Справа № 807/1029/15
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року Справа № 876/8932/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чопської митниці Міндоходів України про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

16 червня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Чопської митниці Міндоходів України, в якому просив зобов'язати відповідача нарахувати на виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу внаслідок затримки виконання постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.02.2012 року у справі № 2а-0770/2486/11 за період з 17.02.2012 року по 28.05.2015 року.

Постановою від 29 липня 2015 року Закарпатський окружний адміністративний суд позовні вимоги задовольнив повністю та постановив стягнути з Чопської митниці Міндоходів на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу внаслідок затримки виконання постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.02.2012 року у справі № 2а-0770/2486/11 за період з 17.02.2012 року по 28.05.2015 року у розмірі 110575 (сто десять тисяч п'ятсот сімдесят п'ять) грн. 61 коп. із утриманням обов'язкових податків та зборів до Державного бюджету України.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Закарпатська митниця Державної фіскальної служби України (яка є правонаступником Чопської митниці Міндоходів) подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на ті обставини, що постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.02.2012 року в частині поновлення на роботі була допущена до негайного виконання. Таким чином 16.02.2012 року закінчився перебіг строку вимушеного прогулу в розумінні ст.235 КЗпП України.

Питання подальшого стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника врегульовані нормами ст.236 КЗпП України та потребують окремого процесуального документа уповноваженого органу. Відсутність вказаного документа стосовно виплати позивачу заробітної плати за час затримки виконання судового рішення вказує на правомірність дій Чопської митниці при проведенні нарахування та виплаті заробітної плати позивачу, що в свою чергу вказує на відсутність підстав для стягнення коштів з Чопської митниці.

Крім того, позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав. А саме, позивач в порушення приписів ст.236 КЗпП звернувся з новим позовом, замість вирішення питання пов'язаного з виконанням (невиконанням) рішення, прийнятого у справі

про поновлення на роботі в межах раніше вирішеної справи.

З огляду на викладене відповідач просить скасувати постанову суду першої та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач надіслав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначає, що відповідач на порушення вимог ст.ст.19, 124 Конституції України, ст.ст.14, 256 КАС України не вживав жодних заходів щодо виконання постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.02.2012 року, не дивлячись на наявність виконавчого провадження та його (позивача) неодноразові звернення.

Крім того, питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з підстав затримки відповідачами виконання рішення суду є новим публічним спором, який відповідно до норм КАС України підлягає розгляду та вирішенню в порядку іншого самостійного провадження.

Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.02.2012 р. у справі № 2а-0770/2486/11, залишеною без змін ухвалами Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2012 року та Вищого адміністративного суду від 12.09.2014 року, постановлено: 1) визнати протиправним та скасувати наказ № 1317-к від 25.06.2011 р. ,,По особовому складу Чопської митниці" в частині припинення перебування ОСОБА_1 на державній службі в митних органах України; 2) поновити ОСОБА_1 на державній службі в митних органах з 01.07.2011 р. на займаній до звільнення посаді старшого інспектора сектору митного оформлення № 2 відділу митного оформлення 3 (п/п Лужанка) митного поста ,,Виноградів" Чопської митниці; 3) стягнути з Чопської митниці Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01.07.2011 р. по 16.02.2012 р.; 4) допустити негайне виконання постанови по справі в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та присудження виплати заробітної плати ОСОБА_1 у межах стягнення за один місяць у сумі 3105,34 грн..

Постановою від 06.02.2013 року державний виконавець відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відкрив виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2а-0770/2486/11, виданого 24.02.2011 року Закарпатським окружним адміністративним судом.

Наказом Чопської митниці Міндоходів від 29.05.2015 р. ,,Про поновлення ОСОБА_1 " позивач поновлений на посаді старшого державного інспектора сектору митного оформлення № 3 митного поста ,,Лужанка" Чопської митинці Міндоходів.

Позивач вважає, що відповідач протиправно не виконав постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.02.2012 р. в частині негайного поновлення на роботі, у зв'язку з чим час вимушеного прогулу тривав з 17.02.2012 р. по 28.05.2015 р.. Тому, на думку позивача, відповідач зобов'язаний виплатити йому середньомісячний заробіток за вказаний період.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач на порушення вимог ч.2 ст.257 КАС України не виконав негайно постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.02.2012 року, а тому відповідно до ст.236 КЗпП зобов'язаний виплатити позивачу заробітну плату за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права і є вірними.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини другої статті 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Зазначена вище стаття КЗпП не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку - пред'явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною другою статті 257 КАС встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому пунктом 3 частини першої статті 256 КАС передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Частиною четвертою статті 257 КАС законодавець обумовив питання примусового виконання судових рішень у порядку, встановленому Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV ,,Про виконавче провадження" (далі - Закон № 606-ХІV). Цим підкреслюється винятковість саме примусового виконання рішення адміністративного суду.

Відповідно до статті 2 Закону № 606-ХІV примусове виконання рішень покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Отже, правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов'язок. Зокрема, зазначений обов'язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 ,,Про практику розгляду судами трудових спорів", рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Враховуючи те, що постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.02.2012 року в частині поновлення ОСОБА_1 на державній службі виконана відповідачем лише 29 травня 2015 року шляхом прийняття наказу за № 56-о ,,Про поновлення ОСОБА_1 ", колегія суддів дійшла висновку, що позивач має право відповідно до статті 236 КЗпП на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Наведені обставини відповідають правовим позиціям, викладеним в постанові Верховного Суду України від 23 червня 2015 року у справі № 2а-3138/10/0370.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що відповідач умисно не виконав рішення суду в частині поновлення позивача на роботі, не дивлячись на його неодноразові письмові звернення та на вимогу державного виконавця.

За таких обставин апеляційний суд визнає вірними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог позивача.

Суд першої інстанції у відповідності до вимог Порядку розрахунку середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року провів нарахування середнього заробітку позивача за час затримки виконання рішення суду та обґрунтовано при цьому врахував виплати, отримані позивачем за час перебування на обліку в Берегівського міськрайонного центру зайнятості.

Також суд першої інстанції аргументовано відхилив доводи відповідача про те, що даний адміністративний позов має розглядатися, як матеріали до первинного позову, пов'язаного із поновленням позивача, а не як окремий позов.

В силу ч.2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Оскільки протиправною бездіяльністю відповідача порушені права позивача на своєчасне поновлення на роботі, з якої він був незаконно звільнений, позивач вправі звернутись до суду з адміністративним позовом в порядку КАС України, норми якого є спеціальними щодо норм КЗпП України.

Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що позивач сам вправі вибрати спосіб захисту своїх порушених прав: або звернутись до суду з заявою в порядку, передбаченому ст. 236 КЗпП України, або з новим позовом в порядку приписів КАС України.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність постанови суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.1 ст. 41, ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 липня 2015 року у справі № 807/1029/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складенні ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов

Ухвала в повному обсязі складена 09 листопада 2015 року.