Справа № 188/1050/15-а
Суддя: Бурда П. О.
Дата ухвалення: 2015-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 188/1050/15-а
Провадження № 2-а/188/22/2015
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бурди П.О.

при секретарі Хандрига Л.І.

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Петропавлівка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Петропавлівської селищної ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання недійсним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

05.08.2015 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Петропавлівської селищної ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (далі відповідач) про визнання недійсним та скасування рішення.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 11 жовтня 2004 року він відповідно до чинного законодавства, зокрема п. «б» ч. 1 ст. 81, ч.3 ст.116, ч.6 ст.118 Земельного кодексу (далі ЗК) України вирішив скористатися конституційним правом одержати земельну ділянку в межах норм безоплатної приватизації і звернувся до відповідача із заявою про дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо виділення ділянки 0,15 га із земель громадської та житлової забудови, розташованої по вул. Піонерській між житловими будинками № 93 та № 97.

Позивач зазначає, що розраховував на позитивне і швидке рішення, оскільки він з 1985 року постійно мешкає в селищі, до і після виходу на пенсію бере участь у місцевому самоврядування та належить до територіальної громади селища. Ні він, ні члени його родини до цих пір не скористались конституційним правом отримати земельну ділянку будь-якого виду та категорії землекористування у власність або в оренду.

Позивач вказує, що тільки через тривалий час, долаючи спротив службових осіб відповідача, йому вдалося добитися прийняття відповідачем рішень від 12.03.2007 року № 147/8 та № 435 від 16.07.2009 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність такого визначеного ч. 1 ст.121 ЗК виду землекористування, як земельна ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд

Однак рішенням IV сесії шостого скликання Петропавлівської селищної ради 17 лютого 2011 року № 80-4 «Про відмову затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1М.» у затвердженні проекту позивачу було відмовлено.

Відповідно до ч.11 ст. 118 ЗК України позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання недійсним та скасування вказаного рішення відповідача.

Постановою Петропавлівського районного суду від 7 червня 2013 року у справі № 188/602/13-а неправомірне рішення відповідача від 17 лютого 2011 року № 80-4 було скасоване та зобов'язано відповідача повторно розглянути питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивача.

При повторному розгляді питання рішенням від 11 липня 2013 року № 644 -25/6 позивачу повторно було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у власність.

Позивач вважає, що причиною прийняття таких рішень відповідачем є вчинення неправомірних дій посадовими особами, а саме: головою селищної ради ОСОБА_3, землевпорядником ОСОБА_4, головою комісії з питань земельних відносин ОСОБА_5 та юристами, які вводять в оману депутатів селищної ради, виготовляють та використовуть документи з внесеними до них завідомо неправдивими відомостями, знищили поземельну книгу.

Позивач стверджує, що відповідач посилається на такі підстави прийняття неправомірних на думку позивача рішень:

земельна ділянка, на яку виготовлений і погоджений проект землеустрою, знаходиться на землях промисловості і це є перепоною у затвердженні проекту;

ця земельна ділянка знаходиться у користуванні приватних підприємців;

ця земельна ділянка знаходиться у користування державної організації, яка в дійсності ліквідована в 1977 році;

господарську будівлю, яка знаходиться у власності позивача і розміщена на цій ділянці, потрібно перевести у житлову будівлю.

Позивач повторно звернувся до суду за захистом своїх прав.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року у справі № 188/1898/13-а(2а/188/52/2013) рішення відповідача від 11.07.201 3 року № 664-25/6 "Про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 М.» було визнане протиправним та скасоване.

Позивач втретє звернувся до відповідача з заявою про затвердження проекту землеустрою згідно діючого законодавства, але посадові особи відповідача без розгляду на сесії ради виготовили аналогічне попереднім рішення від 28.05.2015 р. № 988-39/6 « Про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1М.».

Позивач вважає, що посадові особи відповідача діяли всупереч ст. 19 Конституції України, тобто не на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач вказує, що підставою відмови відповідно до ст. 118 ЗК України у затвердженні розробленого і погодженого проекту землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта (земельної ділянки) вимогам законів, а також невідповідність положень проекту відведення вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів.

Посилаючись на порушення відповідачем при прийнятті спірного рішення основних принципів здійснення місцевого самоврядування, зокрема, принципів законності і гласності, закріплених у ст.ст. 2,4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та прав позивача у сфері публічно -правових відносин, та ст.ст. 2-6, ч.ч. 1-2 ст. 17, ч. 1 ст. 18, ст.ст. 71, 104-105,255 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС) України позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 28 травня 2015 року № 988-39/6 «Про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1М.»

В судовому засіданні позивач адміністративний позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заявив, що адміністративний позов визнає та просить його задовольнити.

Згідно з ч.1, 3 ст. 136 КАС України позивач може відмовитися від адміністративного позову, а відповідач - визнати адміністративний позов протягом всього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову від адміністративного позову чи визнання адміністративного позову викладено в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднується до справи. Судове рішення у зв'язку з відмовою від адміністративного позову, визнанням адміністративного позову чи примиренням сторін ухвалюється за правилами, встановленими статтями 112 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 112 КАС України у разі часткового визнання адміністративного позову відповідачем і прийняття його судом може бути прийнята постанова суду про задоволення визнаних відповідачем позовних вимог відповідно до статті 164 цього Кодексу. У разі повного визнання відповідачем адміністративного позову і прийняття його судом приймається постанова суду про задоволення адміністративного позову. Суд не приймає відмови від адміністративного позову, визнання адміністративного позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача або відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Згідно з приписами ч.5 ст. 124 Конституції України та ч. 1 ст. 255 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

В постанові Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року у справі № 188/1898/13-а(2а/188/52/2013) зазначається, що позивач, зі свого боку, дотримався вимог земельно законодавства щодо процедури затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Відповідач, зі свого боку, відмовляючи позивачу спірним рішенням у затвердженні проекту землеустрою всупереч вимог ч.6 ст.186-1 ЗК України не визначив, яким саме вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, не відповідає документація землеустрою позивача та у чому саме така невідповідність полягає, як це передбачено ч.6 ст.186 ЗК України.

Колегія суддів звернула увагу, що відповідачем у спірному рішенні взагалі не зазначено жодної порушеної норми чинного законодавства, яка б перешкоджала затвердженню проекту землеустрою ОСОБА_1

Тобто будь-яких порушень в підготовці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 відповідачем встановлено не було, що свідчить nро безпідставність відмови у затвердженні даного проекту.

Такого ж висновку дійшов і Петропавлівський районний суд у постанові від 07.06.2013 р. справі № 188/602/13-а щодо скасування рішення Петропавлівської селищної ради від 17.02.2011 № 80-4/V1, яка набрала законної сили.

В постанові Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року у справі № 188/1898/13-а(2а/188/52/2013) проаналізовані і відхилені як неогрунтовані всі підстави, на які посилався відповідач, відмовляючи позивачу в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Згідно з положеннями ч.1 ст.72 КАС України ці обставини звільняються від доказування.

Приймаючи рішення від 28 травня 2015 року № 988-39/6 «Про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1М.», відповідач не навів ніяких інших підстав для відмови позивачу, крім тих, які вже відкинуті судами у вказаних судових рішеннях, які набрали законної сили і є обовязковими до виконання.

Статтею 382 Кримінального кодексу України за умисне невиконання службовою особою вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконання передбачено кримінальну відповідальність.

Положення ч.3 ст.72 КАС України встановлюють, що обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти нього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнаня.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши нявні в матеріалах справи докази , встановивши обставини справи, суд вирішив прийняти з боку відповідача визнання адміністративного позову, а тому прийняти постанову про задоволення позовних вимог.

На підставі ст.94 КАС України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати, підтверджені документально.

Керуючись ст.ст.2, 94, 112, 136, 158-163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Петропавлівської селищної ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання недійсним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Петропавлівської селищної ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 28 травня 2015 року № 988-39/6 «Про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1М.».

Стягнути з Петропавлівської селищної ради Петропавлівського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 74 (сімдесят чотири) гривні.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України. Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України. Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови.

Суддя ОСОБА_6