Справа № 825/1874/14
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" листопада 2015 р. м. Київ К/800/55906/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
Лосєва А.М.
Бившевої Л.І.
Шипуліної Т.М.
за участю секретаря Титенко М.П.
за участю представників:
позивача:не з"явився
відповідача:Смуригіної К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпромспец"

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року

у справі № 825/1874/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпромспец"

до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Міндоходів у Чернігівській області

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрпромспец» (надалі - позивач) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Міндоходів у Чернігівській області (надалі - відповідач, податковий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 20 травня 2014 року.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 червня 2014 року адміністративний позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року апеляційну скаргу відповідача задоволено. Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 червня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року та залишити в силі постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 червня 2014 року.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань достовірності, повноти нарахування податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Софтпорт» за жовтень 2011 року; з ПП «Сан Інтернешнл» за грудень 2012 року, лютий-травень 2013 року; з ТОВ «Укрпостачобладнання 1» за липень, вересень 2013 року; з ТОВ «Фабрика «Аврора» за липень 2013 року та декларацій з податку на прибуток підприємства за відповідні періоди. За результатами перевірки складено акт № 1088/22/36570820 від 29 квітня 2014 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п. 44.6 ст. 44, пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 138.1 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 208274,00 грн.; п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 240274,00 грн.

У зв'язку із виявленими порушеннями, на підставі акта перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 20 травня 2013 року: № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 360411,00 грн., в тому числі 240274,00 грн. - за основним платежем, 120137,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 312411,00 грн., в тому числі 208274,00 грн. - за основним платежем, 104137,00 грн. - штрафні санкції.

Підставою для нарахування позивачу відповідних сум з податку на додану вартість та податку на прибуток стали висновки податкового органу про безтоварність здійснених позивачем з контрагентами господарських операцій.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що наданими первинними документами повністю підтверджена реальність здійснених правочинів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог апеляційний суд вказав на недоліки в наданих позивачем видаткових та податкових накладних, що, на його думку, є доказом безтоварності укладених правочинів.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується із такими висновками суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Підпунктом 14.1.181. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України закріплено, що податковим кредитом визнається сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту "а" пункту 198.1. статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

В силу пункту 198.2 названої статті датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3. статті 198 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6. статті 198 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11. статті 201 цього Кодексу.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Системний аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 січня 2011 року у справі № 21-37а10. Зокрема, Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України було зазначено, що податкова накладна, яка видається платником податку, що поставляє послуги, на вимогу їх отримувача, є підставою для нарахування податкового кредиту останнього лише за умови здійснення самої господарської операції.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в перевіряємому періоді позивач здійснював господарські відносини з ПП «Сан Інтренейшнл», ТОВ «Укрпостачобладнання 1», ТОВ «Софтпорт» на підставі договорів поставки. На підтвердження виконання умов вказаних правочинів позивачем надано: видаткові накладні, податкові накладні, довіреності на отримання товару, платіжні доручення, виписки по рахунку позивача.

Придбана у контрагентів продукція в подальшому реалізована позивачем ТОВ «АРТ-Студія Карамель», ДП «АРТЕМСІЛЬ», ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод», ПСП «Страклівське», ТОВ «Український завод ПВЕШ», ТОВ фірма «ТехНова», ТОВ «Пісківський завод скловиробів», ПАТ «Концерн Хлібпром», ПАТ НВЦ «Борщагівський ХФЗ», ТОВ «Королівське ХПП», ПАТ «Кам'яномостівське ХПП», ТОВ «Торговий дім «Ратібор», ПП «Чернігівспецодяг», ТОВ «Елеватор буд інвест», ТОВ «Український завод понад великогабаритних шин», ТОВ «А.Т.К.», ПП «Полісся текстиль». Факт реалізації даної продукції підтверджуються договорами, специфікаціями до них, податковими та видатковими накладними, актами прийому-передачі, довіреностями на отримання продукції.

Як вже зазначалось, відмовляючи у задоволенні вимог позивача, суд апеляційної інстанції зазначив, що надані позивачем податкові та видаткові накладні не містять відомостей про посади осіб, що їх підписали. Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що вказані документи не є первинними у розумінні податкового законодавства.

Колегія суддів дійшла висновку про помилковість таких висновків суду апеляційної інстанції, оскільки формальні помилки та неточності в первинних документах не можуть свідчити про безтоварність укладених правочинів. Натомість оцінка здійсненим господарським операціям повинна даватись на підставі комплексного всебічного аналізу матеріалів справи та фактичних обставин, що і було належним чином здійснено судом першої інстанції.

При цьому, фактичне виконання господарських зобов'язань підтверджується належним чином оформленими первинними документами, укладені договори відповідають економічному змісту та діловій меті, отримані блага використані позивачем у власній господарській діяльності, а здійснені господарські операції спричинили зміни в структурі його активів.

Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи недоведеність відповідачем правомірності винесення оскаржених податкових повідомлень-рішень, а також помилковість висновків суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції було порушено норми матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 210, 214, 215, 220, 221, 223, 226, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпромспец" задовольнити.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року у справі № 825/1874/14 скасувати.

3. Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 червня 2014 року у справі № 825/1874/14 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева
(підпис) Т.М. Шипуліна