Справа № 552/4938/15-а
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 р.Справа № 552/4938/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Бартош Н.С. , Зеленського В.В.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О. Касян В. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві на постанову Київського районного суду м. Полтави від 21.09.2015р. по справі № 552/4938/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві

про визнання неправомірними дій, скасування рішення, зобов'язання припинити утримання,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач), звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві (далі - УПФУ Київського району в м. Полтаві, відповідач), в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив визнати неправомірними дії відповідача, вчинені при винесенні рішень про утримання надмірно виплачених сум пенсії за період з 17.09.2014 року по 31.05.2015 року, та скасувати рішення від 26 червня 2015 року № 156 про утримання сум, зобов'язати відповідача припинити утримання з пенсії та повернути стягнуті кошти.

Постановою Київського районного суду м. Полтави від 21.09.2015 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального права та на доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання 19.11.2015 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працювала у Державній податковій інспекції у м. Полтаві.

Після звільнення з займаної посади з 02 червня 2008 року їй призначена пенсія як державному службовцю.

При обчисленні розміру пенсії ОСОБА_1, як державного службовця, відповідачем першочергово було враховано загальний страховий стаж 36 років 10 місяців 14 днів, в тому числі стаж державної служби 15 років 09 місяців 28 днів. Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії був визначений відповідачем на підставі довідки від 31 травня 2008 року № 272/05-062 ДПІ в м. Полтаві про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років). При цьому, врахована надбавка за вислугу років склала 25 %.

Постановою Київського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2014 року, яка вступила в законну силу, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України Київського району м. Полтави в частині відмови перерахунку пенсії ОСОБА_1 за період з 17 вересня 2014 року з урахуванням надбавки за вислугу років в розмірі 35 %, індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення та допомоги для вирішення соціально-побутових питань, на які було нараховано та з яких було сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України Київського району м. Полтави здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 за період з 17 вересня 2014 року з заробітної плати з урахуванням 35 % надбавки за вислугу років, індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення та допомоги для вирішення соціально-побутових питань, на які було нараховано та з яких було сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, та здійснити відповідні виплати. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

По вказаній справі видано виконавчі листи, які позивачем подані на примусове виконання до органів державної виконавчої служби.

Також встановлено, що відповідачем 25 червня 2015 року прийняте рішення № 156, згідно з яким визначено суму переплати пенсії ОСОБА_1 в розмірі 8399,19 грн., яка утворилася за період з 17.09.2014 року по 31.05.2015 року та підлягає поверненню. Переплату буде утримано в розмірі 20% з пенсії до повного погашення згідно з ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-04 від 09.07.2003 року.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем у встановленому законом порядку не доведено факт зловживань з боку позивача, її вини чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних та отримання переплати пенсії.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати. З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

При цьому, відповідач зазначав, що при прийнятті оскаржуваного рішення УПФУ керувалось насамперед положеннями ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з огляду на що дійшов висновку стосовно можливості проведення утримань на підставі рішення територіального органу.

Разом з тим, необхідно зауважити на те, що відповідно до ч. 2 ст. 50 зазначеного Закону України відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

За приписами ст. 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Стягнення сум пенсії, надміру виплачених пенсіонерові, дозволяється лише у випадку зловживань з його боку (ст. 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення").

З аналізу статей 101, 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" вбачається, що пенсіонер несе відповідальність перед ПФУ у випадку зловживань з його боку встановлених у визначеному законом порядку, а у випадку надання недостовірної інформації страхувальником, таку відповідальність перед державою несе страхувальник.

У ст. 1166 Цивільного кодексу України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.

Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка заподіювача шкоди; 3) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; 4) вина.

Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом.

Разом з тим, відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Виходячи з аналізу п.1 ч. 1 ст.1215 ЦК України, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за умови добросовісності виплати таких грошових сум юридичною особою; відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача.

Обов'язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у п.1 ч. І вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

Проте, відповідачем у встановленому законом порядку не доведено факт зловживань з боку позивача, вину чи недобросовісність щодо надання недостовірних даних та отримання переплати пенсії, а навпаки, з матеріалів справи вбачається, що виплата пенсії здійснювалася на підставі судових рішень.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що приймаючи рішення 25 червня 2015 року № 156 про утримання надміру виплачених сум пенсії, УПФУ Київського району в м. Полтаві діяло не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що вимоги позивача про визнання неправомірним вказаного рішення та повернення незаконно утриманої суми пенсії є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з підстав, наведених вище.

Колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Полтави від 21.09.2015р. по справі № 552/4938/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Пянова Я.В.
Судді Бартош Н.С. Зеленський В.В.
Повний текст ухвали виготовлений 20.11.2015 р.