Справа № 826/15753/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 листопада 2015 року № 826/15753/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Приватного підприємства "Транспортне агентство "Ікарус"

до Київської обласної державної адміністрації,

Конкурсного комітету з підготовки та проведення конкурсів на перевезення

пасажирів на автобусних маршрутах загального користування

третя особа Фізична особа-підприємець ОСОБА_1

про визнання протиправним та скасування рішення

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі Приватного підприємства "Транспортне агентство "Ікарус" (надалі - Позивач), звернувся з адміністративним позовом до Київської обласної державної адміністрації (надалі - Відповідач 1) за участю третьої особи що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення конкурсного комітету Київської обласної державної адміністрації в частині визнання переможцем конкурсу на перевезення пасажирів на маршруті «РокитнеАС - КиївАС «Південна» фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (об'єкт конкурсу № 29); скасувати розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 4 березня 2015 р. № 52 про введення в дію рішення конкурсного комітету від 30 січня 2015 р. в частині об'єкта конкурсу № 29 «Маршрут «Рокитне АС - Київ АС «Південна», переможець ФОП ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що відповідачем в порушення вимог законодавства були прийняті до розгляду документи ФОП ОСОБА_1, які в свою чергу містили недостовірну інформацію, а отже, спірне рішення прийнято в порушення вимог законодавства.

В судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач 1 проти позовних вимог заперечує в повному обсязі. В обґрунтування правомірності прийнятого рішення зазначив, що дане рішення винесено в рамках повноважень та з урахуванням обставин що були відомі на час винесення спірного рішення.

Для з'ясування всіх обставин справи, Судом залучено до участі у справі в якості співвідповідача Конкурсного комітету з підготовки та проведення конкурсів на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування (надалі - Відповідач 2).

Представник Відповідача 2 в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлена про розгляд справи, письмових пояснень з приводу заявленого позову до суду не подано.

Третьою особою в судове засідання не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про розгляд справи, письмових пояснень з приводу заявленого позову до суду не подано.

На адресу суду надійшли від Третьої особи заперечення на позовну заяву та заява про закриття провадження у справі.

Враховуючи, що в судове засідання не прибув представники Відповідача 2 та третьої особи, судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини шостої статті 128 КАС України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.11.2015 р. закрито провадження в частині щодо позовних вимог скасувати договір від 13 березня 2015 р. № 2015-1.29 про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, укладений між Київською ОДА і ФОП ОСОБА_1.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається, з матеріалів справи Київською обласною державною адміністрацією 19.12.2014 року оголошено конкурс із перевезення пасажирів на приміських і міжміських автобусних маршрутах загального користування.

Розпорядженням Київської обласної державної адміністрації прийнято рішення про проведення 30.01.2015р. конкурсу на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, віднесених до компетенції Київської обласної державної адміністрації та затверджено перелік об'єктів, обов'язкових та додаткових умов конкурсу.

Рішенням конкурсного комітету з проведення обласних конкурсів на автобусних маршрутах загального користування, віднесених до компетенції Київської обласної державної адміністрації від 30.01.2015 року переможцем конкурсу на автобусному маршруті загального користування «Рокитне АС-Київ АС «Південна» (об'єкт конкурсу №29) визнано Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 Перевізником претендентом, який посів друге місце визнано ПП «Транспортне агентство «Ікарус».

Позивач вважає рішення щодо визнання переможцем конкурсу на автобусному маршруті загального користування «Рокитне АС-Київ АС «Південна» (об'єкт конкурсу №29) Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 протиправним, а тому звернувся до суду із даним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про не обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень врегульовані Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-III (надалі - Закон № 2344-III).

Відповідно до змісту ст. 7 Закону № 2344-III, Забезпечення організації пасажирських перевезень покладається: на міжнародних автобусних маршрутах загального користування - на центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; на міжміських і приміських автобусних маршрутах загального користування, що виходять за межі території області (міжобласні маршрути), - на центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; на приміських і міжміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території Автономної Республіки Крим чи області (внутрішньообласні маршрути), - на Раду міністрів Автономної Республіки Крим або обласні державні адміністрації; на приміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі району, - на районні державні адміністрації; на автобусному маршруті загального користування прямого сполучення місто Київ - міжнародний аеропорт "Бориспіль" - на Київську міську державну адміністрацію; на міських автобусних маршрутах загального користування - на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту.

