Справа № 826/11180/14
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

12 листопада 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Вівдиченко Т.Р.

Суддів: Бєлової Л.В.

Міщука М.С.

За участю секретаря: Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 жовтня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державного кадастрового реєстратора Управління Державного агентства земельних ресурсів України у Києво-Святошинському районі Київської області Бондаренко Ірини Павлівни, Управління Державного агентства земельних ресурсів України у Києво-Святошинскому районі Київської області, третя особа: ОСОБА_3 про визнання дій протиправними, скасування державної реєстрації, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Державного кадастрового реєстратора Управління Державного агентства земельних ресурсів України у Києво-Святошинському районі Київської області Бондаренко Ірини Павлівни, Управління Державного агентства земельних ресурсів України у Києво-Святошинскому районі Київської області, третя особа - ОСОБА_3 про визнання незаконними дій щодо реєстрації поділу земельної ділянки площею 1,6096 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована в Київській області (Києво-Святошинський район, Крюківщинська сільська рада); - скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 0,5000 га, кадастровий номер НОМЕР_2 та земельної ділянки площею 1,1096 га. кадастровий номер НОМЕР_1.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 жовтня 2014 року позов задоволено.

Не погодившись із постановою суду, третя особа - ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та залишити позов без розгляду.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 30 листопада 2013 року за договором купівлі-продажу земельної ділянки позивачем та третьою особою було придбано у спільну часткову власність земельну ділянку площею 1,6096 га, що розташована в Київській області, Києво-Святошинського району, Крюківщинська сільська рада, кадастровий номер НОМЕР_1.

Право спільної часткової власності зазначених осіб на вказану земельну ділянку підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копії яких наявні в матеріалах справи.

Як свідчать зазначені витяги, позивачу на праві спільної часткової власності належить 1875/6036 частки вказаної земельної ділянки, а третій особі - 4161/6036.

30 листопада 2013 року позивач і третя особа підписали заяву, адресовану уповноваженим органам, про те, що вони просять здійснити поділ належної їм на праві спільної часткової власності земельної ділянки на 2 частини з наступними площами: 1 земельна ділянка - 0,5000 га, з виготовленням Свідоцтва про право власності на земельну ділянку (або іншого, передбаченого законодавством документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку) на ім'я ОСОБА_4, а інша земельна ділянка - площею 1,1096 га, з виготовленням відповідного документа на ім'я ОСОБА_3 Крім того, підписанти просили виготовити на виділені земельні ділянки відповідну технічну документацію та документи, що підтверджують право власності на земельну ділянку.

23 грудня 2013 року державним кадастровим реєстратором Управління Держземагентства у Києво-Святошинському районі Київської області Бондаренко І.П. зареєстровано поділ земельної ділянки площею 1,6096 га кадастровий номер НОМЕР_1 на дві частини: земельну ділянку площею 0,5000 га кадастровий номер НОМЕР_2 та земельну ділянку площею 1,1096 га кадастровий номер НОМЕР_3.

Із витягів з Державного земельного кадастру, копії яких наявні в матеріалах справи, вбачається, що зазначена реєстраційна дія проведена на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_3, розробленої Товариством з обмеженою відповідальністю «Профіль-Земля». Внаслідок вказаної реєстраційної дії до Державного земельного кадастру внесено відомості, зокрема, про те, що сформована земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_2 площею 0,5000 га належить ОСОБА_4, а земельна ділянка площею 1,1096 га кадастровий номер НОМЕР_3 - ОСОБА_3 Дана обставина не заперечується сторонами та підтверджується, зокрема, додатками до згаданих витягів з Державного земельного кадастру: кадастровими планами та описами меж земельних ділянок.

Не погоджуючись із правомірністю проведення вказаної реєстраційної дії та посилаючись на порушення державним кадастровим реєстратором порядку її здійснення, позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 79 Земельного кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Положеннями частини першої, другої статті 79-1 Земельного кодексу України передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, шляхом поділу раніше сформованих земельних ділянок.

Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру встановлені Законом України «Про Державний земельний кадастр».

За визначенням цього Закону, Державний земельний кадастр - це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Підстави та основні вимоги щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру визначені статтею 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр».

Відповідно до правил, закріплених цієї статтею Закону, відомості про земельну ділянку, в тому числі про її межі, цільове призначення, угіддя, вносяться до Державного земельного кадастру, зокрема, на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні.

Відповідно до абзацу 4 статті 22 цього Закону, документи, які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, мають відповідати законодавству.

Положеннями частин першої, другої статті 24 цього Закону передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Така реєстрація здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно частин третьої, четвертої цієї статті, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється, зокрема, за заявою власника земельної ділянки; для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору подається відповідна заява, оригінал документації із землеустрою та документація із землеустрою в електронному вигляді.

Згідно статті 25 цього Закону, поземельна книга є документом Державного земельного кадастру, який містить такі відомості про земельну ділянку: а) кадастровий номер; б) площа; в) місцезнаходження (адміністративно-територіальна одиниця); г) склад угідь; ґ) цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); д) нормативна грошова оцінка; е) відомості про обмеження у використанні земельної ділянки; є) відомості про межі частини земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; ж) кадастровий план земельної ділянки; з) дата державної реєстрації земельної ділянки; и) інформація про документацію із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також внесені зміни до цих відомостей; і) інформація про власників (користувачів) земельної ділянки відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про Державний земельний кадастр», у разі поділу або об'єднання земельних ділянок запис про державну реєстрацію земельної ділянки та кадастровий номер земельної ділянки скасовуються, а Поземельна книга на таку земельну ділянку закривається.

У Поземельній книзі на земельні ділянки, сформовані в результаті поділу або об'єднання земельних ділянок, здійснюється запис про такий поділ чи об'єднання із зазначенням скасованих кадастрових номерів земельних ділянок.

З наведеного вбачається, що визначення земельних ділянок як об'єкта цивільних прав здійснюється шляхом їх формування, в тому числі, шляхом поділу раніше сформованої земельної ділянки. Процедура формування земельної ділянки включає внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Внесення відомостей до Державного земельного кадастру здійснюється державним кадастровим реєстратором на підставі технічної документації (у разі поділу земельної ділянки) та заяви власника ділянки. Відомості, що вносяться до Державного земельного кадастру, включають в себе, зокрема, інформацію про власників (користувачів) земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна реєстраційна дія вчинена державним кадастровим реєстратором на підставі нотаріально посвідченої заяви позивача і третьої особи від 30 листопада 2013 року щодо поділу земельної ділянки площею 1,6096 га кадастровий номер НОМЕР_1, яка належить їм на праві спільної часткової власності, та технічної документації із землеустрою щодо поділу вказаної земельної ділянки, яка розроблена ТОВ «Профіль-Земля».

Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про землеустрій», документація із землеустрою розробляється у вигляді програм, схем, проектів, спеціальних тематичних карт, атласів, технічної документації. До видів документації із землеустрою, згідно підпункту «і» частини другої цієї статті, належить технічна документація із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

Згідно статті 57 цього Закону, технічна документація із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок включає: а) пояснювальну записку; б) технічне завдання на складання документації, затверджене замовником документації; в) кадастрові плани земельних ділянок, які об'єднуються в одну земельну ділянку, або частини земельної ділянки, яка виділяється в окрему земельну ділянку; г) матеріали польових геодезичних робіт; ґ) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання при поділі земельної ділянки по межі поділу; д) перелік обтяжень прав на земельну ділянку, обмежень на її використання та наявні земельні сервітути; е) нотаріально посвідчена згода на поділ чи об'єднання земельної ділянки заставодержателів, користувачів земельної ділянки (у разі перебування земельної ділянки в заставі, користуванні); є) згоду власника земельної ділянки, для земель державної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на поділ чи об'єднання земельних ділянок користувачем (крім випадків поділу земельної ділянки у зв'язку з набуттям права власності на житловий будинок, розташований на ній).

У матеріалах справи наявна копія технічної документації із землеустрою щодо поділу

земельної ділянки загальною площею 1,6096 га кадастровий номер НОМЕР_1, яка належить позивачу та третій особі на праві спільної часткової власності. Зазначена документація складається із пояснювальної записки, заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про виготовлення технічної документації, технічного завдання, затвердженого цими особами, заяви від 30 листопада 2013 року, висновку Управління Держземагентства у Києво-Святошинському районі Київської області, схеми розташування, схеми зони обмеження, кадастрового плану, актів про передачу на зберігання встановлених межових знаків власнику (землекористувачу), паспортів та довідок про присвоєння ідентифікаційних номерів вказаних осіб, договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13 листопада 2013 року, витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, з яких слідує, що позивачу на праві спільної часткової власності належить 1875/6036 частки вказаної земельної ділянки, а третій особі - 4161/6036.

Згідно пункту «б» статті 87 Земельного кодексу України, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами.

Положеннями статей 316, 317, 319, 358 та 367 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статей 125, 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Як встановлено судом, на час розроблення Товариством з обмеженою діяльністю «Профіль-Земля» технічної документації щодо поділу земельної ділянки площею 1,6096 га кадастровий номер НОМЕР_1, між власниками цієї земельної ділянки не було укладено в установленій формі договору про поділ нерухомого майна. Водночас, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які містяться в матеріалах справи, підтверджується, що на час спірних правовідносин земельна ділянка перебувала на праві спільної часткової власності у визначених частках позивача і третьої особи.

Частиною дев'ятою статті 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що відомості про розподіл земель між власниками та користувачами вносяться до Державного земельного кадастру, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012р. №1051, інформація про власників, користувачів земельної ділянки вноситься до Державного земельного кадастру, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, інформація про власників сформованих земельних ділянок вноситься до Державного земельного кадастру, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зважаючи на встановлені обставини та приписи наведених норм, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що при вчиненні спірної реєстраційної дії, а саме: при внесенні до Державного земельного кадастру відомостей про власників земельних ділянок кадастровий номер НОМЕР_2 площею 0,5000 га (ОСОБА_4) та кадастровий номер НОМЕР_3 площею 1,1096 (ОСОБА_3), які сформовані внаслідок поділу земельної ділянки площею 1,6096 га кадастровий номер НОМЕР_1, державний кадастровий реєстратор діяв необґрунтовано та всупереч чинному законодавству.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для скасування спірної державної реєстрації поділу вказаної земельної ділянки.

Відповідно до частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянтом не наведено жодних обґрунтувань щодо помилковості висновків суду першої інстанції по суті розгляду спору чи неправильного застосування норм матеріального права.

Натомість, доводи апелянта про необхідність скасування постанови суду першої інстанції зводяться лише до порушення судом норм процесуального права, які визначають строки звернення до адміністративного суду.

Так, третя особа стверджує, що позивач пропустив встановлений законом строк звернення за захистом своїх прав та інтересів, а судом першої інстанції безпідставно не застосовано відповідні процесуальні наслідки. Апелянт звертає увагу на те, що із адміністративним позовом ОСОБА_4 звернувся 31 липня 2014 року, в той час як з матеріалів технічної документації, розробленої ТОВ «Профіль-Земля», випливає, що про розміри, конфігурацію та точне місце розташування належної йому земельної ділянки, яка сформована згідно цієї технічної документації, йому було відомо ще в грудні 2013 року (при підписанні технічного завдання на виконання робіт по розробці технічної документації із землеустрою та акту про передачу на зберігання межових знаків від 16 грудня 2013 року).

За правилами частин першої, другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Оскільки предметом оскарження в даній справі виступає реєстраційна дія державного кадастрового реєстратора, вчинена 23 грудня 2013 року, і матеріали справи не містять відомостей про те, що про порушення при її проведенні, які стали підставою даного позову, позивач дізнався раніше, ніж 10 лютого 2014 року (згідно його пояснень), обізнаність чи необізнаність позивача про обставини розроблення технічної документації, які передували вчиненню вказаної реєстраційної дії, не вказує на початок перебігу встановленого законом строку звернення до адміністративного суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не доводять правомірності та обґрунтованості спірних дій суб'єкта владних повноважень.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Вівдиченко Т.Р.

Судді: Бєлова Л.В.

Міщук М.С.

Повний текст ухвали виготовлено 17.11.2015 року

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Бєлова Л.В.

Міщук М.С.