Справа № 822/3471/14
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року м. Київ К/800/1917/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів при секретарі судового засідання за участю представника ОСОБА_1ОСОБА_2 (суддя-доповідач), Голяшкіна О.В., Розваляєва Т.С., Корінець Ю.О., Костюковича Д.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Галс-2005» на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Галс-2005» до державного реєстратора Державної реєстраційної служби України Сидорчука Андрія Вікторовича, третя особа ОСОБА_1 про визнання протиправним, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Галс-2005» (далі - ТОВ «Галс-2005») пред'явило позов до Державного Реєстратора Державної реєстраційної служби України Сидорчука А.В., третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 05 серпня 2014 року № 14927932; зобов'язання відповідача вчинити дії щодо здійснення державної реєстрації прав на підставі рішення господарського суду Хмельницької області від 06 квітня 2006 року у справі № 7/1176, яке набрало законної сили, а саме зареєструвати за ТОВ «ГАЛС-2005» право власності на майно - незавершене будівництво житлового 30-ти квартирного будинку АДРЕСА_1 у м. Кам'янець-Подільському.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів, скаржник оскаржив їх.

У касаційній скарзі ТОВ «Галс-2005», посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що 06 квітня 2006 року рішенням господарського суду Хмельницької області у справі №7/1176 за ТОВ «ГАЛС-2005» визнано право власності на майно - незавершене будівництво житлового 30-ти квартирного будинку АДРЕСА_1 у м. Кам'янець-Подільському, яке набрало законної сили.

Постановою Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції від 30 серпня 2013 року накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1, в тому числі на нерухоме майно по АДРЕСА_1 у м. Кам'янці-Подільському.

18 липня 2014 року на виконання рішення суду позивач звернувся до реєстраційної служби із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №7449000.

Відповідач 05 серпня 2014 року прийняв рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за №14927932 з тих підстав, що заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна (арешт).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв в межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, обґрунтування позовних вимог, на які посилається позивач, є безпідставними та не ґрунтуються на нормах закону.

Суд апеляційної інстанції із висновками суду першої інстанції погодився та залишив постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року без змін.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України із правовою позицією судів першої та апеляційної інстанцій погоджується із огляду на наступне.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV (надалі - Закон 1952-IV).

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав є обов'язковою.

Пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону № 1952-IV передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягає право власності на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.

Частиною 1 статті 5 Закону № 1952-IV передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом;

2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної сили;

6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Згідно частини 1 статті 24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав;

3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа;

4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку;

5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення;

5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем;

6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем подано заяву про державну реєстрацію прав на підставі рішення Господарського суду Хмельницької області від 06 квітня 2006 року у справі № 7/1176. яким визнано право власності на майно - незавершене будівництво житлового 30-ти квартирного будинку АДРЕСА_1 у м. Кам'янці - Подільському Хмельницької області.

Також матеріалами справи підтверджено, що постановою Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції від 30 серпня 2013 року накладено арешт на все нерухоме майно за адресою по АДРЕСА_1 у м. Кам'янці-Подільському.

Отже наявність в Єдиному реєстрі заборон запису про заборону відчуження майна, є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України у справі № 21-357а14 від 11 листопада 2014 року.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

З огляду на зазначене посилання в касаційній скарзі на те, що при розгляді поданої заяви про реєстрацію виникнення права власності на підставі рішення суду не можуть застосовуватись положення пункту 5 частини 1 статті 24 Закону № 1952, є безпідставними.

Суди першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно встановили обставини справи, дали їм належну юридичну оцінку, правильно застосували норми матеріального і процесуального права та прийшли до правильного висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки дані реєстру свідчать про те, що власником майна була інша особа, а до позивача право власності перейшло на підставі рішення суду, однак при цьому за наявності державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо всього майна, відмова у державній реєстрації права власності прямо передбачена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції та встановлених обставин справи.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій, підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Галс-2005» залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: