Справа № 22-а-1380/11
Суддя: Воробйова Н. С.
Дата ухвалення: 2011-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного

суду Київської області у складі:

головуючого: судці Воробйової Н.С.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Рудніченко О.М.,

розглянула в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу за

апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в місті Ірпені Київської

області на постанову їрпінського міського суду Київської області від 25 грудня 2009 року у

справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду

України в місті Ірпені Київської області про поновлення пропущеного строку та стягнення

недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги, як дитині війни, -

встановила:

У листопаді 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив

відновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав та просив

визнати відмову відповідача щодо виплати йому щомісячної державної соціальної

допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, як дитині війни,

протиправною, зобовязати відповідача здійснити нарахування йому, як дитині війни,

невиплаченої щомісячної державної соціальної допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної

пенсії за віком згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та

забезпечити її виплату за 2006-2009 років в сумі 4887,90 грн. Крім того, позивач просив

стягнути з відповідача на його користь інфляційні від щомісячної державної соціальної

допомоги за 2006 рік - 149,70 грн., за 2007 рік - 239,50 грн., за 2008 рік - 258,40 грн., що в

сумі становить - 647,60 грн., зобовязавши управління Пенсійного фонду України у

м. Ірпені Київської області проводити в подальшому нарахування та виплату йому

щомісячної державної соціальної допомоги при нарахуванні пенсії.

Постановою їрпінського міського суду Київської області від 25 грудня 2009 року позов

задоволено частково. Визнано відмову відповідача у виплаті ОСОБА_1 щомісячного

підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком,

передбаченої ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Зобовязано

відповідача провести нарахування та виплату підвищення до пенсії як дитині війни

відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з

22 травня 2008 року і в подальшому проводити виплату в такому ж розмірі до зміни в

законодавстві у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з урахуванням фактично

виплачених сум. В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі УГІФУ в м. Ірпені Київської області просить скасувати постанову

суду в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних

вимог позивачу.

Перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах

Доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до

чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді

рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування,

посадових і службових осіб.

Згідно преамбули Закону України "Про соціальний захист дітей війни" цей Закон

установлює правовий статус дітей війни і визначає основи їх соціального захисту та

гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Статтею 6 зазначеного Закону передбачена державна соціальна підтримка дітей війни, за

змістом якої дітям війни пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна

допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на ЗО відсотків мінімальної пенсії

за віком.

Згідно ст.7 цього Закону фінансове забезпечення державних соціальних гарантій,

Передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

По справі встановлено, що позивач перебуває на обліку в УПФУ в м. Ірпені Київської

області, отримує пенсію за віком та має статус дитини війни і відповідно до

ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на державну соціальну

підтримку у вигляді підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Проте, така надбавка йому виплачувалась у значно меншому розмірі, оскільки

підпунктом 2 пункту 41 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України"

Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких

законодавчих актів України", яким текст статті 6 Закону України "Про соціальний захист

дітей війни" був викладений в новій редакції, були звужені гарантовані Конституцією

України та Законом України "Про соціальний захист дітей війни" права позивача на

державну соціальну підтримку дітей війни у вигляді підвищення пенсії на 30 відсотків

мінімальної пенсії за віком.

Згідно пункту 2 Рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня

2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними)

положення статті 67 розділу І, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22,

24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II "Внесення змін до деяких

законодавчих актів України" та пункту 3 розділу III "Прикінцеві положення" Закону

України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих

актів України".

Згідно пункту 5 зазначеного Рішення положення Закону України "Про державний

бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнані

неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України

Цього Рішення.

Ухвалюючи постанову про часткове задоволення позову, суд обґрунтовано виходив із

засад пріоритетності законів над підзаконними актами та прийшов до правильного

висновку про те, що відповідач, як орган, якому делеговано повноваження щодо

призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинен був діяти у відповідності з

вимогами ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і здійснити позивачу

відповідні нарахування, але у порушення вимог указаної статті таких нарахувань не

проводив, чим і допустив протиправну бездіяльність.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність

бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни обґрунтовано не

взяті судом до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не виступає предметом

даного спору. Проблеми надання бюджетних коштів відповідачу для виконання

покладених на нього обовязків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і

судом не розглядались.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у

постанові суду першої інстанції, висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам

справи, постанова суду ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального

права, підстав для її скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. ст. 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України місті Ірпені Київської області

відхилити, постанову Ірпінського міського суду Київської області від 25 грудня 2009 року

залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України та може бути

оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом

двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий

Судді