Справа № 22-а-24001/11
Суддя: Воробйова Н. С.
Дата ухвалення: 2011-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2011 року колегія судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду

Київської області у складі:

головуючого: судці Воробйової Н.С.,

суддів: Мережко М.В., Оношко Г.М.,

рЬ»/лянула в порядку письмового провадження в приміщенні апеляційного суду Київської

області адміністративну справу за апеляційною скаргою управління праці та соціального

захисту населення Ірпінської міської ради Київської області на рішення Ірпінського міського

суду Київської області від 16 червня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1

Валентиновича до управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради

Київської області про стягнення недоотриманих сум одноразової допомоги на оздоровлення, -

встановила:

У травні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про виплату недоплаченої суми

одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2008, 2009 роки, посилаючись на те, що він є

потерпілим від наслідків на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії і відповідно до ст. 48 Закону

України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської

катастрофи» має право на щорічну допомогу7 на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних

плат. Оскільки відповідачем такий розмір пенсії здійснюється у значно меншому розмірі, просив

зобовязати відповідача виплатити недоплачену7 суму одноразової грошової допомоги на оздоровлення за

2008,2009 роки в розмірі 6055 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 16 червня 2010 року позов

задоволено. Стягнуто з управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської

ради Київської області на користь ОСОБА_1 6055 грн.

В апеляційній скарзі управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської

ради Київської області просить скасувати рішення суду та винести нову постанову, якою в

задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та

процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія

суддів знаходить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачена щорічна допомога на

оздоровлення евакуйованим із зони відчуження в 1986 році - три мінімальних заробітних плати.

Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Щорічна допомога на

оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту

населення.

Як вбачається з матеріалів справи, листом управління соцзахисту від 8 грудня 2009 року

№ 4956-3 позивачу було відмовлено в проведенні перерахунку розміру допомоги на

оздоровлення за 2008, 2009 роки на його звернення від 3 грудня 2009 року, що слідує з копії

казаного листа (аркуш справи 4).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого

самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у

спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ст.113 Конституції України, Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується

Конституцією і законами України, актами Президента України.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності,

відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і

службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що

передбачені Конституцією та законами України.

Розмір допомоги на оздоровлення, визначений вказаною вище постановою

Кабінету Міністрів України, суперечить вимогам ст.48 Закону та іншим нормам Законів.

Зазначена допомога на оздоровлення виплачується управлінням соцзахисту населення в тих

розмірах, які встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року за

№ 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи" за період з 2005 року.

Судом встановлено, що відповідачем виплата щорічної допомоги на оздоровлення позивачу

проведена за 2008 рік в розмірі 120 грн. (в березні 2009 року), за 2009 рік в розмірі 120 грн. (в

листопаді 2009 року).

Ст.95 Конституції України передбачено, що виключно законом про Державний бюджет

України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове

спрямування цих видатків.

Але законами про Державний бюджет України на відповідні роки розмір вказаної допомоги

не визначений, як наприклад, розмір одноразової грошової допомоги ветеранам війни, на яких

поширюються чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального

захисту".

Крім того, ст.62 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали

внаслідок Чорнобильської катастрофи" надає Кабінет Міністрів право визначати порядок

застосування цього Закону, але не делегує йому повноважень щодо визначення розміру

допомоти на оздоровлення, встановленої цим Законом.

Відповідно до ст.71 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" дія положень цього Закону не може

призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Слід зазначити, що п.28 розділу 2 Закону України "Про Державний бюджет України на

2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" були внесені зміни до

ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи", якими було передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення

виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Але за рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року за № 10-рп визнано

неконституційними деякі положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008

рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", в т.ч. п.28 розділу 2 цього

Закону, яким було внесено вказані вище зміни до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний

захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішення Конституційного Суду є обов'язковим до виконання на території України,

остаточним і не може бути оскаржене.

Отже, оскільки закони України мають вищу юридичну силу над урядовими нормативними

актами, то суд обґрунтовано вважав, що при вирішенні даного спору підлягають застосуванню

саме положення ст.48 Закону "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали

внаслідок Чорнобильської катастрофи" та положення зазначених вище Законів про

встановлення розміру мінімальної заробітної плати, а не постанови Кабінету Міністрів України.

Разом з цим, визначені постановою Кабінету Міністрів № 836 розміри щорічної допомоги на

оздоровлення залишалися тривалий час незмінними, хоча розмір мінімальної заробітної плати

неодноразово змінювався, а з 2005 року постановою Кабінету Міністрів № 562 розмір цієї

допомоги був змінений, але всупереч ст.48 Закону він також визначений у твердій грошовій

сумі, не змінювався цей розмір Кабінетом Міністрів України і на 2008 рік.

Крім того, відсутність належного фінансування виплат, передбачених Законом України "Про

статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", не

може бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Судом враховуються також ті обставини, що виплату вказаної допомоги позивачу за 2008.

2009 роки в розмірі по 120 грн. було проведено в 2009 році, про що вказано вище в постанові, а

за ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані

неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України

рішення про їх неконституційність, тобто, в даному випадку з 22 травня 2008 року.

Отже, враховуючи наведене, управління соцзахисту населення повинно було виплачувати

позивачу щорічну допомогу на оздоровлення виходячи із розміру мінімальної заробітної плати

на момент виплати.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині

задоволення позовних вимог щодо стягнення конкретної суми в розмірі 6055 грн., як різницю між

фактично виплаченою сумою та належною сумою відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і

соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2008, 2009

роки, оскільки суд не вправі визначати розмір грошової суми , яку належить нарахувати та виплатити позивачу, в звязку з тим, що вчинення цієї дії є виключною компетенцією тільки управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку про часткове скасування рішення

суду від 16 червня 2010 року та винесення нової постанови.

Керуючись ст. ст. 197, 198, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської

ради Київської області задовольнити частково.

Рішення Іртиського міського суду Київської області від 16 червня 2010 року з частині

зобовязання управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради

Київської області виплатити ОСОБА_1 6055 грн. за 2008, 2009 роки

скасувати та постановити в цій частині нову постанову.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до управління

праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області в частині

зобов'язання управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради

Київської області виплатити ОСОБА_1 6055 грн. за 2008, 2009 роки.

В іншій частині Ірпінського міського суду Київської області від 16 червня 2010 року залишити

без змін.

Постанова набирає законної сили відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України та може бути

оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом

двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: