Справа № 2а-168/11/2670
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2015 року м. Київ К/800/43014/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Вербицької О.В., Цвіркуна Ю.І.,

при секретарі: Загородньому А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 січня 2014 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2014 року

у справі №2а-168/11/2670

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «КОКОС Медіа Груп» (надалі - ТОВ «ВД «КОКОС Медіа Груп»)

до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (надалі - ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м.Києві)

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановив:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом, в якому поставлено питання про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м.Києві №/0 від 21.12.2010р.

Справа судами розглядалась неодноразово.

За наслідками останнього перегляду, постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 16.01.2014р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.07.2014р., позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, вказуючи на порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій ставить питання про скасування оскаржуваних судових рішень та прийняття нового, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанції, контролюючим органом проведено планову виїзну перевірку ТОВ «ВД «КОКОС Медіа Груп» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2007р. по 30.06.2010р.

За наслідками проведеної перевірки, ДПІ у Печерському районі м.Києва було складено акт №1056/23-2/32918229 від 09.12.2010р., в якому, зокрема, встановлено порушення позивачем п.4.1 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість».

Підставою для висновку відповідача про порушення позивачем п.п.4.1 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість», та, як наслідок, заниження податку на додану вартість на 859698,00грн., стало надання TOB «ВД «КОКОС Медіа Груп» послуг з розміщення рекламних матеріалів пов'язаній особі TOB «Янко» за цінами, нижчими за звичайні ціни, які були встановлені та зазначені в той же час при укладенні договорів з іншими суб'єктами господарювання.

На підставі зазначеного акта 21.12.2010р. відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №/0, згідно з яким позивачу нараховано зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 752270грн. та штрафні санкції у розмірі 3476135грн.

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якими погодилась колегія апеляційного суду, цілком правильно та обґрунтовано виходив з наступного.

В силу вимог підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (який діяв на час виконання операцій з поставки позивачем товарів в адресу цього покупця) з метою оподаткування доход, отриманий платником податку від продажу товарів (робіт, послуг) пов'язаним особам, визначається виходячи із договірних цін, але не менших за звичайні ціни на такі товари (роботи, послуги), що діяли на дату такого продажу.

Відповідно до пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість» база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг)). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (послуг).

Підпунктом 1.20.1 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін. Згідно з цим підпунктом справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств», покладається на податковий орган у встановленому порядку. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін.

Таким чином, якщо не доведене зворотне, звичайною вважається ціна, визначена сторонами договору. При цьому обов'язок доведення невідповідності ціни договору рівню звичайних цін покладається на податковий орган.

Для визначення звичайної ціни використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Однак при цьому необхідно враховувати, чи є умови таких договорів співставними, важливе значення також мають і властивості товарів, які є - предметом купівлі-продажу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що висновок податкового органу про завищення позивачем податкового кредиту ґрунтується на порівнянні ціни розміщення рекламних матеріалів у журналі «Сезони моди», визначеної позивачем у договорах з пов'язаною особою TOB «РІА «Янко», з ціною договору на ті самі послуги, надані позивачем TOB II «АВТ Баварія».

При цьому податковим органом не наведено будь-яких обґрунтувань відносно того, чому саме інформація про рівень ціни на рекламні послуги, що надавалися ТОВ з II «АВТ Баварія», є джерелом для визначення справедливої ринкової ціни на вказані послуги. Не було досліджено податковим органом і ціни на спірні рекламні послуги за договорами позивача з іншими суб'єктами господарювання.

Разом з тим, позивачем, окрім II «АВТ Баварія» та ТОВ «Янко», укладалися договори на розміщення реклами в журналах «Сезони моди» з іншими суб'єктами господарювання, які не є пов'язаними з позивачем особами зокрема: ТОВ «Компанія «Едельвейс», ТОВ «Тиждень моди», ТОВ «АКТА», ПзІК «СВАКО» тощо, в той же час, договори з цими суб'єктами, акти виконаних робіт та інші первинні документи містять відмінні від договорів з II «АВТ «Баварія» ціни за розміщення реклами в журналі «Сезони моди», оскільки відрізнялись між собою часом розміщення реклами, місцем розміщення на сторінках журналу, тематичною спрямованістю реклами тощо, тобто факторами, які суттєво впливали на вартість рекламних послуг.

Отже, з урахуванням положень підпункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» ці договори не можуть бути визнані як ідентичні товари, роботи, послуги, не можуть порівнюватись між собою для визначення звичайної ціни.

Крім того, відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2011р., залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України 26.09.2012р., у справі №2а-169/11/2670, при вирішенні питання про правомірність формування позивачем у перевіряємий період оподаткованого доходу, встановлено, що сформовані позивачем ціни при наданні послуг з розміщення рекламних матеріалів пов'язаній особі ТОВ «РІА Янко» є звичайними, а висновки викладені з цього приводу у акті перевірки 09.12.2010р. № 1056/23-2/32918229 хибними.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини встановлені судовими рішеннями у адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З урахуванням викладеного, висновки податкового органу за результатами проведеної перевірки про порушення вимог податкового законодавства спростовуються встановленими під час розгляду даної справи обставинами, у зв'язку з чим колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог та скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

Доводи касаційної скарги не спростовують зазначених висновків суду.

За таких обставин, судами першої та апеляційної інстанцій, виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі не вбачається.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий: ___________________ Н.Є. Маринчак

Судді: ___________________ О.В. Вербицька

___________________ Ю.І. Цвіркун