Справа № 2-а-381/2010
Суддя: Кудрявцев І. В.
Дата ухвалення: 2010-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Старобільський районний суд Луганської області
справа №2а-381/2010
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

15 лютого 2010 року Старобільський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Кудрявцева І.В.

при секретарі Черніхові А.М.

за участі позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Старобільську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації про зобовязання нарахування та виплати недоотриманої щорічної разової грошової допомоги та щорічної допомоги на оздоровлення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до УПСЗН Старобільської РДА про зобовязання нарахування та виплати недоотриманої щорічної разової грошової допомоги та щорічної допомоги на оздоровлення. В обґрунтування свого позову посилається на те, що він є інвалідом війни ІІ групи та інвалідом ІІ групи постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи. На підставі ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» йому щорічно до 5-го травня має надаватися одноразова грошова допомога у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. Також згідно ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачена щорічна допомога на оздоровлення інваліду ІІ групи у розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Одноразова допомога, що призначена йому за 2007,2008,2009 роки, допомога на оздоровлення, що призначена йому за 2007,2008,2009 роки не були виплачені в повному обсязі. Фактично йому було виплачено допомогу до 5-го травня у 2007 році 360 гривень, у 2008 році 400 гривень, у 2009 році 430 гривень, та виплачено на оздоровлення у 2007 році 120 гривень, у 2008 році 120 гривень, у 2009 році 120 гривень. Хоча мінімальна пенсія на момент сплати допомоги до 5-го травня у 2007 році склала 380 гривень, у 2008 році 481 гривню, у 2009 році 498 гривень, а на момент сплати допомоги на оздоровлення мінімальна заробітна плата склала у 2007 році 460 гривень, у 2008 році 525 гривень, у 2009 році 605 гривень. Виходячи з розрахунків вважав, що ним за 2007-2009 роки недоотримано допомоги до 5-го травня у сумі 9 682 гривні, та недоотримано за 2007-2009 роки допомоги на оздоровлення у сумі 7 590 гривень. Він звертався з цього питання до УПСЗН Старобільської РДА, де він перебуває на обліку, але отримав відповідь про відмову. У звязку з чим просив суд зобовязати УПСЗН Старобільської РДА нарахувати і видати недоотриману одноразову грошову допомогу інваліду війни ІІ групи на суму 9 682 гривні та недоотриману щорічну допомогу на оздоровлення інваліду ІІ групи постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи на суму 7 590 гривень.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд зобовязати УПСЗН Старобільської РДА нарахувати і виплатити йому недоотриману одноразову грошову допомогу інваліду війни ІІ групи на суму 9 682 гривні та недоотриману щорічну допомогу на оздоровлення інваліду ІІ групи постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи на суму 7 590 гривень.

Представник відповідача УПСЗН Старобільської РДА ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та пояснив, що позивачем пропущено строк подачі позову щодо сплати обох видів допомоги за 2007 та 2008 роки. Щорічна разова допомога до 5 травня була сплачена позивачу згідно п.13 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», п.20 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», Постанови КМУ №183 від 12.03.2008 року, в допомога на оздоровлення була сплачена позивачу відповідно до змін, внесених у Закон України «Про статус ветеранів війни…» та Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Законом №107-VI від 28.12.2007 року у розмірах встановлених КМУ, а саме Постановою КМУ №562 від 12.07.2005р. крім того, пояснив, що УПСЗН не мало права порушуючи бюджетне законодавство і перевищуючи свої повноваження, робити виплати, які не передбачені Законом «Про державний бюджет України» на відповідний рік. вважав, що права позивача були порушені не діями УПСЗН і не з його вини, а тому, що після прийняття відповідних рішень Конституційним Судом України, Верховною Радою України не було внесено змін до Законів «Про Державний бюджет України», в результаті чого урядом не надано відповідних коштів для проведення цих виплат. У звязку з чим просив суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1

Вислухавши позивача ОСОБА_1, представника відповідача УПСЗН Старобільської РДА ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного:

Судом установлено, підтверджується наявними у справі доказами(а.с.а.с.6-8) і не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_1 віднесений до першої категорії як особа, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, є інвалідом ІІ групи, знаходиться на обліку в УПСЗН Старобільської РДА і отримував щорічну допомогу на оздоровлення: листопад 2008 року за 2007 рік у розмірі 120 гривень, березень 2008 року у розмірі 120 гривень, березень 2009 року у розмірі 120 гривень(а.с.10-12), звертався до відповідача з заявою щодо правильності призначення допомоги та отримав відмову у задоволенні його вимог(а.с.9).

Вказані обставини визнані відповідачем а тому на підставі вимог ч.3 ст.72 КАС України у суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень збоку в тому числі органів державної влади у спорах щодо межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоровя довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частина третя статті 46 Конституції України передбачає, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема соціальний захист потерпілого населення, визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно абзацу другого частини 4 статті 48 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції чинній на 06.06.96 року) встановлено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується в таких розмірах: інвалідам I і II групи - п'ять мінімальних заробітних плат.

Пунктом 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 року N 489-V в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати дію положень абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на 2007 рік було зупинено.

Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення, зокрема, пункту 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 року N 489-V. Пунктом 5 наведеного Рішення визначено про те, що Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Пунктом 28 розділу ІІ Закону України від 28.12.2007 року №107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» текст статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" викладено в такій редакції: «Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».

Рішенням Конституційного Суду України №10-рп від 22 травня 2008 року визнані такими, що не відповідають Конституції України(є неконституційними), положення, зокрема, пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Пунктом 6 наведеного Рішення визначено про те, що Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнаних неконституційними.

Відповідно до принципу дії нормативно-правового акту у часі, на підставі Рішення Конституційного Суду України №10-рп від 22 травня 2008 року втратила чинність нова редакція статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", внаслідок чого відновлена попередня редакція закону.

Таким чином у судовому засіданні було достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_1, який є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом ІІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесений до 1 категорії постраждалих, має право на отримання за період 2007-2009 роки щорічної допомоги на оздоровлення згідно абзацу 2 частини 4 статті 48 розділу VІІІ Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме - у розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Згідно частини 7 статті 48 розділу VІІІ Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Дія вказаного положення на 2007 рік пунктом 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 року N 489-V також була зупинена, і Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 положення, зокрема, пункту 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 року N 489-V визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) Пунктом 5 наведеного Рішення визначено про те, що Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Статтею 76 Закону України Про державний бюджет України на 2007 рік від 19 грудня 2006 року № 489-V, що набрав чинності з 1 січня 2007 року, встановлено з 1 січня 2007 року розмір мінімальної заробітної плати 400 гривень на місяць, з 1 липня 2007 року 420 гривень та з 1 грудня 2007 року 450 гривень.

Статтею 59 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-VI, що набрав чинності з 1 січня 2008 року, встановлено з 1 січня 2008 року розмір мінімальної заробітної плати 515 гривень, з 1 квітня 2008 року 525 гривень, з 1 жовтня 2008 року 545 гривень та з 1 грудня 2008 року 650 гривень на місяць.

Статтею 55 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» від 26 грудня 2008 року №835-VI, що набрав чинності з 1 січня 2009 року, встановлено з 1 січня 2009 року розмір мінімальної заробітної плати 605 гривень, з 1 квітня 2009 року 625 гривень, з 1 липня 2009 року 630 гривень, з 1 жовтня 2009 року 650 гривень та з 1 грудня 2009 року 669 гривень на місяць.

Таким чином виходячи з вищевикладеного, та беручи до уваги, що відповідачем УПСЗН Старобільської РДА позивачу ОСОБА_1 було нараховано щорічну допомогу на оздоровлення: листопад 2008 року за 2007 рік у розмірі 120 гривень, березень 2008 року у розмірі 120 гривень, березень 2009 року у розмірі 120 гривень (а.с.12), та приймаючи до уваги положення частини 7 статті 48 розділу VІІІ Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» суд вважає, що позивач ОСОБА_1, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом ІІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення за період 2007-2009 роки у розмірі 5 мінімальних заробітних плат, розмір яких був законодавчо встановлений на момент їх виплати позивачу ОСОБА_1, тобто у листопаді 2008 року, у березні 2008 року, у березні 2009 року, а не по 120 гривень щорічно, як було нараховано та виплачено відповідачем УПСЗН Старобільської РДА.

Щодо позовних вимог про нарахування недоотриманої одноразової грошової допомоги інваліду війни ІІ групи судом встановлено наступне:

Позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни (а.с.7), знаходиться на обліку в УПСЗН Старобільської РДА і отримував щорічну грошову допомогу до 5-го травня у квітні 2007 року у розмірі 360 гривень, у квітні 2008 року у розмірі 400 гривень, у квітні 2009 року у розмірі 430 гривень (а.с.10-13), звертався до відповідача з заявою щодо правильності призначення допомоги та отримав відмову у задоволенні його вимог(а.с.9).

Вказані обставини визнані відповідачем, а тому на підставі вимог ч.3 ст.72 КАС України у суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать також інваліди з числі військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення , контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обовязків військової служби, повязаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Законом України від 25.12.1998 року №367-ХIV «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» статтю 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» було доповнено частиною такого змісту « Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам І групи десять мінімальних пенсій за віком; ІІ групи вісім мінімальних пенсій за віком; ІІІ групи сім мінімальних пенсій за віком».

Пунктом 13 статті 71 Закону України від 19.12.2006 року №489-V «Про Державний бюджет України на 2007 рік» було зупинено на 2007 рік дію частини пятої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення, зокрема, пункту 13 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 року N 489-V. Пунктом 5 наведеного Рішення визначено про те, що Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Пунктом 20 розділу ІІ Закону України від 28.12.2007 року №107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» частина пята статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викладена у новій редакції «Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України, в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

Рішенням Конституційного Суду України №10-рп від 22 травня 2008 року визнані такими, що не відповідають Конституції України(є неконституційними), положення, зокрема, пункту 20 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Пунктом 6 наведеного Рішення визначено про те, що Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнаних неконституційними.

Відповідно до принципу дії нормативно-правового акту у часі, на підставі Рішення Конституційного Суду України №10-рп від 22 травня 2008 року втратила чинність нова редакція частини пятої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», внаслідок чого відновлена попередня редакція закону.

Таким чином у судовому засіданні було достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_1, який є інвалідом ІІ групи та відноситься до інвалідів війни, має право на отримання за період 2007-2009 роки щорічної разової грошової допомоги відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року №966-14, а також статтею 1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року №2017-111, встановлено, що прожитковий мінімум використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Частиною 3 статті 4 даного Закону(В редакції Закону №2505-4 від 25 березня 2005 року, що діє з 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Статтею 62 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року №489-5, що набрав чинності з 1 січня 2007 року(«Урядовий курєр» від 23 грудня 2006 року), був затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1 січня-380 гривень, з 1 квітня-387 гривень, з 1 жовтня-395 гривень.

Зазначена стаття була змінена Законом України від 15 березня 2007 року №749-5 та існує в новій редакції з 28 березня 2007 року(«Урядовий курєр» та «Голос України» від 28 березня 2007 року), якою прожитковий мінімум для особи, яка втратила працездатність, визначений з 1 січня-380 гривень, з 1 квітня-406 гривень, з 1 жовтня-411 гривень. При цьому зазначена стаття доповнена абзацом, яким передбачено встановити, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом пятим частини першої цієї статті, збільшений на 1 відсоток, що складає відповідно 410 гривень 06 копійок, та 415 гривень 11 копійок.

Статтею 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» встановлений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність: з 01.01.2008 року-470 гривень, з 01.04.20008 року-в сумі 481 грн., з 01.07.2008 року-в сумі 482 грн., з 01.10.2008 року-498 грн.

Частиною 1 статті 54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» встановлено у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, в розмірах, що діяли у грудні 2008 року. Законом України від 06.11.2009 року №1715-VI статтю 54 вказаного Закону доповнено частиною другою такого змісту «Установити з 1 листопада 2009 року прожитковий мінімум на 1 особу в розрахунку на місяць у розмірі 710 гривень та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років 32 гривні, дітей віком від 6 до 18 років 776 гривень; працездатних осіб 744 гривні; осіб, які втратили працездатність 573 гривні.

Таким чином виходячи з вищевикладеного, та беручи до уваги, що відповідачем УПСЗН Старобільської РДА позивачу ОСОБА_1 було нараховано щорічну разову грошову допомогу до 5 травня: у квітні 2007 року у розмірі 360 гривень, у квітні 2008 року у розмірі 400 гривень, у квітні 2009 року у розмірі 430 гривень (а.с.13), та приймаючи до уваги положення частини 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» суд вважає, що позивач ОСОБА_1, як інвалід війни ІІ групи, має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за період 2007-2009 роки у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, розмір яких був законодавчо встановлений на момент їх виплати позивачу ОСОБА_1, тобто у квітні 2007 року, у квітні 2008 року та у квітні 2009 року, а не у розмірі 360, 400 та 430 гривень відповідно, як було нараховано та виплачено відповідачем УПСЗН Старобільської РДА.

