Справа № 496/4452/15-а
Суддя: Бобуйок А. Д.
Дата ухвалення: 2015-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 496/4452/15-а
Провадження № 2-а/496/73/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2015 року місто Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бобуйок А.Д.,

при секретарі Камочкіній А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біляївка адміністративний позов ОСОБА_1 до ВДАІ Білоцерківського району Київської області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та припинення справи про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ВДАІ Білоцерківського району Київської області, в якому просить скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 565385 від 06.09.2015 року та припинити справу про адміністративне правопорушення, посилаючись на те, що ніяких порушень ПДД він не здійснював, інспектором ДПС взводу № 3 РДПС ДАІ при УАІ ГУМВС України в Київській області прапорщиком міліції Братчиком В.А. при винесенні вказаної постанови були порушені норми матеріального та процесуального права, а протокол про адміністративне правопорушення складено формально.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, на адміністративному позові наполягав.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але направив до суду заперечення, в якому просив розглядати справу на наявними документами у відсутність інспектора взводу № 3 РДПС ДАІ при УАІ ГУМВС України в Київській області прапорщика міліції Братчика В.А. в зв'язку з завантаженістю його виконанням службових обов'язків по забезпеченню безпеки дорожнього руху.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, приймаючи до уваги заяву позивача та заперечення відповідача, оцінивши надані сторонами у справі докази, суд вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частинами 1, 3 ст. 70 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію, щодо предмету доказування. Докази одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Частиною 1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що 06.09.2015 р. інспектором взводу № 3 РДПС ДАІ при УАІ ГУМВС України в Київській області прапорщиком міліції Братчиком В.А. був складений протокол про адміністративне правопорушення серії АП1 № 943185, відповідно до якого 06.09.2015 р. о 23 год. 45 хв. на 79 км автодороги Київ-Одеса у напрямку м. Київ ОСОБА_1 керував автомобілем «МАН-19.332», державний номер НОМЕР_1, на якому в темну пору доби не працювала передня ліва фара в режимі ближнього світла, чим порушив вимоги п. 31.4.3 (в) ПДР України (а.с.7).

Не погоджуючись з рішенням інспектора, ОСОБА_1 пояснив, що перед виїздом він особисто перевіряв роботу зовнішніх світлових приладів і все працювало. В результаті руху по дуже поганій дорозі лампочку в лівій передній фарі струсило, при цьому ліва противотуманна фара працювала в режимі ближнього світла, про що власноручно зробив запис в протоколі в графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності».

Зазначені доводи не були прийняті до уваги відповідачем, у зв'язку з чим на підставі вищезазначеного протоколу, 06.09.2015 р. ним винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 565385 відносно ОСОБА_1, відповідно до якої на нього накладено адміністративне стягнення, згідно з ч. 1 ст. 121 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.6).

Відповідно до п. 31.4.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам:

а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу;

б) порушено регулювання фар;

в) не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла;

г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу;

ґ) на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.

Слід зазначити, що відповідно до п. 31.5 ПДР у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

Таким чином несправність лівої фари автомобіля в режимі ближнього світла, дозволяє водію продовжувати рух, відповідно до п. 31.5 ПДР, але дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

Частина 1 ст. 121 КУпАП передбачає відповідальність водія за керування транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється.

В пункті 31.6 ПДР зазначено випадки, коли забороняється подальший рух транспортних засобів, серед них: а) робоча гальмова система чи рульове керування не дають змоги водієві зупинити транспортний засіб або здійснити маневр під час руху з мінімальною швидкістю; б) у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів; в) під час дощу або снігопаду не працює склоочисник з боку розміщення керма; г) зіпсований тягово-зчіпний пристрій автопоїзда.

При цьому, зі змісту адміністративного позову вбачається, що ОСОБА_1 рухався до місця стоянки, де мав замінити струшену в результаті руху по поганій дорозі лампочку на автомобілі на якому в режимі ближнього світла працювала ліва противотуманна фара.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

При цьому, відповідачем не було надано жодного доказу, який би був розцінений судом як доказ винності позивача у вчинені вищенаведеного правопорушення. Обставини, що вказані в позові, суд вважає обґрунтованими оскільки протилежне відповідачем не доведено.

Окрім протоколу та оскаржуваної постанови судом не добуто доказів порушення ОСОБА_1 п. 31.4.3. «в» ПДР України, яким передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Судом встановлено, що при винесенні постанови про адміністративне правопорушення відповідачем порушено положення ст. 280 КУпАП, достеменно не встановлено чи був винен позивач у вчиненому правопорушенні, чи підлягає він адміністративній відповідальності, також не з'ясовано жодної з обставин, що пом'якшують або обтяжують відповідальність, враховуючи, що крім протоколу будь-яких інших доказів не наведено.

Незважаючи на те, що згідно ст. 251 КУпАП, доказами по справі є також пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у постанові прийнятій відповідачем, не наведено будь-якої оцінки вказаного доказу.

Як роз'яснено в пункті 24 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Частиною 1 ст. 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Проте, на підтвердження правомірності складення протоколу про адмінправопорушення та накладення на позивача адміністративного стягнення, відповідачем не надано суду доказів та не доведено, що позивачем було вчинено зазначене в оскаржуваній постанові адміністративне правопорушення, яке було зафіксоване протоколом, складеним відповідно до вимог інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої Наказом МВС України від 26.02.2009 року № 77.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Таким чином, відповідач не навів достатніх та допустимих доказів вчинення позивачем правопорушення, діяв не у спосіб, що передбачений законом, у зв'язку з чим постанова серії ПС2 № 565385 від 06.09.2015 р. про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу на ОСОБА_1 складена відповідачем з порушенням норм чинного законодавства, а тому є такою, що підлягає скасуванню.

В частині припинення справи про адміністративне правопорушення суд відмовляє в задоволенні, з огляду на наступне. Компетенція адміністративного суду визначена ч. 1 ст. 17 КАС України, згідно ч. 2 ст. 17 КАС України компетенція адміністративного суду не поширюється на справи про накладення адміністративного стягнення. Таким чином, до компетенції адміністративного суду не входить вирішення питання щодо припинення провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 9-11, 17, 71, 94, 160-162, 171-2 КАС України, ст. ст. 7, 9, 247, 251, 254, 256, 280, 283 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ВДАІ Білоцерківського району Київської області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ПС2 № 565385 від 06.09.2015 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, винесену інспектором ДПС взводу № 3 РДПС ДАІ при УАІ ГУМВС України в Київській області прапорщиком міліції Братчик В.А.

В іншій частині вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Біляївський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення або отримання її копії.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області А.Д.Бобуйок