полтави від 29 жовтня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві про визнання протиправним, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві про визнання протиправним, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя М.М. Заїка

судді: А.Ф. Загородній

С.С. Пасічник