Справа № 2-а-385/2010
Суддя: Кудрявцев І. В.
Дата ухвалення: 2010-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Старобільський районний суд Луганської області
справа №2а-385/2010
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2010 року Суддя Старобільського районного суду Луганської області Кудрявцев І.В. розглянувши у м. Старобільську у порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації про зобовязання нарахування та виплати недоотриманої щорічної разової грошової допомоги та щорічної допомоги на оздоровлення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до УПСЗН Старобільської РДА про зобовязання нарахування та виплати недоотриманої щорічної разової грошової допомоги та щорічної допомоги на оздоровлення. В обґрунтування свого позову посилається на те, що він є інвалідом війни ІІІ групи та інвалідом ІІІ групи постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи. На підставі ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» йому щорічно до 5-го травня має надаватися одноразова грошова допомога у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком. Згідно ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачена щорічна допомога на оздоровлення інваліду ІІІ групи у розмірі 4 мінімальних заробітних плат. Фактично йому було виплачено допомогу до 5-го травня у 2009 році у розмірі 430 гривень, хоча мінімальна пенсія за віком у 2009 році складала 498 гривень, то йому недоплачено грошову допомогу у розмірі 3 056 гривень. Фактично йому було виплачено щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 120 гривень. Хоча мінімальна заробітна плата у 2009 році складала 605 гривень і йому недоплачено допомоги у розмірі 2 300 гривень. Він звертався з приводу цього питання до УПСЗН, але йому відмовили у проведенні перерахунку. У звязку з чим просив суд прийняти рішення, яким зобовязати УПСЗН Старобільської РДА нарахувати і видати недоотриману одноразову грошову допомогу інваліду війни ІІІ групи в сумі 3 056 гривень та недоотриману щорічну допомогу на оздоровлення інваліду ІІІ групи постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи в сумі 2 300 гривень.

До початку судового розгляду від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. 28 січня 2010 року постановлено ухвалу про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Судом установлено, підтверджується наявними у справі доказами(а.с.а.с.6-7) і не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_1 віднесений до першої категорії як особа, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, є інвалідом ІІІ групи, знаходиться на обліку в УПСЗН Старобільської РДА і отримував щорічну допомогу на оздоровлення у лютому 2009 рок у розмірі 90 гривень(а.с.10), звертався до відповідача з заявою щодо правильності призначення допомоги та отримав відмову у задоволенні його вимог(а.с.8).

Вказані обставини визнані відповідачем а тому на підставі вимог ч.3 ст.72 КАС України у суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень збоку в тому числі органів державної влади у спорах щодо межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоровя довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частина третя статті 46 Конституції України передбачає, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема соціальний захист потерпілого населення, визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно абзацу третього частини 4 статті 48 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції чинній на 06.06.96 року) встановлено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується в таких розмірах: інвалідам III групи - чотири мінімальні заробітні плати.

Пунктом 28 розділу ІІ Закону України від 28.12.2007 року №107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» текст статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" викладено в такій редакції: «Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».

Рішенням Конституційного Суду України №10-рп від 22 травня 2008 року визнані такими, що не відповідають Конституції України(є неконституційними), положення, зокрема, пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Пунктом 6 наведеного Рішення визначено про те, що Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнаних неконституційними.

Відповідно до принципу дії нормативно-правового акту у часі, на підставі Рішення Конституційного Суду України №10-рп від 22 травня 2008 року втратила чинність нова редакція статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", внаслідок чого відновлена попередня редакція закону.

Таким чином у судовому засіданні було достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_1, який є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом ІІІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесений до 1 категорії постраждалих, має право на отримання за 2009 рік щорічної допомоги на оздоровлення згідно абзацу 3 частини 4 статті 48 розділу VІІІ Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме - у розмірі 4 мінімальних заробітних плат.

Згідно частини 7 статті 48 розділу VІІІ Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Дія вказаного положення на 2007 рік пунктом 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 року N 489-V також була зупинена, і Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 положення, зокрема, пункту 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 року N 489-V визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) Пунктом 5 наведеного Рішення визначено про те, що Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Статтею 55 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» від 26 грудня 2008 року №835-VI, що набрав чинності з 1 січня 2009 року, встановлено з 1 січня 2009 року розмір мінімальної заробітної плати 605 гривень, з 1 квітня 2009 року 625 гривень, з 1 липня 2009 року 630 гривень, з 1 жовтня 2009 року 650 гривень та з 1 грудня 2009 року 669 гривень на місяць.

Таким чином виходячи з вищевикладеного, та беручи до уваги, що відповідачем УПСЗН Старобільської РДА позивачу ОСОБА_1 було нараховано щорічну допомогу на оздоровлення: лютий 2009 року у розмірі 90 гривень (а.с.10), та приймаючи до уваги положення частини 7 статті 48 розділу VІІІ Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» суд вважає, що позивач ОСОБА_1, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом ІІІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік у розмірі 4 мінімальних заробітних плат, розмір яких був законодавчо встановлений на момент її виплати позивачу ОСОБА_1, тобто у лютому 2009 року, а не 90 гривень, як було нараховано та виплачено відповідачем УПСЗН Старобільської РДА.

Щодо позовних вимог про нарахування недоотриманої одноразової грошової допомоги інваліду війни ІІІ групи судом встановлено наступне:

Позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни (а.с.6), знаходиться на обліку в УПСЗН Старобільської РДА і отримував щорічну грошову допомогу до 5-го травня у квітні 2009 року у розмірі 430 гривень (а.с.11), звертався до відповідача з заявою щодо правильності призначення допомоги та отримав відмову у задоволенні його вимог(а.с.8).

Вказані обставини визнані відповідачем, а тому на підставі вимог ч.3 ст.72 КАС України у суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать також інваліди з числі військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення , контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обовязків військової служби, повязаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Законом України від 25.12.1998 року №367-ХIV «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» статтю 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» було доповнено частиною такого змісту « Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам І групи десять мінімальних пенсій за віком; ІІ групи вісім мінімальних пенсій за віком; ІІІ групи сім мінімальних пенсій за віком».

Пунктом 20 розділу ІІ Закону України від 28.12.2007 року №107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» частина пята статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викладена у новій редакції «Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України, в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

Рішенням Конституційного Суду України №10-рп від 22 травня 2008 року визнані такими, що не відповідають Конституції України(є неконституційними), положення, зокрема, пункту 20 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Пунктом 6 наведеного Рішення визначено про те, що Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнаних неконституційними.

Відповідно до принципу дії нормативно-правового акту у часі, на підставі Рішення Конституційного Суду України №10-рп від 22 травня 2008 року втратила чинність нова редакція частини пятої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», внаслідок чого відновлена попередня редакція закону.

Таким чином у судовому засіданні було достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_1, який є інвалідом ІІІ групи та відноситься до інвалідів війни, має право на отримання у 2009 році щорічної разової грошової допомоги відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року №966-14, а також статтею 1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року №2017-111, встановлено, що прожитковий мінімум використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Частиною 3 статті 4 даного Закону(В редакції Закону №2505-4 від 25 березня 2005 року, що діє з 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Статтею 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» встановлений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність: з 01.01.2008 року-470 гривень, з 01.04.20008 року-в сумі 481 грн., з 01.07.2008 року-в сумі 482 грн., з 01.10.2008 року-498 грн.

Частиною 1 статті 54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» встановлено у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, в розмірах, що діяли у грудні 2008 року. Законом України від 06.11.2009 року №1715-VI статтю 54 вказаного Закону доповнено частиною другою такого змісту «Установити з 1 листопада 2009 року прожитковий мінімум на 1 особу в розрахунку на місяць у розмірі 710 гривень та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років 32 гривні, дітей віком від 6 до 18 років 776 гривень; працездатних осіб 744 гривні; осіб, які втратили працездатність 573 гривні.

Таким чином виходячи з вищевикладеного, та беручи до уваги, що відповідачем УПСЗН Старобільської РДА позивачу ОСОБА_1 було нараховано щорічну разову грошову допомогу до 5 травня: у квітні 2009 року у розмірі 430 гривень (а.с.11), та приймаючи до уваги положення частини 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» суд вважає, що позивач ОСОБА_1, як інвалід війни ІІІ групи, має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2009 рік у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком, розмір яких був законодавчо встановлений на момент її виплати позивачу ОСОБА_1, тобто у квітні 2009 року, а не у розмірі 430 гривень, як було нараховано та виплачено відповідачем УПСЗН Старобільської РДА.

До заперечень відповідача УПСЗН Старобільської РДА в Старобільському районі про те, що допомоги позивачу сплачуються відповідно до постанови КМУ від 12.07.2005р. №562 та постанови КМУ від 18.03.2009р. №211, про те, що рішення про відновлення дії законодавчих актів України у редакції, чинній до внесення змін до них, Верховною Радою України не приймалось, суд відноситься критично, оскільки ці заперечення відповідача суперечать положенням ст.ст.46, 92 Конституції України, ст.71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Крім того, суд враховує, що за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру наведених видів допомоги застосуванню підлягають стаття 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та стаття 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005р. №562 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та від 18.03.2009р. №211 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році відповідно до Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему (про що зокрема зазначено у рішенні №8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року по справі №1-21/2005) повязану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно якої Конституція України та закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

У відповідності з вимогами ч.2 ст.11 КАС України, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача ОСОБА_1 про захист яких він просить, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог позивача ОСОБА_1 та визнати неправомірними дії УПСЗН Старобільської РДА щодо призначення та виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі, меншому ніж 4 мінімальні заробітні плати та щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, меншому ніж 7 мінімальних пенсій за віком, оскільки ці дії УПСЗН Старобільської РДА не відповідають вимогам ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно ст.171 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня здійснюють органи праці та соціального захисту населення. Згідно ч.5 ст.48 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. Згідно п.3 Типового Положення Про управління праці та соціального захисту населення районної, районної у мм. Києві та Севастополі державної адміністрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2007 р. №790, основними завданнями управління праці та соціального захисту населення районної держадміністрації є в тому числі призначення та виплата соціальної допомоги, компенсацій та інших соціальних виплат, встановлених законодавством,забезпечення виплати передбачених законодавством компенсацій та допомоги громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже, оскільки проведення, нарахування допомоги є компетенцією управління праці та соціального захисту населення районної держадміністрації, як органу виконавчої влади, у звязку з чим суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог позивача про зобовязання УПСЗН Старобільської РДА здійснення йому нарахування та виплати недоотриманої одноразової грошової допомоги інваліду війни ІІІ групи у конкретно визначеній сумі у розмірі 3 056 гривень та недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення інваліду ІІІ групи постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи у конкретно визначеній сумі у розмірі 2 300 гривень, відмовити.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1. до УПСЗН Старобільської РДА підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то належний до сплати судовий збір в розмірі 3 гривні 40 копійок слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.8,22,46,92 Конституції України, ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.7, ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», п.20 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року, ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 року, рішенням Конституційного Суду України №10-рп від 22.05.2008 року, рішенням Конституційного Суду України №6рп/2007 від 09.07.2007 року, ст.ст.2,4,5,8,11,12,17,94,ч.1ст.158,ст.159, ч.1,2,3 ст.160, ст.ст.161,162,163,167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації про зобовязання нарахування та виплати недоотриманої щорічної разової грошової допомоги інваліду війни ІІІ групи у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком у сумі 3 056 гривень та щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 4 мінімальних заробітних плат у сумі 2 300 гривень за 2009 рік задовольнити частково.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації щодо не нарахування та несплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги інваліду війни ІІІ групи у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком та щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 4 мінімальних заробітних плат за 2009 рік - неправомірними.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги інваліду війни ІІІ групи у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком, відповідно до законодавчо встановленого розміру мінімальної пенсії за віком на момент виплати такої допомоги, за 2009 рік з урахуванням фактично виплачених сум.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення інваліду ІІІ групи у розмірі 4 мінімальних заробітних плат, відповідно до законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати такої допомоги, за 2009 рік з урахуванням фактично виплачених сум.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації про зобовязання нарахування та виплати недоотриманої щорічної разової грошової допомоги інваліду війни ІІІ групи у конкретно визначеній сумі 3 056 гривень та щорічної допомоги на оздоровлення у конкретно визначеній сумі 2 300 гривень за 2009 рік відмовити.

Належний до сплати судовий збір у розмірі 3 (три) гривні 40 (сорок) копійок віднести на рахунок держави.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до адміністративного апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.5.ст.186 КАС України.

Суддя