До заперечень відповідача УПСЗН Старобільської РДА про те, що допомога позивачу сплачується відповідно до постанови КМУ від 12.07.2005р. №562, про те, що рішення про відновлення дії законодавчих актів України у редакції, чинній до внесення змін до них, Верховною Радою України не приймалось, суд відноситься критично, оскільки ці заперечення відповідача суперечать положенням ст.ст.46, 92 Конституції України, ст.71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Крім того, суд враховує, що за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру наведених видів допомоги застосуванню підлягають стаття 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та стаття 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005р. №562 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та від 12.03.2008р. №183 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2008 році відповідно до Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему (про що зокрема зазначено у рішенні №8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року по справі №1-21/2005) повязану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно якої Конституція України та закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

У відповідності з вимогами ч.2 ст.11 КАС України, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача ОСОБА_1 про захист яких він просить, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог позивача ОСОБА_1 та визнати неправомірними дії УПСЗН Старобільської РДА щодо призначення та виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі, меншому ніж 5 мінімальних заробітних плат, та щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, меншому ніж 8 мінімальних пенсій за віком, оскільки ці дії УПСЗН Старобільської РДА не відповідають вимогам ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до ч.2ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а згідно відповіді УПСЗН Старобільської РДА від 30 грудня 2009 року позивачу ОСОБА_1 на його звернення щодо перерахунку та доплати йому одноразової допомоги до 5 травня та щорічної допомоги на оздоровлення (а.с.9), позивач ОСОБА_1 дізнався про порушення своїх прав, свобод і інтересів з моменту отримання вказаної відповіді, тобто з 30.12.2009 року, а тому суд вважає, що позивачем ОСОБА_1 не пропущений строк звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав. У звязку з чим заперечення відповідача УПСЗН Старобільської РДА про те, що позивачем пропущено строк для звернення до суду є необґрунтованими.

Згідно ст.171 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня здійснюють органи праці та соціального захисту населення. Згідно ч.5 ст.48 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. Згідно п.3 Типового Положення Про управління праці та соціального захисту населення районної, районної у мм. Києві та Севастополі державної адміністрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2007 р. №790, основними завданнями управління праці та соціального захисту населення районної держадміністрації є в тому числі призначення та виплата соціальної допомоги, компенсацій та інших соціальних виплат, встановлених законодавством,забезпечення виплати передбачених законодавством компенсацій та допомоги громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже, оскільки проведення, нарахування допомоги є компетенцією управління праці та соціального захисту населення районної держадміністрації, як органу виконавчої влади, у звязку з чим суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог позивача про зобовязання УПСЗН Старобільської РДА здійснення йому нарахування та виплати недоотриманої одноразової грошової допомоги інваліду війни ІІ групи у конкретно визначеній сумі у розмірі 9 682 гривні та недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення інваліду ІІ групи постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи у конкретно визначеній сумі у розмірі 7 590 гривень, відмовити.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1. до УПСЗН Старобільської РДА підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то належний до сплати судовий збір в розмірі 3 гривні 40 копійок слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.8,22,46,92 Конституції України, ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.7, ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», п.20 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року, ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 року, рішенням Конституційного Суду України №10-рп від 22.05.2008 року, рішенням Конституційного Суду України №6рп/2007 від 09.07.2007 року, ст.ст.2,4,5,8,11,12,17,94,ч.1ст.158,ст.159, ч.1,2,3 ст.160, ст.ст.161,162,163,167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації про зобовязання нарахування та виплати недоотриманої щорічної разової грошової допомоги інваліду війни ІІ групи у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком у сумі 9 682 гривні та щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат у сумі 7 590 гривень за період 2007-2009 роки задовольнити частково.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації щодо не нарахування та несплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги інваліду війни ІІ групи у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат за період 2007-2009 роки - неправомірними.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги інваліду війни ІІ групи у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, відповідно до законодавчо встановленого розміру мінімальної пенсії за віком на момент виплати такої допомоги, за період 2007-2009 роки з урахуванням фактично виплачених сум.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення інваліду ІІ групи у розмірі пяти мінімальних заробітних плат, відповідно до законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати такої допомоги, за період 2007-2009 роки з урахуванням фактично виплачених сум.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації про зобовязання нарахування та виплати недоотриманої щорічної разової грошової допомоги інваліду війни ІІ групи у конкретно визначеній сумі 9 682 гривні та щорічної допомоги на оздоровлення у конкретно визначеній сумі 7 590 гривень за період 2007-2009 роки відмовити.

Належний до сплати судовий збір у розмірі 3 (три) гривні 40 (сорок) копійок віднести на рахунок держави.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до адміністративного апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.5.ст.186 КАС України.

Суддя