Справа № 316/2397/15-а
Суддя: Курач І. В.
Дата ухвалення: 2015-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 316/2397/15-а
Провадження № 2-а/316/72/15
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.11.2015 м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області

у складі головуючого судді : Курач І.В.,

при секретарі : Черкашиній О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Енергодар адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодар Запорізької області про визнання неправомірними дій щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області області із адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області про визнання неправомірними дій щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років та зобов`язання вчинити дії..

Позовні вимоги мотивовані тим, що 28 вересня 2015 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області із заявою про призначення пенсії за вислугу років. Листом від 09.10.2015 р. № 6387/11 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років. На думку Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області, правовою підставою відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років є приписи п. 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України від 2 березня 2015 року №213 - VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», відповідно до яких у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. Окрім цього, на думку Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області, відсутні правові підстави для призначення позивачу пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку з відповідним обчисленням вислуги років, через відсутність необхідно стажу роботи.

Позивач вважає, що дії Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області щодо відмови йому у призначенні пенсії за вислугу років, які знайшли своє відображення в листі від 09.10.2015 р. № 6387/11, є неправомірними, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним адміністративним позовом та просив: визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області щодо відмови йому у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. №1697-VII; зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області зарахувати до його стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. №1697-VII, увесь період навчання курсантом у Запорізькому училищі міліції МВС України та у подальшому в Запорізькому юридичному інституті МВС України з 16 серпня 1993 року по 28 червня 1997 року включно як військову службу, роботу слідчим слідчої групи Великобілозерського РВ УМВС України в Запорізькій області з 29 липня 1997 року по 22 березня 1998 року включно, роботу стажистом, помічником прокурорів, старшим помічником прокурорів та прокурором прокуратури в органах прокуратури Запорізької області з 23 березня 1998 року по 28 вересня 2015 року включно, загальною тривалістю 22 роки 14 днів; зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області призначити йому з 28 вересня 2015 року пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII у розмірі 60 відсотків від середньомісячного заробітку.

В судовому засіданні позивач вимоги, викладені в адміністративному позові підтримав в повному обсязі, надав пояснення, просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача, що діє на підставі довіреності Василенко І.М. ( а.с. 38) в судовому засіданні вимоги, викладені в адміністративному позові не визнав в повному обсязі, надав письмові заперечення ( а.с. 39- 42) та пояснення до них. Просить в задоволенні позову відмовити, оскільки на день звернення позивачем з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до вимог ст. 86 Закону України « Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697 -VII у нього ще не виникло право на пенсію.

Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 28.09.2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області із заявою про призначення пенсії за вислугу років ( а.с. 12).

Як вбачається із заяви від 28.09.2015 року, останній просив зарахувати до його трудового стажу, що дає право на пенсію за вислугу років час роботи на прокурорських посадах, у тому числі стажистом, помічником прокурорів, старшим помічником прокурорів, прокурором прокуратури, а також роботу слідчим та військову службу у повному обсязі, а саме: 1) роботу в органах прокуратури Запорізької області з 23 березня 1998 року по 28 вересня 2015 року включно, 2) роботу на посаді слідчого слідчої групи Великобілозерського РВ УМВС України в Запорізькій області з 29 липня 1997 року по 22 березня 1998 року включно; 3) навчання курсантом в Запорізькому училищі міліції МВС України, яке у подальшому відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.08.1994 №529 реорганізовано в Запорізький юридичний інститут МВС України з 16 серпня 1993 року по 28 червня 1997 року включно, з огляду на те, що відповідно до частини другої та частини третьої статті 18 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 №565-XII, в редакції, яка діяла на час навчання у вищевказаний період, вказане навчання прирівнюється до проходження військової служби, таким чином, станом на 28.09.2015, стаж роботи складає 22 роки 14 днів.

Листом від 09.10.2015 р. № 6387/11 Управлінням Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області за результатами розгляду заяви про призначення ОСОБА_1 пенсії, позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з посиланням на п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02.03.2015 р., а також з посиланням на відсутність необхідно стажу роботи.

Зазначені висновки відповідача суд вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а відтак є безпідставними враховуючи наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пенсійне забезпечення прокурорів і слідчих прокуратури, до яких законодавцем віднесено і позивача, встановлено приписами статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-XII та приписами статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. №1697-VII.

Згідно з частиною першою статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VII, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років.

Разом з тим, згідно з частиною шостою статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VII, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується зокрема час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Частиною 2 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. №1697-VІІ визначено, що пенсія призначається прокурорам у розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, до стажу роботи який дає право на призначення пенсії позивачу зараховується як час роботи на посаді слідчого, прокурорських посадах так і військова служба у повному обсязі.

Як вбачається з послужного списку, виданого ГУМВС України в Запорізькій області, позивач ОСОБА_1 , відповідно до наказу № 14 від 16.08.1993 р., після здобуття повної загальної середньої освіти, зарахований курсантом Запорізького училища міліції МВС України.

У подальшому, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1994 р. №529 та відповідно до наказу МВС України від 02.09.1994 р. №474, на базі Запорізького училища міліції МВС України створено Запорізький юридичний інститут МВС України.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 , 28 червня 1997 року закінчив Запорізький юридичний інститут МВС України, що підтверджується дипломом спеціаліста серії НОМЕР_1 , виданим 28.06.1997 за реєстраційним № 127, відповідно до якого йому було присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю правоохоронна діяльність (а.с. 30).

Після закінчення Запорізького юридичного інституту МВС України позивач продовжив службу в органах МВС України та з 29 липня 1997 року був призначений на посаду слідчого слідчої групи Великобілозерського районного відділу УМВС України в Запорізькій області на підставі наказу №170о/с від 01.08.1997, де на вказаній посаді пропрацював з 29 липня 1997 року по 23 березня 1998 року включно.

Вказані обставини підтверджуються записами в послужному списку позивача виданому ГУМВС України в Запорізькій області (а.с. 18-22), а також записами в трудовій книжці серії НОМЕР_2 виданої на ім`я ОСОБА_1 , де зазначено, що останній проходив службу в органах внутрішніх справ України безперервно 04 роки 07 місяців 07 днів, тобто з 16.08.1993 по 23.03.1998 (а.с. 23).

Відповідно до частин 2 та 3 ст. 18 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 №565-XII, в редакції, яка діяла на час навчання позивача у навчальному закладі системи МВС України, вбачається, що особи, прийняті на службу до міліції, в тому числі слухачі й курсанти шкіл міліції, які перебувають на військовому обліку, на час служби знімаються з нього і перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ України. Навчання у школах Міністерства внутрішніх справ України після здобуття середньої освіти прирівнюється до проходження військової служби.

Відповідно до Переліку вищих закладів, що входять до єдиної системи військової освіти, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.12.1997 р. №1410, Запорізький юридичний інститут МВС України входить до переліку вищих навчальних закладів МВС України та відноситься до вищих закладів, що входять до єдиної системи військової освіти.

Наказ Міністра внутрішніх справ України №62 від 14.02.2008 «Про затвердження Положення про вищі навчальні заклади Міністерства внутрішніх справ України» визначає, що статус «курсант» надається особам рядового та молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ (військовослужбовцям, що не мають звань офіцерів), які навчаються у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України.

У відповідності до положень п. 3 ч. 1 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ, початком проходження військової служби вважається день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.

Згідно з положеннями ч. 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

У висновку науково-правової експертизи Інституту держави і права імені В.М. Корецького НАН України №126/11-е від 02.02.2010 зазначено, що період навчання у вищій школі (училищі, інституті) МВС, зараховується до строкової військової служби.

