Справа № 2а-1700/11
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2011-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

іменем України

"17" серпня 2011 р. Справа № 2а-1700/11

номер рядка статистичного звіту 10.3.1

Колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Капустинського М.М.

ОСОБА_1,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м.Рівне Рівненської області на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від "02" березня 2011 р. у справі № 2а-1700/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м.Рівне Рівненської області про визнання бездіяльності протиправною і зобов"язання вчинити дії

ВСТАНОВИЛА:

09.02.2011 р. позивач звернулась до Рівненського міського суду Рівненської області з адміністративним позовом до УПФУ в м.Рівне Рівненської області про відновлення пропущеного строку для звернення до суду та зобов'язання відповідача нарахувати і виплатити ОСОБА_3 недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу як дитині війни за період 2009-2010р.р. в сумі 3218,70грн., а також здійснювати в подальшому вищевказані виплати.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 10.02.2011р. позовні вимоги за період з січня 2009р. по травень 2010р. залишено без розгляду.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 02.03.2011 року позов задоволено.

Визнано незаконними дії відповідача.

Зобовязано ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м.Рівне Рівненської області провести нарахування та виплату на користь ОСОБА_3 підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 01.06.2010р. по 31.12.2010р., виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого абз.1 ч.2 ст.28 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із урахуванням виплачених сум.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в межах, визначених ст.195 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про те, що остання підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Як було встановлено судом, позивач є дитиною війни в розумінні ст. 1 Закону України Про соціальний захист дітей війни і відповідно до ст. 6 цього ж Закону має право на державну соціальну підтримку у вигляді підвищення до пенсії в розмірі 30 % від мінімальної пенсії за віком.

З матеріалів справи вбачається нарахування та виплата коштів проводилася у розмірах, встановлених п.8 постанови КМ України від 28.05.08р. №530 Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян.

Державні соціальні гарантії дітям війни встановлені Законом України Про соціальний захист дітей війни та не можуть бути обмежені іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 3 ст.22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсяг існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст.8 КАС України - суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Доводи апеляційної скарги про те, що Пенсійний фонд не може проводити виплату спірних сум, оскільки такі кошти є бюджетними, та їх не вистачає на фінансування видатків, передбачених ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", а кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України, є не обґрунтованими.

Відповідно до Положення „Про Пенсійний фонд України", затвердженого Указом Президента України №121/2001 від 01.03.2001 року саме на територіальні управління Пенсійного фонду України покладені такі функції і питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору.

Вихідним критерієм обрахунку доплати до пенсії дітям війни виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої, згідно ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Будь-яких інших нормативно-правових актів, які б визначали механізм обрахування мінімальної пенсії за віком або встановлювали її розмір, немає. А відтак, положення ч.3 ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щодо застосування мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною 1 цієї статті тільки стосовно визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не є перешкодою для застосування даної величини для обрахування доплат, передбачених ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", а тому, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування вище вказаних норм, є безпідставними.

В зв"язку з викладеним колегія суддів приходить до однозначного висновку про правомірність доводів суду першої інстанції про наявність у позивача права на перерахунок доплати до пенсії у розмірі, визначеному ст.6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни".

Проте, суд першої інстанції в своїй постанові неправильно зазначив дату, з якої належить проводити такі нарахування.

Так, згідно постанови суд першої інстанції зобовязав відповідача провести перерахунок та виплату зазначених коштів позивачу за період з 01.06.2010 р. по 31.12.2010 р.

Однак, із позову слідує те, що позивач з ним звернулась до суду 09.02.2011 року, в звязку з чим, виходячи із вимог ч.2 ст.99 КАС України, вона має право на перерахунок підвищення до пенсії не з 01.06.2010 р., а з 01.08.2010р.

А її позовні вимоги за період з 01.06.2010р. по 31.07.2010 р. включно слід залишити без розгляду у відповідності до вимог ч.2 ст.99 та ч.1 ст.100 КАС України, так як пропуск строку звернення до суду є підставою для залишення позовних вимог без розгляду.

Тому, постанова суду підлягає скасуванню з одночасною зміною дати, з якої підлягають задоволенню позовні вимоги позивача, та з одночасним залишенням без розгляду його позовних вимог за період з 01.06.2010р. по 31.07.2010р.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 202, 205 та 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м.Рівне Рівненської області задовольнити частково.

Постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2011 р. в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 за період з 01.06.2010 р. по 31.07.201р. включно скасувати, та позовні вимоги за вказаний період - залишити без розгляду.

Постанову суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 за період часу з 01.08.2010р. по 31.12.2010р. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: М.М. Капустинський

ОСОБА_1

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_3 АДРЕСА_1,33000

3- відповідачу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м.Рівне Рівненської області вул.Відінська,41,м.Рівне,33000