Справа № 826/18285/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 листопада 2015 року 11:51 № 826/18285/15

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Мар'янченко Д.А.,

за участю сторін:

представника позивача - Келембета М.В.,

представників відповідача - Кравченко О.О., Сафіна Р.І.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Автоексімстрах» до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося приватне акціонерне товариство «Автоексімстрах» з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення від 30.03.2015 року № , відповідно до якого товариству визначено суму податкового зобов'язання за податком на прибуток страхових організацій в сумі 11978400 грн., у тому числі за основним платежем 9582720 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 2395680 грн.

Мотивуючи позовні вимоги позивач посилається на необґрунтованість висновків акта перевірки ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві від 12.03.2015 року № 938/26-56-22-03-10/33736953 про результати планової виїзної перевірки ПрАТ «Страхова компанія «Автоексімстрах», код за , з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011 по 31.12.2013, оскільки, на переконання позивача, відповідачем було проігноровано спеціальні положення п.153.8 ст.153 ПК України щодо порядку оподаткування операцій з торгівлі цінними паперами, оскільки, як стверджує позивач договір купівлі продажу цінних паперів був укладений на підставі договору комісії, тобто за рахунок позивача, і при цьому позивач фактично поніс витрати на їх придбання, перерахувавши кошти в сумі 50000000 грн. комісіонеру.

Таким чином, на переконання позивача, висновок відповідача про заниження оподатковуваного доходу в розмірі 50000000 грн. за операціями з придбання інвестиційних сертифікат є таким, що не ґрунтується на положеннях законодавства України та фактичних обставинах здійснення операцій.

Позивач також посилається на необґрунтованість висновків відповідача щодо необхідності оподаткування суми страхових платежів в загальному розмірі 517000 грн. на загальних правилах, а не на правилах оподаткування доходів від страховою діяльність, зазначивши, що вказані висновки відповідача ґрунтуються на тому, що договір добровільного страхування фінансових ризиків № ФР-0094 від 01.07.2013 р. та договір добровільного страхування фінансових ризиків № ФР-0196 від 01.07.2013 р., є недійсними. Як стверджує позивач, вказані висновки були зроблені відповідачем на підставі протоколів допиту в межах кримінального провадження №0000639, що розслідувалось слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у м. Києві, однак, на думку позивача, останні є неправомірними, оскільки окремі процесуальні документи незакінченого кримінального провадження не можуть використовуватись як однозначне підтвердження певних фактів, з'ясування обставин кримінального провадження здійснюється за принципом повної та всебічної оцінки всіх доказів по справі в їх сукупності виключно судом.

В судовому засіданні у справі, призначеному на 10.11.2015 року, представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, зазначивши, що позивачем було безоплатно отримано у власність інвестиційні сертифікати, емітентом яких є ТОВ «КУА «Холдинг Груп» у кількості 50 000 штук 13.11.2013 р. відтак, вказані сертифікати підлягали включенню до загального оподатковуваного доходу позивача як безоплатно отримані товари, що, на думку відповідача, свідчить про порушення з боку позивача п.п.135.5.4 п.135 ст.135, п.137.10, ст..137, п.153.8, ст. 153 ПК України.

Крім того, відповідач зазначав, що суми страхових платежів в загальному розмірі 517000 грн. які були отримані позивачем на підставі договорів добровільного страхування фінансових ризиків № ФР-0094 від 01.07.2013 р. та № ФР-0196 від 01.07.2013 р., підлягали оподаткуванню на загальних правилах, оскільки ці суми не можуть вважатись страховим платежем через недійсність договорів страхування. Вказані обставини, на думку відповідача, свідчать про порушення позивачем вимог п.п.135.5.15 п.135.5 ст.135 ПК України.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

На підставі направлень від 26.01.2015 р. №47, №48, №49, №50, виданих у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві, згідно з п. 77.1 ст. 77 Податкового кодексу України, наказу ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 26.01.2015 р. №41 ДПІ у Подільському районі м. Києва ГУ ДФС у м. Києві та відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання, проведена планова виїзна перевірка приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Автоексімстрах», за результатами якої складено акт № 938/26-56-22-03-10/33736953 від 12.03.2015 р.

Перевіркою встановлені такі порушення:

пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, пп 135.5.4 п.135 ст.135, п.137.10, ст..137, п.153.8, ст. 153 ПК України, а результаті чого занижено податок на прибуток у загальній сумі 11 071 798 грн., в тому числі по періодах за ІІІ-ІV кв. 2011 року в сумі 1489078,00 грн., за 2013 р. у сумі 9582720,00 грн.;

п.2, ст.9, п.2 ч.2 ст.6, п.1, ч.1, ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

На підставі вказаного акта перевірки та виявлених порушень податковим органом прийняте податкове повідомлення-рішення № від 30.03.2015 р., відповідно до якого товариству визначено суму податкового зобов'язання за податком на прибуток страхових організацій в сумі 11978400 грн., у тому числі за основним платежем 9582720 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 2395680 грн.

Вважаючи зазначене рішення відповідача від 30.03.2015 року протиправним, а, відтак, таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду із даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.05.2013 р. між ПрАТ «Страхова компанія «Автоексімстрах» (комітент) та ТОВ «ЕнергіяІнвест» (комісіонер) укладений договір комісії на виконання разового замовлення № БК-3105/2013, за умовами якого (з урахуванням додаткової угоди №1 від 10.07.2013 р.) ТОВ «ЕнергіяІнвест» приймає на себе зобов'язання укласти від свого імені та за рахунок і в інтересах комітента договір купівлі-продажу цінних паперів - іменні інвестиційні сертифікати ТОВ «КУА «Холдинг Груп» в кількості 50000 шт. загальною вартістю 50000000 грн.

На виконання умов даного договору ТОВ «ЕнергіяІнвест» уклало з громадянином ОСОБА_4 договір купівлі-продажу цінних паперів № БВ-1007/2013 від 10.07.2013 р., за яким ТОВ «ЕнергіяІнвест», діючи в якості комісіонера Товариства, зобов'язалось оплатити іменні інвестиційні сертифікати ТОВ «КУА «Холдинг Груп» в кількості 50000 шт. на загальну суму 50000000 грн., а ОСОБА_4 зобов'язався передати у власність товариства вказані цінні папери.

В рамках договору комісії № БК-3105/2013 від 31.05.2013 р. та з метою оплати цінних паперів, придбаних комісіонером за рахунок позивача на підставі договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ-1007/2013 від 10.07.2013 р., позивач протягом червня - вересня 2013 р. перерахував комісіонеру (ТОВ «ЕнергіяІнвест») грошові кошти в сумі 50000000 грн. 13.11.2013 р., що підтверджується актом перевірки та не заперечується відповідачем, вищевказані цінні папери були зараховані на рахунок позивача у цінних паперах.

Крім того, 13.11.2013 р. між сторонами договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ-1007/2013 від 10.07.2013 р. складений акт про повне виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором, а саме про передачу цінних паперів та їх повну оплату.

Як слідує з аналізу акта перевірки, відповідач дійшов висновку, що дані інвестиційні сертифікати загальною вартістю 50000000 грн. підлягали включенню до загального оподатковуваного доходу позивача як безоплатно отримані товари.

Зокрема, в акті перевірки зазначено, що відповідно до пп. 14.1.13 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України безоплатно наданими товарами визнаються товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів. При цьому, згідно з пп.135.5.4 п.135.5 ст.135 ПКУ інші доходи включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни.

Проте, з вказаними висновками відповідача викладеним в акті перевірки суд не погоджується, виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), він, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп.14.1.56. ст.14.1. ст.14 Кодексу, доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітної о періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

При цьому згідно пп.136.1.9. п. 136.1. ст.136 Кодексу, для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток не враховуються, зокрема, суми коштів спільного інвестування, а саме коштів, залучених від інвесторів інститутів спільного інвестування, доходи від проведення операцій з активами таких інститутів та доходи, нараховані за активами зазначених інститутів, а також кошти, залучені від власників сертифікатів фондів операцій з нерухомістю, доходи від проведення операцій з активами фондів операцій з нерухомістю та доходи, нараховані за активами фондів операцій з нерухомістю, створених відповідно до закону.

Суд звертає увагу на те, що, як вбачається з матеріалів справи, позивач є інститутом спільного інвестування (ІСІ).

Оподаткування операцій з торгівлі цінними паперами врегульовані п.153.8. ст.153 Кодексу.

Так, згідно пп.153.8.1. п.153.8. ст.153 Кодексу, облік загального фінансового результату (прибутку/збитку) за операціями з торгівлі цінними паперами ведеться платником податку окремо від інших доходів і витрат.

Платник податку визначає фінансовий результат за операціями з цінними паперами, що перебувають в обігу на фондовій біржі, окремо від фінансового результату за операціями з цінними паперами, що не перебувають в обігу на фондовій біржі.

Платники податку визначають фінансовий результат за операціями з цінними паперами відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку шляхом зменшення прибутків за операціями з цінними паперами на суму збитків від операцій з іншими цінними паперами протягом такого звітного періоду.

Прибуток за кожною окремою операцією з цінними паперами розраховується як позитивна різниця між доходом від такого відчуження та сумою витрат у зв'язку з придбанням таких цінних паперів за винятком операцій з торгівлі борговими цінними паперами, в яких сума доходу від відчуження зменшується на суму нарахованих, але не отриманих процентів і оподаткування яких здійснюється відповідно до пункту 137.18 цього Кодексу та сума витрат з придбання таких цінних паперів зменшується на суму сплачених процентів продавцю нарахованих згідно з умовами випуску таких цінних паперів.

Відповідно до п.153.9. ст.153 Кодексу, фінансовий результат від операцій з продажу та інших способів відчуження корпоративних прав в іншій, ніж цінні папери, формі, акцій приватних акціонерних товариств, цінних паперів, емітованих нерезидентами, розраховується як різниця між доходом від такого відчуження та сумою витрат у зв'язку з придбанням таких цінних паперів, інших, ніж цінні папери, корпоративних прав.

Прибуток, отриманий від таких операцій, включається до складу доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, а збиток - до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування.

Таким чином, визначення об'єкту оподаткування у зв'язку з придбанням позивачем інвестиційних сертифікатів можливо лише після їх відчуження. Відтак, висновок відповідача стосовно того, що інвестиційні сертифікати загальною вартістю 50000000 грн. підлягали включенню до загального оподатковуваного доходу є необґрунтованими, оскільки в даному випадку підлягає застосуванню п.153.8 ст.153 ПК України щодо порядку оподаткування операцій з торгівлі цінними паперами.

Більше того, відповідно до пп. 14.1.13 п.14.1 ст.14 ПК України, безоплатно наданими товарами визнаються товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів.

Відповідно до ст. 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Згідно з ч.1 ст.1016 ЦК України комітент зобов'язаний забезпечити комісіонера усім необхідним для виконання обов'язку перед третьою особою. Відповідно до ст. 1018 ЦК України майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента.

Аналіз викладених законодавчих норм та обставин справи свідчить про те, що операції позивача з придбання інвестиційних сертифікатів, не підпадають під визначення безоплатно наданих товарів, робіт, послуг, оскільки цінні папери, придбані позивачем через комісіонера згідно з договорами купівлі-продажу, що передбачають грошову компенсацію вартості таких цінних паперів.

Судом не приймається до уваги посилання в акті перевірки на те, що позивачем безпосередньо не укладались договори купівлі-продажу цінних паперів, а грошові кошти з поточного рахунку позивача власникам цінних паперів не перераховувались, оскільки інвестиційні сертифікати позивачем були отримані на підставі договору купівлі-продажу, який власне і передбачає компенсацію їх вартості. Даний договір був укладений на підставі договору комісії, тобто за рахунок позивача, і при цьому позивач фактично і поніс витрати на їх придбання, перерахувавши кошти в сумі 50000000 грн. комісіонеру. Саме комісіонер є стороною договору купівлі - продажу цінних паперів, і, відповідно, на нього покладається обов'язок розрахуватись з продавцем цінних паперів за рахунок коштів, отриманих від позивача як комітента.

Таким чином, висновок відповідача про заниження Товариством оподатковуваного доходу в розмірі 50000000 грн. за операціями з придбання інвестиційних сертифікатів є необґрунтованим та таким, що суперечить чинному законодавству.

Крім того, в акті перевірки відповідачем зроблено висновок, що договір добровільного страхування фінансових ризиків № ФР-0094 від 01.07.2013 р. з ТОВ «Артдеко Україна» та договір добровільного страхування фінансових ризиків № ФР- 0196 від 01.07.2013 р. з ТОВ «Торгівельна компанія Віст», на підставі яких Товариством отримано суми страхових платежів в загальному розмірі 517000 грн., є недійсними, оскільки зазначені договори були укладені без вільного волевиявлення ТОВ «Артдеко Україна», ТОВ «Торгівельна компанія Віст», а під примусом, відтак, сума отримана позивачем за вказаними договорами підлягала оподаткування на загальних правилах, а не на правилах оподаткування доходів від страховою діяльність, оскільки ця сума не може вважатись страховим платежем через недійсність договорів страхування.

Вказані висновки відповідач обґрунтовує наявними в межах кримінального провадження №0000639 протоколами допитів директора ТОВ «Артдеко Україна» - ОСОБА_5 та головного бухгалтера ТОВ «Торгівельна компанія Віст» ОСОБА_6, згідно яких нібито вбачається, що вказані вище договори страхування укладались під примусом.

Проте, посилання податкового органу в акті перевірки на протоколи допитів свідків в рамках кримінального провадження, є необґрунтованим, оскільки такі матеріали є доказами виключно у кримінальному провадженні.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий орган не наділений повноваженнями щодо надання правової оцінки доказам зібраним у кримінальному провадженні, до прийняття судового рішення у кримінальному провадженні.

Правова оцінка доказам зібраним під час досудового слідства у кримінальному провадженні надається виключно судом під час судового розгляду кримінальної справи.

Доказів існування вироку у кримінальній справі, який відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України був би обов'язковий для суду під час розгляду даної адміністративної справи, відповідачем не надано.

Таким чином, висновки відповідача в акті перевірки про заниження позивачем своїх податкових зобов'язань за податком на прибуток страхових організацій в сумі 9582720 грн. є безпідставними, а тому податкове повідомлення-рішення ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві № від 30.03.2015 р. підлягає скасуванню як протиправне.

Крім того, на момент розгляду справи відсутнє судове рішення про визнання відповідних правочинів недійсними, що свідчить про їх дійсність та створення ними обумовлених наслідків (відповідно до статті 231 ЦК України договір вчинений під впливом насильства є оспорюваним правочином, та відповідно дійсним за відсутності відповідного рішення про його недійсність).

З огляду на вищевикладене, та з урахуванням попередньо встановлених фактичних обставин справи, суд приходить до висновку про те, що висновки акту перевірки про допущені позивачем порушення вимог Податкового кодексу України спростовуються нормативно та не підтверджуються наявними матеріалами справи, а тому, як наслідок, податкове повідомлення-рішення ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві № від 30.03.2015 р., що було винесено на підставі акту перевірки позивача, є протиправним та підлягає скасуванню.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Частиною 1 ст. 94 КАС України визначено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 94, 158 - 163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Автоексімстрах» задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 30.03.2015 р., винесене ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Судові витрати в сумі 487,20 грн. присудити на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Автоексімстрах» за рахунок Державного бюджету України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов