Справа № 813/3755/15
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2015 року № 813/3755/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кедик М.В.

за участю секретаря судового засідання Харіва М.Ю.,

представника позивача Сироїда Р.П.,

представника відповідача Ортинської Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом державного підприємства "Львіввугілля" в особі відокремленого підрозділу "Управління "Західвуглепромсанекологія" до Державної податкової інспекції у м. Червонограді Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в :

державне підприємство "Львіввугілля" в особі відокремленого підрозділу "Управління "Західвуглепромсанекологія" (далі - ДП "Львіввугілля") звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Червонограді Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (далі - ДПІ у м. Червонограді), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.02.2015 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 39773,69 грн,

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що висновки податкового органу, викладені в акті перевірки від 19.02.2015 № 91/2200/26307902 щодо несвоєчасного перерахування ДП "Львіввугілля" податку на доходи фізичних осіб є безпідставними. Зазначило, що ДП "Львіввугілля" нарахувало відповідні суми податку, отримувало їх з доходу своїх працівників та сплачувало до бюджету, однак не своєчасно, тобто позивачем не було допущено бездіяльності щодо нарахування, утримання та/або сплати (перерахування податків). Вказані дії були вчинені позивачем, однак з порушенням встановлених Податковим кодексом строків. Крім цього, стверджує, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 126 Податкового кодексу України, в той час як відповідачем застосовано ст. 127, тобто за несплату податку до моменту виплати або під час виплати доходу но користь іншого платника податків (працівника підприємства), тому вважає оскаржене податкове повідомлення - рішення необґрунтованим та таким, що суперечить чинному законодавству, тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, подав додаткові докази в обґрунтування позовних вимог, просить позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечила з підстав викладених у запереченні. Зазначила, що перевіркою встановлено не перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб податковим агентом у строки встановлені Податковим кодексом для місячного податкового періоду в сумі 74236, 69 грн, внаслідок чого порушено п.54.2 ст. 54, п. 57.1 ст. 57, пп. 16.1.2, пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, абз. "а" п. 171.2 ст. 171, абз. "а" п. 171.2 ст. 176 Податкового кодексу. Зважаючи на несвоєчасність сплати податку на доходи фізичних осіб на підставі статті 127 Податкового кодексу України до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 25%, 50% та 75%, оскільки порушення мало місце два і більше разів протягом 1095 днів. Відтак оскаржене податкове повідомлення-рішення винесено правомірно і підстав для його скасування немає, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони покликаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, якими такі обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини справи.

ДП "Львіввугілля" має в своєму складі відокремлений підрозділ "Управління "Західвуглепромсанекологія", (без права юридичної особи).

На підставі направлень від 29.01.2015 № 26/2200, № 27/2200, № 28/2200, № 29/2200, № 30/2200 ДПІ у м. Червонограді у період з 30.01.2015 по 17.02.2015 проведено позапланову виїзну перевірку відокремленого підрозділу "Управління "Західвуглепромсанекологія" державного підприємства "Львіввугілля", з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної фіскальної служби за період з 01.10.2011 по 30.09.2014, про що 19.02.2015 складено акт № 91/2200/26307902 (далі - Акт перевірки).

Згідно висновків Акта перевірки встановлено порушення:

- п. 54.2 ст. 54, ст. 57, пп. 168.1.2, пп. 168.1.5 п. 168.1 ст.168, абз. "а" п. 171.2 ст. 171, абз. "а" п. 176.2 ст. 176 Податкового Кодексу України в частині несвоєчасно сплаченої суми самостійно визначеного податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 74236,69 грн.

За результатами перевірки та на підставі складеного акта, відповідачем 27.02.2015 виставлено податкове повідомлення - рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб в сумі 39773,69 грн, у тому числі за основним платежем - 0,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 39773,69.

Перевірка повноти та своєчасності перерахування ДП "Львіввугілля" податку, утриманого з доходів громадян до бюджету здійснювалась з використанням записів по особовому рахунку за формою № 15 та їх порівнянні з даними бухгалтерського обліку підприємства (про перераховані до бюджету суми податку) і платіжними документами.

