Справа № 161/12415/15-а
Суддя: Олексюк А. В.
Дата ухвалення: 2015-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/454/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Олексюка А.В.

при секретарі - Шумиводі О.І.

з участю позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Луцького районного управління юстиції Новосад Олени Анатоліївни про скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Луцького районного управління юстиції Новосад О. про скасування рішень.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що після смерті батька ОСОБА_4, 29.12.1988 року йому видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться в с. Несвіч Луцького району Волинської області, який належав спадкодавцю на підставі запису в по господарській книзі по селі Несвіч Луцького району за № 255, згідно довідки, виданої Несвічівською сільською радою Луцького району 17.11.1988 року за № 135.

Зазначає, що дане свідоцтво було зареєстроване в Несвічівській сільській раді Луцького району і згідно витягу з по господарської книги № 3 за 2015 рік по особовому рахунку НОМЕР_1 за ним та ОСОБА_5 зареєстровано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1.

10.07.2015 року позивач звернувся в реєстраційну службу Луцького районного управління юстиції для проведення державної реєстрації права власності на вищевказаний житловий будинок.

Проте, Державний реєстратор прав на нерухоме майно реєстраційної служби Луцького районного управління юстиції Новосад О.А. рішенням № 22861924 від 15.07.2015 року відмовила у реєстрації за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1.

Дане рішення позивач вважає протиправним, оскільки порушує його право на власність.

Позивач просить суд скасувати вищевказане рішення, як незаконне та зобов'язати реєстраційну службу Луцького районного управління юстиції провести державну реєстрацію частини житлового бидинку площею 13 кв.м., який знаходиться по АДРЕСА_1, яка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №846919 від 29.12.1988 року належить йому.

Крім того, просить суд стягнути з відповідача в його користь судові витрати по справі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовну заяву з підстав в ній зазначених. Просив суд, позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, проте належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив.

Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача по наявних матеріалах справи, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 128 КАС України.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб"єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Судом встановлено, що 29.12.1988 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться в с. Несвіч Луцького району Волинської області, який належав спадкодавцю на підставі запису в по господарській книзі по селі Несвіч Луцького району за № 255, згідно довідки, виданої Несвічівською сільською радою Луцького району 17.11.1988 року за № 135 (а.с. 7).

Згідно витягу з по господарської книги № 3 за 2015 рік по особовому рахунку НОМЕР_1 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с. 8).

10.07.2015 року позивач звернувся в реєстраційну службу Луцького районного управління юстиції для проведення державної реєстрації права власності на вищевказаний житловий будинок.

Проте, Державний реєстратор прав на нерухоме майно реєстраційної служби Луцького районного управління юстиції Новосад О.А. рішенням № 22861924 від 15.07.2015 року відмовила у реєстрації за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та. їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Згідно п. 6 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 документи, що подаються для проведення державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, що встановлені законом, Порядком та іншими нормативно-правовими актами.

Судом встановлено, що при зверненні в реєстраційну службу Луцького районного управління юстиції позивач надав документи, а саме дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом № 108, виданий державним нотаріусом Волинського обласного державного нотаріального архіву Луць Г.П. 02.12.2014 року (26 кв.м.) та технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна (42,6 кв.м.) містять різні відомості щодо житлової площі садибного індивідуальнго) житлового будинку, відносно якого заявлено право. Крім того, у технічному паспорті містяться відмітки про самочинне переобладнання будинку, що унеможливлює встановити факт прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна.

Згідно статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

У відповідності до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Таким чином, відповідач правомірно відмовив позивачу у реєстрації за ним права власності на житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1, правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суд не вбачає, а тому в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю вимог.

Керуючись ст. 10, 15, 86, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Луцького районного управління юстиції Новосад Олени Анатоліївни про скасування рішень - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя

Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк