Справа № 809/1485/15
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2015-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року Справа № 876/10053/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань Гелецького П.В.,

представника відповідача Гавадзина М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу приватного сільськогосподарського підприємства «Оскар» на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2015 року у справі за його позовом до Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про скасування податкового повідомлення-рішення рішення,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2015 року приватне сільськогосподарське підприємство «Оскар» (далі - ПСП «Оскар») звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило визнати незаконними та скасувати податкове повідомлення-рішення Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (далі - Коломийська ОДПІ) № від 23.02.2015 року, яким йому було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) на 997235,00 грн., з яких 797788,00 грн. за основним платежем та 199447,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2015 року у справі № 809/1485/15 у задоволенні позову було відмовлено.

Зазначену постанову в апеляційному порядку оскаржено позивачем, який у своїй апеляційній скарзі просять скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що висновок податкового органу про порушення підприємством пп. 186.2.1 п.186 2 ст.186 та пп. 198.1 ст.198 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та заниження ПДВ на суму 797788,00 грн. побудовані на хибному твердженні про те, що договір відповідного матеріального зберігання № 25/14 від 26.05.2014 року, укладений з ТОВ «Львівське зерноприймальне підприємство» є неукладеним з огляду на необумовлення істотних умов.

Представник позивача у ході апеляційного розгляду підтримав вимоги, викладені у апеляційній скарзі, у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційного суду заперечив обґрунтованість доводів апелянта, просив відхилити апеляційну скаргу та залишити без змін постанову суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ПСП «Оскар», суд першої інстанції виходив із того, що позивачем перераховувалися кошти за послуги, які не могли бути надані ТОВ «Львівське зерноприймальне підприємство» на час проведення оплати за них. Враховуючи факт повернення ТОВ «Львівське зерноприймальне підприємство» 25.21.2014 року позивачу коштів в розмірі 24715040,00 грн., отриманих як попередню оплату за договором № 25/14 від 26.05.2014 року, позивачем вірно відображено вказану обставину у декларації з ПДВ за грудень 2014 року з урахуванням корегування податкового кредиту на вказану суму, однак вказана обставина не могла бути врахована податковим органом під час перевірки, оскільки та проводилась за період діяльності підприємства з травня по листопад 2014 року.

Даючи оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із таких міркувань.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, Коломийською ОДПІ було проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань документального підтвердження господарських відносин ПСП «Оскар» із платником податків ТОВ «Львівське зерноприймальне підприємство» згідно з договором матеріального зберігання № 25/14 за період з 01.05.2014 року по 30.11.2014 року, за результатами якої складено акт від 04.02.2015 року № 249/09-07-22-00/31774096 та прийнято оспорюване податкове повідомлення-рішення від 23.02.2015 року № .

У акті перевірки податковим органом зроблено висновок про порушення ПСП «Оскар» пп.186.2.1 п.186.2 ст.186 та пп.198.1 ст.198 ПК України, в результаті чого занижено податкове зобов'язання з ПДВ, що залишається у розпорядженні платника податку, за жовтень 2014 року в сумі 797 788,00 грн.

За правилами п. «а» п.п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно із п.п.186.2.1 п.186.2 ст.186 ПК України місцем постачання послуг є місце фактичного постачання послуг, пов'язаних з рухомим майном, а саме:

а) послуг, що є допоміжними у транспортній діяльності: навантаження, розвантаження, перевантаження, складська обробка товарів та інші аналогічні види послуг;

б) послуг із проведення експертизи та оцінки рухомого майна;

в) послуг, пов'язаних із перевезенням пасажирів та вантажів, у тому числі з постачанням продовольчих продуктів і напоїв, призначених для споживання;

г) послуг із виконання ремонтних робіт і послуг із переробки сировини, а також інших робіт і послуг, що пов'язані з рухомим майном.

Свої висновки податковий орган аргументував тим, що договір відповідного матеріального зберігання №25/14 від 26.05.2014 року ПСП «Оскар» з ТОВ «Львівське зерноприймальне підприємство» є неукладеним з огляду на те, що сторонами не було обумовлено його істотних умов.

Відповідно до матеріалів справи 26.05.2014 року ПСП «Оскар» (Поклажодавець) та ТОВ «Львівське зерноприймальне підприємство» (Зберігач) уклали договір відповідного матеріального зберігання № 25/14, за умовами якого Поклажодавець передасть у майбутньому, а Зберігач прийме на відповідне матеріальне зберігання та зобов'язується повернути у схоронності товарно-матеріальні цінності, продукцію, перелік, якість та кількість якої буде встановлено в момент передачі згідно акту приймання-передачі на відповідне матеріальне зберігання. Майно зберігатиметься за адресою Львівська область, Городоцький район, с. Галичани, вул. Цвітна, 41 та буде передане на відповідне матеріальне зберігання Зберігачу на строк, який буде визначений за домовленістю Сторін і вказаний в акті приймання-передачі. Загальна вартість надання послуг щодо відповідного матеріального зберігання майна визначається на підставі виставлених рахунків Зберігачем. Оплата здійснюється в національній валюті України у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Зберігача.

ТОВ «Львівське зерноприймальне підприємство» було виписано рахунки-фактури на суму 16215040 грн. і позивач за період, що підлягав перевірці, провів оплату на вказану суму на підставі відповідних платіжних доручень про оплату або попередню оплату за послуги зберігання продукції за вказаним договором.

Податковий кредит позивачем було сформовано на підставі виписаних ТОВ «Львівське зерноприймальне підприємство» податкових накладних.

У подальшому договір № 25/14 від 26.05.2014 року був розірваний сторонами 18.12.2014 року на підставі додаткової угоди і платіжним дорученням № 287 від 25.12.2014 року кошти в розмірі 24715040,00грн., як оплата за послуги зберігання продукції згідно з договором № 25/14 від 26.05.2014 року, були повернуті ТОВ «Львівське зерноприймальне підприємство» на рахунки СП «Оскар». На підставі цього позивач у декларації за грудень 2014 року провів коригування податкового кредиту на суму повернених коштів, що не заперечується відповідачем.

На переконання апеляційного суду, твердження податкового органу про те, що договір № 25/14 від 26.05.2014 року слід вважати неукладеним через те, що послуги не були надані є безпідставними, оскільки відповідно до п.1.1 вказаного договору він укладався з метою передачі на відповідальне зберігання товарно-матеріальних цінностей у майбутньому. Точний перелік, кількість, номенклатура продукції для зберігання та вартість послуг за умовами договору мала визначатися у актах приймання-передачі.

Одночасно апеляційний суд погоджується із твердженням позивача про те, що сторонами договору було досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов, про що додатково свідчить його часткове виконання та розірвання шляхом укладення додаткової угоди від 18.12.2014 року з поверненням ТОВ «Львівське зерноприймальне підприємство» попередньо отриманих коштів від ПСП «Оскар».

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на таке.

За правилами ст. 203 ЦК України, яка визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Приписами ст. 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із приписами ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Визначення такого поняття, як «неукладений договір» приписи ЦК України не містять.

Податковим органом не було надано доказів того, що вказаний правочин є недійсним (нікчемним) в силу вимог закону, а також не надано доказів визнання його таким за рішенням суду.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає, що висновки податкового органу базуються виключно на припущеннях та не узгоджуються із наведеними нормами матеріального права, а отже не можуть бути підставою для прийняття оспорюваного позивачем податкового повідомлення-рішення № від 23.02.2015 року, яке слід визнати протиправним і скасувати.

Таким чином, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення свого рішення, не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу приватного сільськогосподарського підприємства «Оскар» задовольнити.

Скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2015 року у справі № 809/1485/15 та прийняти нову, якою позов приватного сільськогосподарського підприємства «Оскар» задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області № від 23 лютого 2015 року.

Присудити з Державного бюджету України на користь приватного сільськогосподарського підприємства «Оскар» 7353 (сім тисяч триста п'ятдесят три) грн. 67 коп. сплаченого судового збору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук

Постанова у повному обсязі складена 19 листопада 2015 року.