При визначенні загальної суми нарахованого податку на доходи фізичних осіб порівнювалися записи бухгалтерського обліку підприємства про нараховані суми податку на доходи фізичних осіб з підсумками сум податку, утриманого по відомостях на виплату заробітної плати.

Результати перевірки повноти сплати (перерахування) до бюджету податку на доходи фізичних осіб за період з 01.10.2011 по 30.09.2014:

- залишок на початок перевіряємого періоду - 12468,48 грн;

- нараховано податку - 477851,55 грн;

- перераховано податку - 479273,71 грн;

- залишок на кінець перевіряємого періоду - 12846,32 грн;

- заборгованість на кінець перевіряємого періоду - 0 грн.

Не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням позивач оскаржив його до суду.

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI, з наступними змінами та доповненнями (далі - Податковий кодекс України), Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до пп. 16.1.4 п.16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до пп. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України платниками податку на доходи фізичних осіб є, в тому числі, і податкові агенти.

Згідно з п. 171.1 ст. 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Відповідно до абз. "а" п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб до бюджету визначений ст. 168 Податкового кодексу України, а оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом п. 168.1 ст. 168 цього Кодексу.

Згідно з пп. 168. 1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 168. 1.2 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування)податку до бюджету визначено у пп. 168.1.5 ст.168 Податкового кодексу України, відповідно до якого якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Наведені вище норми права дають підстави вважати, що положення пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, відповідно до яких сплата (перерахування) із сум доходу на користь платника податку здійснюється податковим агентом одночасно з виплатою оподатковуваного доходу, не звільняє податкового агента від обов'язку сплати такого податку у строки, встановлені Податковим кодексом України для місячного податкового періоду, передбаченого пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168.

Згідно з п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Пунктом 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України встановлено обов'язок платника податків самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Податковий агент зобов'язаний сплатити суму податкового зобов'язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Для цілей цього розділу та пункту 54.2 статті 54 цього Кодексу під терміном "граничний термін сплати до бюджету податку" розуміються строки сплати податку, визначені цим пунктом.

Відповідно до п. 54.2 ст. 54 Податкового кодексу України, грошове зобов'язання щодо суми податкових зобов'язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов'язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексудля граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.

Відповідальність за порушення вимог пп. 168.1.5 ст. 168 Податкового кодексу України передбачена ст. 127 цього Кодексу та полягає у тому, що ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Податковий кодекс України містить норму, яка встановлює відповідальність за порушення правил нарахування, утримання та сплати (перерахування) податків у джерела виплати, тобто ця норма є спеціальною та підлягає застосуванню в разі встановлення фактів ненарахування, неутримання та/або несплати (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, тому суд вважає необґрунтованими посилання позивача щодо необхідності застосування норми ст. 126, а не ст. 127 Податкового кодексу України.

Крім того, суд зазначає, що позивач не заперечує факту несвоєчасної сплати до бюджету суми податку на доходи фізичних осіб в розмірі 74236,69 грн.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що застосування до ВП "Управління "Західвуглепромсанекологія" штрафних (фінансових) санкцій за несвоєчасну сплату податку на доходи фізичних осіб до бюджету на підставі ст. 127 Податкового кодексу України є правомірним.

Також, оскільки факт несвоєчасної сплати (несплати) податку з доходів фізичних осіб (з урахуванням місячного податкового періоду) мав місце два і більше рази за період з жовтня 2011 року по вересень 2014 року, то податковий орган обґрунтовано застосував до позивача штраф в розмірі 25%, 50% та 75% відповідно за перше, друге, третє і подальші порушення.

Закріплений у ч. 1 ст.11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В даному випадку позивач не надав належних доказів на підтвердження незаконності оскаржуваного рішення і порушення його прав, свобод та інтересів, що потребує судового захисту в розумінні ст. 2 КАСУ, а від так, суд приходить висновку, що дане рішення відповідачем було прийнято у відповідності до чинного законодавства України.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідачем доведено правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення від 27.02.2015 № , в той час, як позивачем не доведено обґрунтованості позовних вимог. Отже, підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Щодо судового збору, то такий на підставі статті 94 КАС України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 7-14, 50, 71, 86, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Суддя Кедик М.В.

Повний текст постанови складено 17.11.2015 р.