Справа № 826/9955/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 листопада 2015 року № 826/9955/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Іщука І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Мини І.І.,

та представників сторін:

від позивача - Висоцької Т.А.,

від відповідача - Галика О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ДІЛ»
доДержавної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
проскасування податкової вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІЛ» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві про скасування податкової вимоги від 10.05.2014 року № 7610-25.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.05.2015 року суддею Скочок Т.О. відкрито провадження у справі.

У судовому засіданні 25.06.2015 року судом здійснено заміну позивача ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві на його правонаступника - ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у місті Києві.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва №941 від 13.08.2015 року, у зв'язку із припиненням повноважень судді щодо здійснення правосуддя, в провадженні якого перебувала справа і не була ним розглянута, справу № 826/9955/15 передано на повторний автоматичний розподіл справ між суддями.

Згідно розподілу справ між суддями Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 серпня 2015 року справу передано судді Окружного адміністративного суду міста Києва Іщуку І.О.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 серпня 2015 року справа прийнята до провадження та призначена до судового розгляду.

У судових засіданнях представник позивача вимоги, викладені в адміністративному позові, підтримав та просив їх задовольнити.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що у Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві не було правових підстав для складання та направлення податкової вимоги, оскільки станом на 09.05.2014 року (на день, вказаний у податковій вимозі як день виникнення податного боргу), а також станом на 12.03.2014 року (день, вказаний у податковій вимозі як день, починаючи з якого майно платника податків знаходиться у податковій заставі) у позивача були відсутні узгоджені та несплачені податкові зобов'язання за поданими податковими деклараціями, податкових повідомлень рішень позивач також не отримував. Крім того, позивачем зазначено про неналежне оформлення податкової вимоги, а також на неналежний термін надіслання вказаної вимоги на адресу ТОВ «ДІЛ».

Представник відповідача проти позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні з огляду на безпідставність заявлених вимог. У своїх письмових запереченнях відповідач зазначив, що недоїмка зі сплати податку на прибуток приватних підприємств у позивача виникла у зв'язку із несплатою ним узгодженого грошового зобов'язання, визначеного на підставі декларації № від 03.03.2014 року.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІЛ» є юридичною особою та перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві. Податковою вимогою від 10.05.2014 року №7610-25 відповідач попередив позивача про існування у позивача податкового боргу з податку прибуток приватних підприємств на суму основного платежу 8 966,54 грн.

Зазначеною вимогою позивача було повідомлено, що починаючи з 12.03.2014 року на будь-яке майно платника податків, яке перебуває у його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому, розповсюджується право податкової застави, а на суму податкового боргу нараховуються пеня та штрафи, визначені Податковим кодексом України та органом державної податкової служби буде здійснено опис майна у податкову заставу.

Позивач оскаржив податкову вимогу від 10.05.2014 року №7610-25 у порядку адміністративного оскарження, за результатом розгляду якої Головне управління ДФС у місті Києві прийняло рішення від 18.02.2015 року №2764/10/26-15-10-06 про результати розгляду скарги, яким скарга позивача залишена без задоволення, а податкова вимога - без змін.

ТОВ «ДІЛ» 19.03.2015 року до ДФС України було подано повторну скаргу на податкову вимогу від 10.05.2014 року №7610-25 та рішення від 18.02.2015 року №2764/10/26-15-10-06, за результатом розгляду якої ДФС України прийняло рішення від 23.04.2015 року №8596/6/99-99-23-05-15 про результати розгляду повторної скарги, яким скарга позивача залишена без задоволення, а податкова вимога від 10.05.2014 року №7610-25 та рішення від 18.02.2015 року №2764/10/26-15-10-06 - без змін.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтування позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до п.36.1 ст.36 Податкового кодексу України, Податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

У п.п.14.1.153. ст.14 Податкового кодексу зазначено, що податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Згідно п.п.14.1.175. ст.14 Податкового кодексу податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У пунктах 2.1., 2.2, 2.3 Порядку направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 року № 576, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31.10.2013 року за №1840/24372 (далі по тексту - Порядок №576) зазначено, що податкова вимога формується органами доходів і зборів за місцем обліку платника податків.

Податкова вимога формується, якщо: платник податків не сплатив суми податкового зобов'язання, зазначеної в поданій ним податковій декларації, у встановлені Кодексом строки; платник податків не сплатив узгодженої суми грошового зобов'язання, визначеної в податковому повідомленні-рішенні, у встановлені законом строки; платник збору не сплатив узгодженої суми збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності у встановлені строки; платник єдиного податку першої або другої групи не сплатив суми авансового внеску у встановлені строки.

Протягом строків оскарження суми грошових зобов'язань, визначених Кодексом, податкова вимога з податку, що оскаржується, не надсилається.

Відповідно п.3.1. Порядку №576 податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних інформаційної системи органів доходів і зборів.

Відповідно до п.57.3. ст.57 Податкового кодексу, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Відповідно до п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Таким чином, єдиною підставою винесення податкової вимоги є наявність податкового боргу у платника податку, натомість позивач в позовній заяві вказує на відсутність такої підстави.

Відсутність податкового боргу у платника податку підтверджується наступним.

Відповідно до абз.4 п.57.1 ст. 57 Податкового кодексу України (в редакції від 01.05.2014 року, чинній на момент складення податкової вимоги) платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації.

У абз.11 п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України (в редакції від 01.05.2014 року, чинній на момент складення податкової вимоги) зазначено, що дванадцятимісячний період для сплати авансових внесків визначається починаючи з березня поточного звітного (податкового) року по лютий наступного звітного (податкового) року включно.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, починаючи з січня 2013 року по лютий 2014 року, щомісячно сплачувались авансові внески у розмірі 5 029,00 грн., що підтверджується банківськими виписками та даними бухгалтерського обліку позивача, зокрема карткою рахунку №6416 «Податок на прибуток».

Станом на 03.03.2014 року позивач мав накопичену суму переплати по авансовим внескам з податку на прибуток у розмірі 60 348,00 грн., в той же час податок на прибуток від діяльності, що не підлягає патентуванню складав 59 273,00 грн. Тобто, сплачених авансових внесків з податку на прибуток було достатньо для зарахування в погашення грошового зобов'язання з податку на прибуток.

Відповідно до п.6.1 ст.6 Податкового кодексу України податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Згідно п.п.9.1.1 п.9.1 ст.9 Податкового кодексу України до загальнодержавних податків належать податок на прибуток підприємств.

Авансові внески з податку на прибуток не є окремим податком або збором, а їх сплата є сплатою частини податку на прибуток звітного року.

Крім того, відповідачем не наведено жодних інших підстав, виникнення податкових зобов'язань у позивача з податку на прибуток, зокрема, винесення податкових повідомлень-рішень, не сплати суми податкового зобов'язання, зазначеної в поданих інших податкових деклараціях чи нарахування пені по вказаному податку.

Крім того, судом взято до уваги той факт, що податкова вимога неналежно оформлена, а саме, відсутні відомості про особу, якою була підписана оскаржувана вимога - прізвище та ініціали керівника (заступника керівника) ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві. Оскільки відповідно до п.п.42.1 ст.42 Податкового кодексу України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу та у додатку 1 Порядку №576 наведена форма податкової вимоги для платника податків - юридичної особи, відповідно до якого податкова вимога повинна містити, крім іншого, найменування органу доходів і зборів, підпис та прізвище, ініціали керівника (заступника керівника) органу доходів і зборів.

Також, судом враховано, що податкову вимогу надіслано у неналежний термін. Оскільки у п.4.3 Порядку №576 зазначено, що після формування податкової вимоги та внесення даних до відповідного реєстру в той самий день податкова вимога передається структурному підрозділу, до функцій якого належать приймання, реєстрація та обробка вхідної і вихідної кореспонденції, для надсилання (вручення) платнику податків, а у п.4.5 Порядку №576 вказано, що структурний підрозділ, до функцій якого належать приймання, реєстрація та обробка вхідної і вихідної кореспонденції, у день отримання податкової вимоги від податкового керуючого надсилає (вручає) податкову вимогу платнику податків, при цьому корінець податкової вимоги залишається в органі доходів і зборів та долучається до справи платника податків.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 вказаної норми Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Вищезазначений розподіл обов'язку доведення встановлює презумпцію правомірності дій позивача та наявність протиправності в діях суб'єкта владних повноважень, яка має бути спростована відповідачем певними засобами доказування. Отже, для доведення правомірності своїх дій, відповідачем мало бути надано докази наявності податкового боргу та джерел його виникнення - рішення про донарахування податкових зобов'язань (податкові повідомлення - рішення) або докази їх самостійного узгодження позивачем (декларації).

Натомість в ході судового розгляду справи представник відповідача не надав суду належних доказів, які б підтверджували обґрунтованість винесеної вимоги.

Враховуючи те, що контролюючий орган не надав доказів правомірності оскаржуваної вимоги, суд вважає, що вона підлягає скасуванню як протиправна.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЛ» задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві від 10.05.2014 року №7610-25.

3. Судові витрати в сумі 182,70 грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЛ» за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

Постанова відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О.Іщук

Повний текст постанови виготовлено 17.11.2015 року.