Справа № 804/14215/15
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя Ніколайчук С.В.
при секретарі судового засідання Федуркіній А.В.;
представник позивача ОСОБА_1;
представник відповідача ОСОБА_2;
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що оспорювань рішення є неправомірним, оскільки позивач не порушував п.198,1, п.198.3, п.198.4, п.198.5, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201, п.201.2, п.201.7 ст.201 Податкового кодексу України та у податкового органу відсутні підстави та повноваження щодо визнання недійсним (нікчемним) договору укладеного позивачем з його контрагентом ПП «Нікон-торг», адже угода з контрагентом позивача в судовому порядку недійсною податковою інспекцією не визнавались та податковій інспекції не надано повноваження встановлювати нікчемність правочинів в актах перевірки; висновки акту зроблені лише на припущеннях, оскільки факт реальності здійснення позивачем господарських операцій за угодою, укладеною з ПП «Нікон-торг», підтверджено у ході перевірки первинними бухгалтерськими документами, які включають зміни в структурі активів позивача (щодо не надання до перевірки довіреностей на отримання товару, то така довіреність не є первинним документом, що на думку позивача не може підтверджувати факт господарської операції про передачу товару); висновок податкового органу, що оприбуткування, приймання-передачі товарів не проводились, зроблено з інформації комп'ютерних баз даних та автоматизованих інформаційних систем державної податкової служби та акту перевірки цього контрагента, згідно з якими відсутні докази фактичного отримання продукції. Оскільки право підприємства на формування податкового кредиту не залежить від податкового обліку (стану місцезнаходження) контрагентів та сплати ним податку до бюджету, позивач вважає, що ним було сформовано ПДВ на підставі належним чином оформлених податкових накладних відповідно до вимог Податкового кодексу України.
29.09.2015р. в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд адміністративний позов задоволити в повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову, мотивуючи тим, що позивач отримав від ПП «Нікон-торг» паперові носії за формою первинних документів та наведені в них відомості не відповідають фактичним обставинам справи, та відповідно не можуть бути підставою для відображення в бухгалтерському обліку. Таким чином, наявність документів на придбання товарів ТОВ «СКЛ Тандем» у ПП «Нікон-торг» не спричинили реального настання правових наслідків, при цьому письмових заперечень та доказів на їх підтвердження до суду не надав.
Заслухавши представника позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного:
Позивач не погоджуючись із висновками викладеними в акті перевірки, подав до податкового орану заперечення від 21.07.15р. з вимогою скасувати висновки акта перевірки про порушення ТОВ «СКЛ Тандем» норм Податкового кодексу України.
За наслідками розгляду вказаного вище заперечення позивача акт перевірки №2225/2205/38677945 від 15.07.2015р. залишено без змін, а заперечення без задоволення.
Як вбачається з акту перевірки? одним з постачальників ТОВ «СКЛ Тандем» за листопад 2014 року є підприємство ПП «Нікон-торг» (код 39163934).
02.11.14р. позивач (покупець) уклав договір поставки №0211 з ПП «Нікон-торг» (посточальник), предметом якого є: в порядку та на умовах визначеним цим договором, постачальник зобовязується поставляти та передавати у власність покупця, визначений цим договором товар, а покупець зобовязується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату.
Відповідно до договору підприємством ПП «Нікон-торг» у листопаді 2014 року виписано видаткові накладні: від 04.11.14р. - №317, №318, №319, № 320; від 05.11.14р. - №418, №419, № 420, №421, №422, №423, №424, №425, №426, №427, №428, №429, №430; від 06.11.14 - №513, №514, №515, №516, №517, №518, №519, №520 та податкові накладні: від 04.11.14р. - №317, №318, №319, №320; від 05.11.14р. - № 423, № 419, №420, №421, №422, №423, №424, №425, №426, №427, №428, №429, №430; від 06.11.14р. - №513, №514, №515, №516, №517, №518, №519, №520 розрахунки за договором проводились у безготівкові формі, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками.
На підтвердження виконання вищезазначеного договорору позивачем до суду надано: копію цього договору; копії первинних бухгалтерських документів, що підтверджують господарські операції з придбання товарів у ПП «Нікон-торг»: податкові накладні, видаткові накладні, акт звірки, платіжні доручення, копії товрано-трансопртних накладних та договір про відступлення права вимоги №22/12 від 22.12.14р., згідно якого ПП «Нікон-торг» відступає на умовах, визначених у цьому договорі, право вимоги до ТОВ «СКЛ Тандем» (Боржник) з виконання грошового зобовязання боржника перед первісним кредитором з оплати за продані первісним кредитором та боржнику товари за договором поставки №0211 від 02.11.14р.
Податковий орган дійшов до висновку, що договір? укладений між ТОВ «СКЛ Тандем» та ПП «Нікон-торг», має протиправний характер, оскілький укладений без мети настання реальних наслідків, спрямований на заниження обєктів оподаткування, несплату податків. Документи, якими оформлені зазначені в акті перевірки операції, не мають юридичної сили та доказовості.На підтвердження своїх висновків, Державна податкова інспекція у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління Міністерства доходів і зборів України зазначила, що основним постачальником ПП «Нікон-торг», який є контрагентом позивача (постачальник позивача), виступало ПП «Хол Авто», директором якого є ОСОБА_4, якого визнано винним у придбанні фіктивних підприємств за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.1 ст.205 КК України згідно вироку Приморського районного суду м.Одеси від 20.03.2015р.
Також, відповідач зазначив, що ТОВ «СКЛ Тандем» не надало до перевірки nfrs підтверджуючі документи, як: сертифікати якості та походження придбаного товару, довіреності на отримання товару.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, слід зазначити наступне:
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. ОдночасноКонституцією встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі статтею 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.
Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.1 ст. 198 ПК України).
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п.198.3 ст. 198 ПК України). Якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника (п. 198.4. ст. 198 ПК України). Якщо у подальшому такі товари/послуги фактично використовуються в операціях, які не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування відповідно до цього розділу (за винятком випадківпроведенняоперацій,передбаченихпідпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу), чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів або встановлено факти недостачі (крадіжки), то з метою оподаткування такі товари/послуги, основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає таке використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження), у тому випадку, якщо платник податку скористався правом на податковий кредит за цими товарами/послугами. (п. 198.5 ст. 198 ПК України). Датою використання товарів/послуг вважається дата визнання витрат відповідно до розділу ІІІ цього Кодексу.
Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.
Податкова накладна згідно з п. 201.6. ст. 206 ПК України є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу. Відповідно до п. 201.7. та п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Беручи до уваги наведені вище норми закону, необхідною умовою для віднесення платником ПДВ до податкового кредиту звітного періоду сум ПДВ, включених в ціну придбаних товарів (послуг), є факт придбання таких товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника. Закон не ставить у залежність необхідність попередньої сплати ПДВ до бюджету кінцевим споживачем чи первісним постачальником як умову для формування податкового кредиту платника податку. Аналіз господарської діяльності платника податку повинен здійснюватися на підставі даних його податкового, бухгалтерського обліку та відповідності їх дійсному економічному змісту операцій.
Вищий адміністративний суд України в листі №1112/11/13-10 від 20.07.2010р. «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби» роз'яснив, що не є підставою для відмові у праві на податковий кредит з податку на додану вартість порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку. З огляду на це, відповідно до статті 61 Конституції України, виконання одним платником податків своїх зобов'язань перед бюджетом не ставиться у залежність від виконання зазначених зобов'язань будь-яким іншим платником податків.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства. Із положень ч. 1, 3 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складенні на їх підставі зведених облікових документів, систематизація інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Від-так, господарські операції повинні підтверджуватися належними первинними документами і лише ті документи, які відповідають зазначеним вище вимогам, можуть бути визнані допустимими засобами доказування відповідної господарської операції.
Беручи до уваги наведені вище норми закону, необхідною умовою для віднесення до податкового кредиту сплачених платником у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання таких товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника. Закон не ставить у залежність необхідність попередньої сплати ПДВ до бюджету кінцевим споживачем як умову для формування податкового кредиту. Тому аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.
Оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом».
Позивач надав суду документи на підтвердження реальності зазначених вище обставин господарсько-фінансових відносин з ПП «Нікон-торг», в т.ч. копію договору та оформлених на підтвердження його виконання видаткових та податкових накладних, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення, акт звірки з контрагентомна підставі яких підприємством формувалися показники бухгалтерського та податкового обліку підприємства. Ці докази в цілому відображають зміст та перебіг господарських операцій підприємства, а також їх вартісні показники.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Щодо зазначення ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська про ненадання до перевірки сертифікатів якості та походження придбаного товару, то відповідно до п. 20.1.8. п. 20.1 ст. 20 ПК України органи державної податкової служби мають право під час проведення перевірок вивчати та перевіряти первинні документи, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку, інші регістри, фінансову, статистичну звітність, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби
Сертифікати якості та походження придбаного товару не є первинними документами та не відображаються в бухгалтерському та податковому обліку платника податків, не впливають на формування платником податкових зобов'язань та податкового кредиту.
Вищевказані документи є документами, що підтверджують якість отриманого товару та можливість його подальшого використання, тому вказані документи в бухгалтерському та податковому обліку не відображають, зміст, обсяг, одиницю виміру господарської операції та правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що ідентифікують особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, не містять.
У той же час, контроль якості продукції не входить до компетенції податкового органу.
Також, ДПІ в Жовтневому районі м. Дніпропетровська в акті перевірки від 15.07.2015 року №2225/22-05/38677945 зазначено про ненадання ТОВ «СКЛ ТАНДЕМ» до перевірки довіреностей на отримання товару.
Проте, суд звертає увагу, що довіреність на отримання товару не являється первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції.
Довіреність на одержання цінностей, яка відповідно до п.8 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16 травня 1996 року №99, видається на строк не більше 10 днів, є первинним документом, що фіксує рішення уповноваженої особи (керівника) підприємства про уповноваження конкретної фізичної особи одержати для підприємства визначені перелік та кількість цінностей.
Суд критично оцінює посилання відповідача на те, що основним постачальником контрагента позивача ПП «Нікон-торг» є ПП «Хол Авто», в свою чергу директора ПП «Хол Авто», ОСОБА_4, визнано винним у придбанні фіктивних підприємств за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.1 ст.205 КК України згідно вироку Приморського районного суду м.Одеси від 20.03.2015р., у кримінальному провадженні призначено проведення ДПІ у Приморському районі м.Одеси позапланової документальної перевірки ПП «Нікон-торг», з метою отримання доказової бази щодо відсутності реальної можливості постачати товари та надавати послуги підприємствам реального сектору економіки. Встановлено, що ПП «Нікон-торг» не має складських, виробничих, власних чи орендованих приміщень, у власності та користуванні відсутні транспортні засоби, відсутні трудові ресурси, засновник, директор і головний бухгалтер підприємствв одній особи, що фактично унеможливлює поставку товарів та надання послуг вказаним субєктам господарської діяльності. Таким чином, податковий орган вважає, що ТОВ «СКЛ ТАНДЕМ» у своїй податковій звітності за вказаний період відображає податковий кредит від юридичних осіб, діяльність яких повязана з переводом безготівкових коштів у готівку, з одночасною мінімізацією податкових зобов'язань.
В тексті вироку Приморського районного суду м.Одеси від 20.03.2015р. не встановлено фактів, епізодів або операцій, які проводились між ТОВ «СКЛ ТАНДЕМ» та ПП «Нікон-торг» та були б визнані незаконними, сам по собі факт проведення розслідування за відсутності обвинувального вироку суду не встановлює вини в діях посадових осіб цих осіб і тим більше вини позивача, а тому не може слугувати доказом нереальності усіх його господарських операцій.
Така позиція суду ґрунтується на застосуванні ст. 62 Конституції України обумовлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.
Відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою. Відповідач посилається на пояснення осіб, які відібрані правоохоронними органами під час досудового розслідування. Проте відповідач не надав вироку чи постанови суду, які б встановлювали вину посадових осіб позивача чи його постачальників чи інші преюдиційні факти.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Доводи відповідача щодо нікчемності правочинів позивача по суті ґрунтуються на одних лише актах відповідача про неможливість проведення зустрічної звірки, у яких зазначено про фіктивність господарської діяльності контрагентів позивача. З приводу такого підходу відповідача до перевірки правомірності декларування платником сум податку на додану вартість, варто зазначити наступне.
Висновки відповідача прямо суперечать не лише нормам Податкового кодексу України, а й практиці Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується національними судами як джерело права. Так, Європейський Суд у рішенні від 22 січня 2009 року у справі «БУЛВЕС АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість другий раз, а також сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.
Згідно з ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з державного бюджету України.
Керуючись ст.ст. 17-19, 71, 94, 158, 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Стягнути з державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СКЛ ТАНДЕМ" судові витрати в сумі 487грн.20коп. (чотириста вісімдесят сім грн. 20коп.) сплаченого згідно платіжного доручення від 19.08.2015р. за №835.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови, виготовленої у повному обсязі.

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2015 року

Суддя ОСОБА_5