Таким чином, військова служба (навчання) в училищах (інститутах) МВС України курсантів (слухачів) є строковою військовою службою і зараховується до державної служби.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Конституція України має вищу юридичну силу, а Закон та інші нормативно-правові акти повинні прийматися на підставі Конституції України та повинні відповідати їй. Водночас із цим, наведеною нормою Конституції України передбачено, що норми Конституції України є нормами прямої дії, а звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини та громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, питання щодо дії нормативно-правових актів у часі неодноразово розглядалось Конституційним Судом України та відображено в Рішеннях N 1-зп від 13 травня 1997 року, N 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року та N 3-рп/2001 від 5 квітня 2001 року. При цьому, зазначеними рішеннями встановлено, що нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Крім того, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратурі, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо. Це зазначено в рішеннях Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002.

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях врегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, які перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність. Зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державою права на їх соціальний захист та захист членів їхніх сімей.

Виходячи з викладеного, у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по їхньому пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Статтею 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

У відповідності до ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятим на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Правом вислуги років користуються різні категорії осіб, у тому числі й прокурорсько-слідчі працівники на підставі Закону України «Про прокуратуру».

Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначені види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, а відтак, згідно зі статтею 2 цього ж Закону на такий вид трудової пенсії як пенсії за вислугу років.

Зокрема, відповідно до пункту «в» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховується військова служба незалежно від місця проходження служби. Будь-яких обмежень щодо зарахування часу проходження військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, передбачену законодавством для прокурорів і слідчих, зазначена норма закону не містить.

Отже, за змістом наведених норм забезпечення, час навчання позивача в Запорізькому училищі міліції МВС України та у подальшому у Запорізькому юридичному інституті МВС України з 16 серпня 1993 року по 28 червня 1997 року включно, є військовою службою і підлягає зарахуванню у повному обсязі до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, передбачену Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що відмова Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області у зарахуванні позивачу до стажу повного періоду навчання курсантом в Запорізькому училищі міліції МВС України та у подальшому у Запорізькому юридичному інституті МВС України з 16 серпня 1993 року по 28 червня 1997 року включно, є неправомірною, так як відповідно до частини другої та частини третьої статті 18 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 №565-XII, в редакції, яка діяла на час навчання у вищевказаний період, вказане навчання прирівнюється до проходження військової служби, яка підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII.

Судом також встановлено, що безперервний стаж роботи позивача в органах прокуратури України на момент звернення з заявою про призначення пенсії з 23 березня 1998 року по 28 вересня 2015 року включно, підтверджується записами в трудовій книжці серії серії НОМЕР_2 виданої на ім`я ОСОБА_1 , де зазначено, що ОСОБА_1 з 23 березня 1998 року, наказом прокуратури Запорізької області №123-1 від 20.03.1998 року, прийнято в органи прокуратури Запорізької області та призначено стажистом на вакантну посаду помічника Кам`янсько-Дніпровського міжрайонного прокурора.

У подальшому, з 09 березня 1999 року, наказом прокуратури Запорізької області №69-1 від 09.03.1999 року, позивача призначено на посаду помічника Кам`янсько-Дніпровського міжрайонного прокурора.

З 14 лютого 2001 року, наказом прокуратури Запорізької області №26-1 від 14.02.2001 року, позивача призначено на посаду помічника прокурора Веселівського району.

З 17 травня 2001 року, наказом прокуратури Запорізької області №128-1 від 17.05.2001 року, позивача призначено на посаду старшого помічника прокурора Веселівського району.

З 13 серпня 2001 року, наказом прокуратури Запорізької області №233-1 від 13.08.2001 року, позивача призначено на посаду старшого помічника Кам`янсько-Дніпровського міжрайонного прокурора.

З 27 грудня 2006 року, наказом прокуратури Запорізької області №769-1 від 27.12.2006 року, позивача призначено на посаду помічника прокурора м. Енергодара.

З 12 червня 2012 року, наказом прокуратури Запорізької області №522к від 12.06.2012 року, позивача призначено на посаду прокурора прокуратури м. Енергодара. На вказаній посаді позивач працює по цей час.

Таким чином, станом на 28 вересня 2015 року, безперервний стаж роботи позивача на прокурорських посадах, який дає право на призначення пенсії, за період з 23.03.1998 року по 28.09.2015 року, складає 17 років 06 місяців 07 днів.

З огляду на викладене, відмова Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області щодо призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. № 1697 - VІІ, яка викладена в листі від 09.10.2015р. № 6387/11, є протиправною, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

При цьому, як зазначено вище, станом на 28 вересня 2015 року, стаж роботи позивача на прокурорських посадах, який дає право на призначення пенсії, становить безперервно 17 років 06 місяців 07 днів, строк проходження служби в органах внутрішніх справ України становить безперервно 04 роки 07 місяців 07 днів, що без урахування відпустки після навчання тривалістю 30 днів у період з 29.06.1997 р. по 28.07.1997 р., у сумі складає 22 роки 14 днів та дає право на призначення позивачу пенсії за вислугу років, відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру".

Відповідно до частини 1 статті 86 Закону №1697-VII, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років.

Згідно з частиною 2 статті 86 Закону №1697-VII пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Отже, позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію з 28 вересня 2015 року відповідно до частини 1 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 60 відсотків від середньомісячного заробітку є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Посилання ж відповідача на те, що з 1 червня 2015 року не здійснюється ні призначення, ані перерахунки пенсій відповідно до спеціального законодавства, а саме відповідно до Закону України «Про прокуратуру», є безпідставним, оскільки після набрання чинності з 01.04.2015 року Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02.03.2015 року, питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури було врегульовано Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, відповідно до прикінцевих положень якого, норми щодо пенсійного забезпечення працівників прокуратури набули чинності 15 липня 2015 року та на цей час є чинними.

Зокрема, відповідно до частини 1 статті 86 Закону №1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років.

Згідно з частиною 2 статті 86 Закону №1697-VII пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

До вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів, а також слідчими та військова служба.

Таким чином, на зміну вимог статті 50-1 Закону «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ набули чинності положення статті 86 Закону №1697-VII «Про прокуратуру», відповідно до яких в повній мірі збережено право працівників прокуратури на пенсійне забезпечення за вислугу років. При цьому, положення статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII аналогічні приписам статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ щодо періоду роботи який зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років та розміру пенсійного забезпечення.

У свою чергу, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Зазначені висновки також узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах від 10 грудня 2013 року (справа №21-348а1) та від 17 грудня 2013 року (справа №21-445а13).

Крім того, вирішуючи питання про застосування наведеного Закону в часі, суд виходить з того, що згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Таким чином, суд не бере до уваги посилання відповідача на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02.03.2015, прикінцевими положеннями якого скасовуються норми Закону України «Про прокуратуру» щодо пенсійного забезпечення осіб, оскільки це суперечить вимогам ч. 1 ст. 58 Конституції України, якою передбачено, що закони та нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність.

Відповідно до частини 1 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено належними засобами доказування правомірності своєї відмови позивачу у призначенні пенсії, натомість позовні вимоги позивача суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи положення ст. 94 КАС України, суд присуджує на користь позивача витрати пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 487 гривень 20 копійок за рахунок коштів Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 6-12, 70-72, 86, 94, 159-163, 167 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодар Запорізької області про визнання неправомірними дій щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодар Запорізької області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VII;

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області зарахувати до cтажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VII, увесь період навчання курсантом у Запорізькому училищі міліції МВС України та у подальшому в Запорізькому юридичному інституті МВС України з 16 серпня 1993 року по 28 червня 1997 року включно як військову службу, роботу слідчим слідчої групи Великобілозерського РВ УМВС України в Запорізькій області з 29 липня 1997 року по 22 березня 1998 року включно, роботу стажистом, помічником прокурорів, старшим помічником прокурорів та прокурором прокуратури в органах прокуратури Запорізької області з 23 березня 1998 року по 28 вересня 2015 року включно, загальною тривалістю станом на 28 вересня 2015 року 22 роки 14 днів;

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області призначити ОСОБА_1 з 28 вересня 2015 року пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VII у розмірі 60 відсотків від середньомісячного заробітку.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодар Запорізької області на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 487 гривень 20 копійок.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її проголошення до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Енергодарський міський суд Запорізької області.

Суддя І. В. Курач