Згідно ч. 1 ст. 31 Закону № 2344-III, відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов'язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під'їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 43 Закону № 2344-III, Визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах. Об'єктом конкурсу можуть бути: маршрут (кілька маршрутів), оборотний рейс (кілька оборотних рейсів). На конкурс виносяться маршрути із затвердженими паспортами. Визначення кандидатури автомобільного перевізника для роботи на міжнародному автобусному маршруті загального користування здійснюється на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ст. 44 Закону № 2344-III, організація проведення конкурсу та визначення умов перевезень покладаються на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування. До обов'язкових умов конкурсу на перевезення пасажирів належать: визначена органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування обґрунтована структура парку автобусів, що працюватимуть на маршруті загального користування, за пасажиромісткістю, класом, технічними та екологічними показниками; державні соціальні нормативи у сфері транспортного обслуговування населення. У разі відсутності в перевізників-претендентів автобусів, що відповідають умовам конкурсу, вони мають право подавати до конкурсного комітету заяву на участь у конкурсі та документи, що містять характеристику наявних автобусів, які перевізник-претендент пропонує використовувати на даному маршруті, а також інвестиційний проект-зобов'язання щодо оновлення парку автобусів на цьому маршруті на визначений період до п'яти років. У разі відсутності перевізників-претендентів, які мають автобуси, що відповідають умовам конкурсу, конкурс проводиться серед претендентів, які пропонують використовувати на даному маршруті автобуси, що відповідають вимогам безпеки, але не відповідають умовам конкурсу за класом, пасажиромісткістю, параметрами комфортності, з урахуванням поданих інвестиційних проектів-зобов'язань щодо оновлення парку автобусів, які будуть повністю відповідати всім вимогам, у термін до п'яти років. Договір з переможцем конкурсу (або дозвіл) органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування укладають (або надають) на термін від трьох до п'яти років. Договір з переможцем конкурсу (або дозвіл) у разі відсутності в нього автобусів, що відповідають умовам конкурсу, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування укладають (або надають) на один рік. Дозвіл органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування пасажирському перевізнику на обслуговування автобусних маршрутів надається на термін до п'яти років. Автомобільний перевізник - переможець конкурсу повинен самостійно забезпечувати перевезення. Для підготовки та проведення конкурсу органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування утворюють конкурсний комітет, до складу якого входять представники відповідних органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України, відповідальних за безпеку дорожнього руху, а також громадських організацій у сфері автомобільного транспорту.

Так, згідно з п.п. 1, 10, 12, 29 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2008 року № 1081 (далі також - Порядок № 1081), цей Порядок визначає процедуру підготовки та проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування (далі - конкурс) і є обов'язковим для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами (організаціями), залученими на договірних умовах для організації забезпечення проведення конкурсів, конкурсними комітетами та автомобільними перевізниками. Організатор затверджує умови конкурсу, в тому числі обов'язкові, відповідно до статті 44 Закону України "Про автомобільний транспорт". Крім обов'язкових організатор може затверджувати додаткові умови конкурсу (наявність у перевізника GPS-системи, встановленої на транспортних засобах, які пропонуються для роботи на автобусному маршруті, тощо). Організатор встановлює вимогу щодо забезпечення роботи на об'єкті конкурсу, який включає міські та приміські автобусні маршрути загального користування, не менш як одного транспортного засобу, пристосованого для перевезення осіб з обмеженими фізичними можливостями. Конкурсний комітет приймає рішення про недопущення до участі в конкурсі автомобільного перевізника, який: 1) подав до участі в конкурсі неналежним чином оформлені документи чи не в повному обсязі, а також такі, що містять недостовірну інформацію; 2) визнаний банкрутом або щодо якого порушено провадження у справі про банкрутство (за винятком того, стосовно якого проводиться процедура санації), або який перебуває у стадії ліквідації; 3) не відповідає вимогам статті 34 Закону України "Про автомобільний транспорт"; 4) не має достатньої кількості транспортних засобів для виконання перевезень, затвердженої обов'язковими умовами конкурсу, та перевезень, які повинні виконуватися відповідно до чинних договорів (дозволів). Достатня кількість транспортних засобів визначається як кількість автобусів, необхідних для виконання перевезень, та кількість резервних транспортних засобів, яка становить 10 відсотків для міського, приміського сполучення та 20 відсотків для міжміського сполучення; 5) має несплачені штрафні санкції, накладені Укртрансінспекцією, або водії якого мають несплачені штрафи, накладені відповідно до статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, неоскаржені у судовому порядку (що були накладені не пізніше ніж за 20 днів до дати проведення конкурсу); 6) подав конкурсну пропозицію, що не відповідає обов'язковим та додатковим умовам конкурсу, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 44 Закону України "Про автомобільний транспорт". Для участі у конкурсі автомобільний перевізник подає на кожний об'єкт конкурсу окремо заяву за формою, визначеною згідно з додатками 1 або 2, і такі документи: нотаріально завірену копію ліцензії на право надання послуг з перевезень пасажирів (може подаватися в одному примірнику, якщо перевізник-претендент бере участь у кількох конкурсах, які проводяться на одному засіданні); перелік транспортних засобів, які пропонуються до використання на автобусному маршруті, із зазначенням марки, моделі, пасажиромісткості (з відміткою "з місцем водія/без місця водія"), VIN-коду транспортного засобу, державного номерного знака, року випуску транспортного засобу; копії ліцензійних карток на кожний автобус, який пропонується до використання на автобусному маршруті; документ, що підтверджує внесення плати за участь у конкурсі, із зазначенням дати проведення конкурсу; копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів або тимчасових реєстраційних талонів автобусів, що пропонуються до використання на маршруті; копію документа, що підтверджує проведення процедури санації (за умови проведення санації); перелік транспортних засобів, пристосованих для перевезення осіб з обмеженими фізичними можливостями, які пропонуються для роботи на автобусному маршруті, або письмова інформація про їх відсутність; анкету відповідно до пункту 32 цього Порядку; копія штатного розпису, податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма N 1ДФ) за останні повні два квартали. Комплектність поданих документів перевіряє в міру їх надходження організатор.

Положенням п. 40 - п. 42 Порядок № 1081, визначено, що Під час проведення конкурсу конкурсний комітет розглядає пропозиції перевізників-претендентів виключно за такими показниками: наявність достатньої кількості автобусів, які відповідають умовам конкурсу за класом та пасажиромісткістю (категорія, пасажиромісткість, наявність багажних відділень, додаткового обладнання); наявність, характеристика та кількість резерву автобусів для заміни рухомого складу в разі виходу техніки з ладу; наявність транспортних засобів, пристосованих для перевезення осіб з обмеженими фізичними можливостями; наявність свідоцтва відповідності автобуса параметрам комфортності (для міжміського перевезення); строк експлуатації автобусів (рік виготовлення, строк фактичної експлуатації); наявність сертифіката відповідності послуг з перевезення пасажирів автобусами ліцензійним умовам; наявність та характеристика виробничої бази; умови підтримання належного технічного та санітарного стану рухомого складу; умови контролю технічного стану транспортних засобів перед виїздом; умови виконання регламентних робіт з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів; досвід роботи перевізника-претендента; наявність та тяжкість порушень безпеки дорожнього руху, транспортного законодавства, ліцензійних умов; якість роботи автомобільного перевізника на даному маршруті (у разі обслуговування на умовах договору (дозволу), укладеного (наданого) на підставі попереднього конкурсу; інвестиційний розвиток суб'єкта господарювання та соціальний ефект від його діяльності; умови контролю за станом здоров'я водіїв. Під час проведення конкурсу представники організатора та органів державного контролю, які входять до складу конкурсного комітету, відповідно до їх компетенції надають інформацію про діяльність перевізника-претендента. Представники органів державного контролю несуть персональну відповідальність за достовірність поданої інформації відповідно до законодавства. У разі участі в конкурсі двох або більше перевізників-претендентів конкурсний комітет визначає кращого з використанням бальної системи оцінки пропозицій перевізників-претендентів відповідно до цього Порядку та Закону України "Про автомобільний транспорт". Сумарна кількість балів, одержаних кожним перевізником-претендентом згідно з додатком 4, є підставою для визначення переможця конкурсу.

Відповідно до вимог статті 45 Закону № 2344-III, у конкурсі на визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування можуть брати участь автомобільні перевізники, які мають ліцензію на той вид послуг, що виносять на конкурс, на законних підставах використовують у достатній кількості сертифіковані автобуси відповідного класу, відповідають вимогам, викладеним у статті 34 цього Закону.

Відповідно до пункту 32 Порядку до заяви автомобільного перевізника додається анкета за формою, визначеною у додатку 5 Порядку, в якій передбачаються питання, що будуть враховані під час перевірки достовірності відомостей, що містяться у документах для участі у конкурсі, та під час підрахунків за бальною системою оцінки пропозицій перевізників-претендентів.

Відповідно до додатку 5 Порядку, перевізник подає заповнену анкету, яка додається до заяви про участь у конкурсі. В пункті 1 цього Додатку, передбачено вказувати кількість автобусів для перевезень, які повинні виконуватись відповідно до чинних дозволів.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, в Анкеті до заяви про участь в конкурсі, в графі сумарна пасажиромісткість автобусів, які є власністю, співвласністю перевізника, або взяті у лізинг, третьою особою зазначено про наявність 2 автобусів марки АТАМАН А-09314 та 2 автобусів марки YUTONG ZK 6129H.

В матеріалах справи міститься копія Договору оперативного лізингу від 10 грудня 2014 року №10/12-1, укладеного між третьою особою (Лізингоодержувач), з однієї сторони, та ТОВ «Віто-Тур» (Лізингодавець), з іншої сторони, (надалі Договір №10/12-1).

У відповідності до п. 1.1 Договору №10/12-1, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Лізингодавець передає Лізингоодержувачеві, а Лізингоодержувач зобов'язується прийняти у користування на строк, менший строку, за який амортизується 90 відсотків вартості майна і який становить 36 місяців, наступне майно, що належить Лізингодавцеві на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із Лізингоодержувачем: марка, модель АТАМАН А-09314, державний номер НОМЕР_3; марка, модель АТАМАН А-09314, державний номер НОМЕР_4; марка, модель YUTONG ZK 6129H, державний номер НОМЕР_1; марка, модель YUTONG ZK 6129H, державний номер НОМЕР_2.

В матеріалах справи містяться документи, які підтверджують передачу за умовами Договору №10/12-1 автотранспорти (автобуси): актом приймання-передачі майна за договором лізингу, копіями доданих до конкурсних пропозицій тимчасових реєстраційних талонів, копіями ліцензійних карток та свідоцтв про державну реєстрацію транспортних засобів.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що між ТОВ «Віто-Тур» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладався договір лізингу та відповідно у володіння третьої особи перебувають транспортні засоби, які ним було подано для участі у спірному конкурсі, а отже доводи Позивача, спростовуються вище зазначеними доказами, які містяться в матеріалах справи.

Також, Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про розірвання договору лізингу укладеного між ТОВ «Віто-Тур» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 чи визнання його недійсним в судовому порядку.

Вищевказаний договір є чинним та таким, що створює правові наслідки для учасників правочину, а відтак, є обов'язковим для виконання його сторонами.

Позивачем в позовній заяві робиться посилання, що у ТОВ «Віто-Тур» були відсутні правові підстави (необхідний обсяг цивільної дієздатності) для укладення з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 договору лізингу від 10 грудня 2014 року №10/12-1, з огляду на наявний в матеріалах справи лист Нацкомфінпослуг, за яким ТОВ «Віто-Тур» не внесене до реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст.292 Господарського кодексу України лізинг це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає у наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувачем у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

У відповідності до ч.2 ст.292 Господарського кодексу України, залежно від особливостей здійснення лізингових операцій лізинг може бути двох видів - фінансовий чи оперативний. За формою здійснення лізинг може бути зворотним, пайовим, міжнародним.

Згідно ст.806 ЦК України За договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

3. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до п. 14.1.97, ст.14 Податкового кодексу України лізингова (орендна) операція - господарська операція (крім операцій з фрахтування (чартеру) морських суден та інших транспортних засобів) фізичної чи юридичної особи (орендодавця), що передбачає надання основних засобів у користування іншим фізичним чи юридичним особам (орендарям) за плату та на визначений строк. Лізингові (орендні) операції здійснюються у вигляді оперативного лізингу (оренди), фінансового лізингу (оренди), зворотного лізингу (оренди), оренди житла з викупом, оренди земельних ділянок та оренди будівель, у тому числі житлових приміщень.

Лізингові операції поділяються на: а) оперативний лізинг (оренда) - господарська операція фізичної або юридичної особи, що передбачає передачу орендарю основного фонду, придбаного або виготовленого орендодавцем, на умовах інших, ніж ті, що передбачаються фінансовим лізингом (орендою); б) фінансовий лізинг (оренда) - господарська операція, що здійснюється фізичною або юридичною особою і передбачає передачу орендарю майна, яке є основним засобом згідно з цим Кодексом і придбане або виготовлене орендодавцем, а також усіх ризиків та винагород, пов'язаних з правом користування та володіння об'єктом лізингу. Лізинг (оренда) вважається фінансовим, якщо лізинговий (орендний) договір містить одну з таких умов: об'єкт лізингу передається на строк, протягом якого амортизується не менш як 75 відсотків його первісної вартості, а орендар зобов'язаний на підставі лізингового договору та протягом строку його дії придбати об'єкт лізингу з наступним переходом права власності від орендодавця до орендаря за ціною, визначеною у такому лізинговому договорі; балансова (залишкова) вартість об'єкта лізингу на момент закінчення дії лізингового договору, передбаченого таким договором, становить не більш як 25 відсотків первісної вартості ціни такого об'єкта лізингу, що діє на початок строку дії лізингового договору; сума лізингових (орендних) платежів з початку строку оренди дорівнює первісній вартості об'єкта лізингу або перевищує її; майно, що передається у фінансовий лізинг, виготовлене за замовленням лізингоотримувача (орендаря) та після закінчення дії лізингового договору не може бути використаним іншими особами, крім лізингоотримувача (орендаря), виходячи з його технологічних та якісних характеристик.

З аналізу змісту Договору лізингу від 10 грудня 2014 року №10/12-1 та норм права вбачається, що даний Договір не містить собі необхідної для набуття ним ознак договору фінансового лізингу, тому такий договір, за своєю правовою природою, є договором оперативного лізингу, а отже доводи Позивача є безпідставними.

Судом встановлено, що укладений між ТОВ «Віто-Тур» та третьою особою договір від 10 грудня 2014 року №10/12-1 є договором оперативного лізингу, а не фінансового лізингу, тому Положення про надання окремих фінансових послуг юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами до спірних правовідносин застосуванню не підлягає, а отже й посилання Позивача у заяві на лист Нацкомфінпослуг від 29.04.2015 року №2389/16-11, як на підтвердження відсутності у ТОВ «Віто-Тур» права на укладення з третьою особою відповідного договору лізингу, є безпідставними та не береться судом до уваги.

Також, судом не береться до уваги посилання Позивача про використання на автобусному маршруті, що є об'єктом конкурсу, за результатами укладення спірного договору, автобусів марки «Мерседес» та «Фольцваген», оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджували доводи Позивача та не є предметом дослідження у межах даної справи.

Суд звертає увагу, що згідно пункту 40 Порядку під час проведення конкурсу конкурсний комітет розглядає пропозиції перевізників-претендентів виключно за такими показниками: наявність достатньої кількості автобусів, як відповідають умовам конкурсу за класом та пасажиромісткістю (категорія, пасажиромісткість, наявність багажних відділень, додаткового обладнання); наявність, характеристика та кількість резерву автобусів для заміни рухомого складу в разі виходу техніки з ладу; наявність транспортних засобів, пристосованих для перевезення осіб з обмеженими фізичними можливостями; наявність свідоцтва відповідності автобуса параметрам комфортності (для міжміського перевезення); строк експлуатації автобусів (рік виготовлення, строк фактичної експлуатації); наявність сертифіката відповідності послуг з перевезення пасажирів автобусами ліцензійним умовам; наявність та характеристика виробничої бази; умови підтримання належного технічного та санітарного стану рухомого складу; умови контролю технічного стану транспортних засобів перед виїздом; умови виконання регламентних робіт з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів; досвід роботи перевізника-претендента; наявність та тяжкість порушень безпеки дорожнього руху, транспортного законодавства, ліцензійних умов; якість роботи автомобільного перевізника на даному маршруті (у разі обслуговування на умовах договору (дозволу), укладеного (наданого) на підставі попереднього конкурсу; інвестиційний розвиток суб'єкта господарювання та соціальний ефект від його діяльності, умови контролю за станом здоров'я водіїв.

Тобто, наявність достатньої кількості автобусів, як відповідають умовам конкурсу за класом та пасажиромісткістю є одним із цілої низки показників, які розглядається конкурсним комітетом під час проведення конкурсу пропозиції перевізників-претендентів.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині щодо визнання протиправним рішення конкурсного комітету Київської обласної державної адміністрації в частині визнання переможцем конкурсу на перевезення пасажирів на маршруті «РокитнеАС - КиївАС «Південна» фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (об'єкт конкурсу № 29) є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Водночас, проведення конкурсу 30.01.2015 року відбулося у встановленому законом порядку, рішення, якими затверджено результати проведення цього конкурсу є правомірним, тому підстави для скасування розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 4 березня 2015 р. № 52 про введення в дію рішення конкурсного комітету від 30 січня 2015 р. в частині об'єкта конкурсу № 29 «Маршрут «Рокитне АС - Київ АС «Південна» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку про не обґрунтування позовних вимог, а отже, позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про відмову в задоволені позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук