Справа № 200/17477/14-а
Суддя: Шевцова Т. В.
Дата ухвалення: 2015-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/200/632/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Шевцової Т.В.

при секретарі Южаковій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР, треті особи: територіальна громада м.Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_1, Реєстраційна служба ДМУЮ про визнання дій протиправними, визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно недійсним, скасування державної реєстрації права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідачів та просив: визнати протиправними дії виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради щодо видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.11.2004 року серія САА №543680; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 08.11.2004 року серія САА №543680, видане виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради; скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, що була здійснена КП «ДМБТІ» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.11.2004 року САА №543680, видане виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів №1365 від 17.07.1981 року виробниче приміщення по вул.Бібікова, 44а в м.Дніпропетровську було включено до числа службових приміщень Дніпропетровських міських електромереж.

Державна Акціонерна енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» з правом колективної власності була створена відповідно до Закону України «Про господарські товариства» та ст. 21 Закону України «Про власність» №697 від 07.02.91 року шляхом перетворення державного підприємства «Дніпрообленерго». На підставі наказу Міністерства енергетики і електрифікації України від 18.08.1995 №160 про перетворення Державного підприємства «Дніпрообленерго», в склад ДАЕК «Дніпрообленерго» увійшли структурні одиниці без права юридичної особи, зокрема, Дніпропетровські міські електричні мережі.

Згідно із статутом ПАТ «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО» - товариство є юридичною особою із новим найменуванням, у результаті проведення державної реєстрації змін до Статуту, які повязані із набранням чинності Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-УІ від 17 вересня 2008 року та зміною найменування з ВАТ «ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ «ДНІПРООБЛЕНЕРГО» на ПАТ «ЕНЕРГОПОСТАЛЬНА КОМПАНІЯ «ДНІПРООБЛЕНЕРГО».

ПАТ «ЕК «ДНІПРООБЛЕНЕРГО» перейменовано у ПАТ «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО» відповідно до рішення Загальних зборів акціонерів від 26 червня 2012 року.

Під час корпоратизації, яка відбулася 18.08.1995 року, приміщення за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Бібікова, 44-а не увійшло до статутного фонду Товариства та залишається до теперішнього часу на балансі Товариства як державне майно.

Відповідно до Закону України "Про управління об'єктами державної власності", Порядку формування та надання до Єдиного реєстру об'єктів державної власності відомостей про об'єкти державної власності, що перебувають у сфері управління Агентства держмайна, затвердженого Наказом Агентства держмайна України 28.12.2011 № 45 ПАТ «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО» подає до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та до Фонду державного майна України звітність за формою 2б(і), а саме відомості про державне майно (нерухоме майно, яке перебуває на балансі юридичної особи та не увійшло до її статутного фонду). Оскільки ніякі дії щодо державного майна, яке знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Бібікова 44-а з 1981 року до теперішнього часу не здійснювалися - вказаний обєкт обліковується на балансі Товариства як державне майно, та включається до форми 2 б (і).

04.02.2002 року, на підставі протоколу №2 спільного засідання адміністрації та профкому Дніпропетровських міських електричних мереж двокімнатна квартира по вул. Бібікова, 44-а, була виділена родині електрометра 4 району Дніпропетровських міських електричних мереж ОСОБА_1.

08.09.2014 року до ПАТ «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО» звернувся ОСОБА_1 із заявою, в якій просив допомогти у питанні приватизації житлового будинку, що знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Бібікова, 44-а. До заяви були додані копії документів, а саме: свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 08.11.2004 року серія САА № 543680, витяг про реєстрацію права власності від 08.11.2004 року серія САА №543680, витяг про реєстрацію права власності від 10.11.2004 року та рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 2561 від 17.12.1998 року.

З доданих документів зрозуміло, що житловий будинок за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. ібікова, буд 44а знаходиться у власності територіальної громади міста в особі Дніпропетровської міської ради на підставі рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 2561 від 17.12.1998 року.

На момент реєстрації права власності існувала єдина процедура передачі обєктів з державної до комунальної власності і передбачена вона Законом України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» № 147/98-ВР від 03.03.1998 року( в редакції станом на 08.11.2004).

Згідно статті 4-1 Закону:

«1. Передача об'єктів житлового фонду, гуртожитків та інших об'єктів соціальної інфраструктури здійснюється у порядку, встановленому цим Законом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

2.Ініціатива щодо передачі об'єктів житлового фонду, гуртожитків та інших об'єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність може виходити відповідно від органів, визначених статтею 3 цього Закону, підприємств, на балансі яких перебувають ці об'єкти, а також господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації).

3.Рішення щодо передачі об'єктів житлового Фонду, гуртожитків та інших обєктів соціальної інфраструктури у комунальну власність приймаються органами, уповноваженими управляти державним майном, самоврядними організаціями за згодою відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, а у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст - за згодою районних або обласних рад.

Пропозиції щодо передачі об'єктів житлового Фонду, гуртожитків та інших об'єктів соціальної інфраструктури, які належать підприємствам, погоджуються з ними підприємствами, а щодо передачі об'єктів житлового фонду (крім гуртожитків) та інших обєктів соціальної інфраструктури, споруджених за рахунок коштів підприємств, - також з трудовими колективами цих підприємств...»

Таким чином, згідно із законодавством України, передача обєкта житлового фонду, який знаходиться у державній власності та перебуває на балансі ПАТ «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО» можлива лише за рішенням Міністерства енергетики та вугільної промисловості за погодженням з Товариством.

Позивач, починаючи з 1981 року та по теперішній час, не здійснювало жодних дій, направлених на передачу житлового будинку у м. Дніпропетровську, по вул. Бібікова, 44а до комунальної власності м.Дніпропетровська, а Міністерством енергетики та вугільної промисловості не приймалося жодного рішення щодо передачі вказаного обєкту.

Крім того, пунктом 6.1. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 р. N 7/5 (в редакції, що діяла на момент реєстрації права власності) передбачено, що «оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності:

а) місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування: ... фізичним та юридичним особам на підставі документів, які підтверджують право власності.

Видане свідоцтво незаконне, оскільки підставою його видачі не могло бути рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 17.12.1998 року, оскільки видане на підставі рішення, яким не зафіксовано факт передачі обєкта державного житлового фонду до комунальної власності міста, а лише визначено процедуру здійснення реєстрації права власності на обєкти державної власності.

Представник позивача та третя особа ОСОБА_1 надали до суду заяву про розгляд справи без фіксації процесу технічними засобами на підставі наявних в матеріалах справи доказах, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Відповідачі та треті особи Дніпропетровська міська рада, Реєстраційна служба ДМУЮ своїх представників в судове засідання не направили, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За змістом вимог ст.17 КАС України до юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ віднесено, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Судом встановлено, що позивач відповідно статуту є правонаступником прав та обовязків Державного підприємства «Дніпрообленерго», Державної Акціонерної енергопостачальної компанії «Дніпрообленерго», ВАТ «ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ «ДНІПРООБЛЕНЕРГО».

Згідно відповіді КП «ДМБТІ» від 21.05.2002 року, в матеріалах інвентаризаційної справи на будинок 44а по вул.Бібікова в м.Дніпропетровську наявне рішення Ленінської районної ради народних депутатів №1365 від 17.07.1981 року про переведення даного приміщення до складу службових та закріплення його за Дніпропетровським підприємством міських електромереж.

Рішенням спільного засідання адміністрації та профкому Дніпропетровських міських електричних мереж від 04.02.2002 року надано ОСОБА_1 службову двокімнатну квартиру площею 35,2 кв.м. по вул.Бібікова, 44а в м.Дніпропетровську.

Житловий будинок 44а по вул.Бібікова в м.Дніпропетровську перебуває на балансі ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго», що підтверджується формою 2б(і).

08.09.2014 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» із заявою про надання допомоги з питання приватизації будинку по вул. Бібікова, 44а в м.Дніпропетровську.

Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 08.11.2004 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно одноквартирний житловий будинок по вул.Бібікова, 44а в м.Дніпропетровськ, відповідно якого територіальна громада міста в особі Дніпропетровської міської ради є власником комунального майна, що знаходиться на балансі ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго».

Дане свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 17.12.1998 року №2561 «Про реєстрацію та приватизацію житлового фонду, який є комунальною власністю територіальної громади м.Дніпропетровська та знаходиться на балансі підприємств, що підчас приватизації змінили форму власності, перетворившись на підприємства недержавної форми власності».

Даним рішенням Міжміському бюро технічної інвентаризації на підставі заяв підприємств недержавної форми власності дозволено проведення державної реєстрації житлового фонду, який знаходиться на балансі зазначених підприємств, і раніше не був за ними зареєстрований, та оформити право комунальної власності за територіальною громадою міста в особі міської ради. Дозволено підприємствам недержавної форми власності через створені цими підприємствами органи приватизації приватизувати житловий фонд, який є комунальною власністю територіальної громади міста Дніпропетровська та знаходиться на балансі вищезазначених підприємств згідно з рішенням міської ради від 07.10.1998 року №4.

Рішенням Ленінської районної в м.Дніпропетровську ради №295 від 10.09.2002 року змінено правовий статус спірного нерухомого майна зі службового на загальний житловий фонд, вирішено видати ордер на квартиру ОСОБА_1 та членам його родини.

Листом №004/12-1170 Мінпаливенерго позивачу повідомлено, що передача майна, яке знаходиться на балансі підприємства, проте не увійшло до його статутного фонду, погоджена.

09.07.2009 року рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №1646 розглянуто та погоджено проект рішення міської ради про передачу житлового будинку по вул.Бібікова, 44а на баланс КЖРВЕП Ленінського району та вирішено внести це питання на розгляд міської ради.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Судом встановлено, що позивачем не надано, і відповідно матеріали справи не містять доказів, підтверджуючих перебування спірного житлового будинку у власності підприємства.

Посилання позивача на те, що спірний житловий будинок знаходиться у нього на балансі не може бути підставою для визнання свідоцтва про право власності не дійсним, оскільки баланс підприємства є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов'язань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності підприємства, тобто право власності підприємства не може підтверджуватися балансом підприємства.

Відповідно до приписів частини 1 статті 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Умовою для подання позову є невідповідність актів, прийнятих зазначеними органами, вимогам закону, а також порушення цими актами права власності. Незаконність може полягати як у невідповідності акта компетенції органу, який його прийняв, так і в безпосередньому порушенні права власності виданням такого акта. Отже, виходячи з зазначеної норми, позивачем за таким позовом може бути власник або титульний володілець, право власності (або інше титульне право) якого порушене виданням переліченими органами актів, і таке право має вже існувати, тобто, беззаперечно передувати зверненню до суду, адже, відсутність права виключає його судовий захист.

Згідно з ст. 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду» до державного житлового фонду, який підлягав приватизації на користь громадян України відносився житловий фонд місцевих рад та житловий фонд, який знаходився у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, крім кімнат у гуртожитках.

У разі банкрутства підприємств, зміни форми власності або ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному господарському віданні яких перебуває державний житловий фонд, останній (крім гуртожитків) одночасно передається у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад народних депутатів (ч. 2 п. 9 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду").

Порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно регулювався Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 28.01.2003 N 6/5 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28.01.2003 за N 66/7387.

Пунктом 6 Положення визначено, що саме місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування провадиться оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, провадиться з видачею свідоцтва про право власності юридичним особам у разі внесення до статутного фонду об'єктів нерухомого майна їх засновниками і юридичним особам, які в разі ліквідації (реорганізації) підприємства, об'єднання, організації отримали у власність у встановленому законодавством порядку нерухоме майно підприємства, об'єднання, організації, що ліквідовується.

Статтею 60 Закону від 21 травня 1997 р. N 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону правомочні володіти, користуватися та розпоряджатись об'єктами права комунальної власності, в тому числі вони виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання щодо їх відчуження, визначати в угодах і договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються і передаються в користування й оренду. Тобто право відповідача визначати статус спірного житла не суперечить нормам чинного законодавства.

Таким чином, оскільки позивач не є власником майна, його права не порушені.

Предметом оскарження є дії, що мали місце 08.11.2004 року, а за позовом до суду позивач звернувся 26.09.2014 року, при цьому його доводи щодо ознайомлення з оскаржуваним свідоцтвом з листа ОСОБА_1 не відповідають дійсності, оскільки позивачу з листа Мінпаливенерго було відомо про передачу майна на баланс міської ради.

При цьому, клопотань про поновлення вказаного строку позивач до суду не подав і факт реагування на дії відповідача позивачем лише 26.09.2014 року (звернення до суду з адміністративним позовом) не створює окремих підстав для розрахунку строку позовної давності.

Відповідно до частини 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Відповідно до частини 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Після закінчення цього часу особа не втрачає права звернутися із адміністративним позовом, але у задоволенні цього позову може бути відмовлено на тій підставі, що пропущено строк звернення.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до статті 102 Кодексу адміністративного судочинства України, пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Поважними за змістом даної статті визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Однак, у даному випадку, позивачем та його представником не зазначено про обставини, що можуть бути визнані судом поважними для поновлення пропущеного строку звернення до суду, встановленого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відтак, позивачем не надано обґрунтованих пояснень стосовно причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, а також не надано належних доказів на підтвердження поважності причини пропуску строку звернення до суду.

Розвязуючи позовні вимоги, суд відмовляє у позові не за пропуском строку, встановленого на звернення до суду з адміністративним позовом, а за безпідставністю предявлених позовних вимог, оскільки позивач не є власником спірного майна, та видачею оскаржуваного свідоцтва його права не порушені.

На даний час третя особа ОСОБА_1 та його сімя у спірному житлі проживають на підставі ордеру, виданого не підприємством, а органом місцевого самоврядування, при цьому ОСОБА_1 дійсність такого ордеру не оскаржує.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати слід віднести за рахунок позивача .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.6, 17, 18, 19, 56, 99, 104, 107, 158-167 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В позові Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР, треті особи: територіальна громада м.Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_1, Реєстраційна служба ДМУЮ про визнання дій протиправними, визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно недійсним, скасування державної реєстрації права власності відмовити.

Судовий збір не відшкодовувати.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання її копії до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя /підпис/ ОСОБА_2

Згідно з оригіналом:

Секретар судового засіданн ОСОБА_3

Суддя Бабушкінського

районного суду

м.Дніпропетровська Т.В. ОСОБА_2