Справа № 802/3451/14-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2015-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

09 листопада 2015 р. Справа № 802/3451/14-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Сала П.І.,

суддів: Віятик Н.В., Заброцької Л.О.,

за участю

секретаря судового засідання: Дмитрука М.В.,

стягувача: ОСОБА_1,

представника боржника: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання в адміністративній справі № 802/3451/14-а за його позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області про скасування наказу та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_3 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі ДАБІ України), Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області (далі ІДАБК у Вінницькій області) про скасування як неправомірного наказу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області від 22.08.2014 року про його звільнення з роботи, а також зобов'язання ІДАБК у Вінницькій області та ДАБІ України поновити його на роботі та реалізувати його право на переведення у новостворюваний структурний підрозділ Інспекції.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 22.10.2014 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27.01.2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ ІДАБК у Вінницькій області № 44-ос від 22.08.2014 року "Про звільнення ОСОБА_3П.", поновлено ОСОБА_3 на посаді головного державного інспектора відділу по м. Вінниці управління контролю за будівництвом об'єктів та державного ринкового нагляду № 2 ІДАБК у Вінницькій області з 27 серпня 2014 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

21.07.2015 року за заявою позивача судом видано виконавчий лист № 802/3451/14-а про поновлення ОСОБА_3 на посаді головного державного інспектора відділу по м. Вінниці управління контролю за будівництвом об'єктів та державного ринкового нагляду № 2 ІДАБК у Вінницькій області з 27 серпня 2014 року.

28.10.2015 року за вх. № 32099 стягувач ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про поновлення строку для пред'явлення вищевказаного виконавчого листа до виконання, посилаючись на те, що такий строк ним пропущено з поважних та об'єктивних причин. Зокрема стягувач зазначає, що постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 від 17.09.2015 року ВП № 48768857 було відмовлено у відкритті виконавчого провадження, оскільки у виконавчому листі був відсутній індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача ОСОБА_3 або номер і серія його паспорта. Відтак, 28.09.2015 року він звернувся до суду із заявою про виправлення помилки у виконавчому документі, яка була задоволена ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 05.10.2015 року. Однак, дана ухвала набрала законної сили тільки 27.10.2015 року, тобто вже після закінчення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання.

У судовому засіданні стягувач ОСОБА_3 повністю підтримав подану заяву та додатково пояснив, що строк пред'явлення до виконання виконавчого листа, виданого судом 21.07.2015 року у справі № 802/3451/14-а, пропущено також і з тих причин, що постановою ВП № 48494078 від 25.08.2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_5 йому було відмовлено у відкритті виконавчого провадження, оскільки виконавчий документ був помилково поданий на виконання до органу державної виконавчої служби не за підвідомчістю виконання рішення. Відтак, 10.09.2015 року він був вимушений звернутися із заявою про примусове виконання судового рішення до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Проте, як вже зазначалось у заяві, постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 17.09.2015 року ВП № 48768857 також було відмовлено у відкритті виконавчого провадження, оскільки у виконавчому листі був відсутній ідентифікаційний номер стягувача. Процедура виправлення описки у виконавчому листі зайняла певний час, але навіть незважаючи на це він міг пред'явити виконавчий лист до виконання, якби належним чином спрацювала пошта (ухвала суду від 05.10.2015 року про виправлення описки була вручена боржнику із затримкою). Також стягувач ОСОБА_3 пояснив, що перед зверненням до суду за видачею виконавчого листа неодноразово надсилав на адресу ДАБІ України копію судового рішення та просив поновити його на роботі. Проте боржник умисно ухилявся від його виконання, хоча достовірно знав про набрання ним законної сили.

Представник ДАБІ України у судовому засіданні заяву ОСОБА_3 заперечив та просить суд відмовити у її задоволенні, оскільки вважає, що стягувач без поважних причин пропустив строк пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Представник ІДАБК у Вінницькій області на виклик суду не з'явився, що в силу положень ст. 261 КАС України не перешкоджає судовому розгляду.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені заявником доводи, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Як вже зазначалось, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 22.10.2014 року у справі № 802/3451/14-а адміністративний позов ОСОБА_3 було задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ ІДАБК у Вінницькій області № 44-ос від 22.08.2014 року "Про звільнення ОСОБА_3П." та поновлено ОСОБА_3 на посаді головного державного інспектора відділу по м. Вінниці управління контролю за будівництвом об'єктів та державного ринкового нагляду № 2 ІДАБК у Вінницькій області з 27 серпня 2014 року. Крім того, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України судове рішення в частині поновлення позивача на посаді звернуто до негайного виконання (а.с. 105-108).

27.10.2014 року за вх. № 22096 до суду надійшла заява ОСОБА_3 про видачу виконавчого листа у цій справі (а.с. 110), однак, за його отриманням позивач не звертався.

28.10.2014 року в порядку ст. 170 КАС України відповідач ІДАБК у Вінницькій області подав заяву про роз'яснення судового рішення (а.с. 112).

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 05.11.2014 року у задоволенні у задоволенні вказаної заяви відмовлено (а.с. 123).

07.11.2014 року представником ДАБІ України подано апеляційну скаргу на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 22.10.2014 року, у зв'язку з чим 12.11.2014 року адміністративну справу № 802/3451/14-а скеровано для розгляду до суду апеляційної інстанції (а.с. 127-130, 133).

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27.01.2015 року апеляційну скаргу ДАБІ України залишено без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 22.10.2014 року без змін (а.с. 181-182).

14.07.2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про видачу виконавчого листа в частині поновлення його на роботі (а.с. 190).

21.07.2015 року Вінницьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 802/3451/14-а про поновлення ОСОБА_3 на посаді головного державного інспектора відділу по м. Вінниці управління контролю за будівництвом об'єктів та державного ринкового нагляду № 2 ІДАБК у Вінницькій області з 27 серпня 2014 року, який стягувач фактично отримав 24.07.2015 року. Граничною датою пред'явлення виконавчого листа до виконання визначено 23.10.2015 року (а.с. 191, 195).

В подальшому ОСОБА_3 звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві із заявою про примусове виконання рішення суду на підставі виконавчого листа № 802/3451/14-а, виданого Вінницьким окружним адміністративним судом 21.07.2015 року. Як вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення, таке звернення стягувача отримане органом державної виконавчої служби 30.07.2015 року. Постановою старшого державного виконавця Бялого М.Г. від 25.08.2015 року ВП № 48494078 відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі вищевказаного виконавчого документа з підстав непідвідомчості виконання судового рішення (а.с. 245-246).

10.09.2015 року ОСОБА_3 звернувся із заявою про примусове виконання до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Згідно з повідомлення про вручення поштового відправлення таке звернення стягувача отримане вищевказаним органом державної виконавчої служби 10.09.2015 року. Однак, постановою головного державного виконавця Думанської А.Л. від 17.09.2015 року ВП № 48768857 у відкритті виконавчого провадження було відмовлено, оскільки у виконавчому листі не зазначено індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача або номер і серія його паспорта (а.с. 194, 247).

28.09.2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про виправлення помилки у виконавчому документі. Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 05.10.2015 року таку заяву задоволено та виправлено помилку, допущену у виконавчому листі № 802/3451/14-а (а.с. 204-205). Дана ухвала набрала законної сили 27.10.2015 року, тобто вже після закінчення строку пред'явлення виконавчого листа до виконання (а.с. 214).

Вирішуючи подану стягувачем заяву суд насамперед виходить з того, що відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Принцип обов'язковості судових рішень, як один з визначальних принципів здійснення правосуддя в Україні, полягає в обов'язковому виконанні на всій території України судових рішень, що набрали законної сили, а також у встановлені відповідальності за невиконання таких рішень.

Вказаний принцип обов'язковості судових рішень поряд із Конституцією України відображений і в багатьох кодифікованих законах України, зокрема в Кодексі адміністративного судочинства України (КАС України). Так, відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Крім того, згідно з практикою Європейського Суду з прав людини (п. 40 Рішення від 19.03.1997 року у справі "Горнсбі проти Греції") право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у Рішенні від 15.03.2001 року у справі "Піалопулос та інші проти Греції", якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс.

Згідно з п. 66 Рішення Європейського Суду у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy) ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Також в Рішенні від 29.06.2004 року у справі "Войтенко проти України" Європейський суд з прав людини констатував, що саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися.

Відтак, суд доходить висновку, що невиконання боржником судового рішення, що набрало законної сили, може свідчити про порушення права особи, гарантованих пунктом 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому пунктом 3 частини першої статті 256 КАС України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

У частині 4 статті 257 КАС України обумовлено питання примусового виконання судових рішень в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Цим підкреслюється винятковість саме примусового виконання рішення адміністративного суду.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Отже, правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання.

Водночас згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 23.06.2015 року по справі № 2а-3138/10/0370, добровільне виконання рішення суду боржником це його законодавчо встановлений обов'язок. Такий обов'язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Таким чином, оскільки рішення адміністративного суду про поновлення ОСОБА_3 на посаді в силу положень пункту 3 частини 1 статті 256 КАС України звернуто до негайного виконання, боржник ДАБІ України був зобов'язаний вчинити усі необхідні дії для виконання такого рішення, чого однак не зробив.

При цьому матеріали справи засвідчують, що Інспекції було достовірно відомо про рішення суду, прийняте на користь ОСОБА_3, копії таких рішень неодноразово направлялись їй для відома та виконання як самим стягувачем, так і судом, проте безрезультатно.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 КАС України стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

У свою чергу поважними причинами визнаються такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами процесуальних дій, що підтверджується належними доказами.

Враховуючи описану вище хронологію подій, а також обставини, які об'єктивно перешкодили ОСОБА_3 пред'явити виконавчий лист до виконання після його отримання (відмови державних виконавців у відкритті виконавчого провадження, необхідність виправлення помилки, допущеної у виконавчому листі, набрання відповідною ухвалою суду законної сили тощо), суд приходить до переконання, що строк пред'явлення до виконання виконавчого листа, виданого 21.07.2015 року Вінницьким окружним адміністративним судом у справі № 802/3451/14-а, стягувачем ОСОБА_3 пропущено з поважних причин. Відтак, подану заяву належить задовольнити.

Керуючись ст.ст. 160, 165, 186, 254, 261 КАС України суд,

УХВАЛИВ:

заяву стягувача про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання задовольнити.

Поновити ОСОБА_3 пропущений з поважних причин строк пред'явлення до виконання виконавчого листа, виданого 21.07.2015 року Вінницьким окружним адміністративним судом в адміністративній справі № 802/3451/14-а з виконання постанови суду від 22.10.2014 року про поновлення ОСОБА_3 на посаді головного державного інспектора відділу по м. Вінниці управління контролю за будівництвом об'єктів та державного ринкового нагляду № 2 Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області з 27 серпня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала в повному обсязі складена: 13.11.2015 року.

Головуючий суддя Сало Павло Ігорович

Судді: Віятик Наталія Володимирівна

ОСОБА_6