Справа № 744/372/15-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року м. Київ К/800/32382/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
головуючого Смоковича М.І.,
суддів: Голяшкіна О.В., Сороки М.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області на постанову Семенівського районного суду Чернігівської області від 14 травня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2015 року,

у с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_1 (далі також позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області (далі також Управління) про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є громадянкою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, категорія 3, що підтверджується копією відповідного посвідчення.
Звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХП (далі по тексту також Закон № 796-ХП).
24 березня 2015 року вона отримала рішення Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області від 10 лютого 2015 року № 1 про відмову в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку.
Не погоджуючись із діями та зазначеним рішенням відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів в якому просила:
визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії на пільгових умовах;
визнати нечинним рішення відповідача від 10 лютого 2015 року № 1 та зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Постановою Семенівського районного суду Чернігівської області від 14 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2015 року позов задоволено повністю.
Визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку - незаконними, рішення за № 1 від 10 лютого 2015 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах - протиправним.
Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області прийняти рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку, відповідно до вимог частини 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з дня звернення за призначенням пенсії, а саме з 10 грудня 2014 року.
У касаційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати їх рішення та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Касаційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді даної справи було повно і всебічно встановлено фактичні обставини справи, надано їм належну правову оцінку та у відповідності із вимогами матеріального і процесуального права вирішено цей спір.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відмова відповідача в призначенні пенсії ОСОБА_1 зі зменшенням пенсійного віку є протиправною, оскільки матеріали справи підтверджують право позивача на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначені висновки судів вважає вірними та такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм матеріального права.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Згідно із статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають: чоловіки після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.
Правовими положеннями частини другої статті 55 Закону № 796-ХП визначено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року проживали або відпрацювали у цій зоні не менше двох років, але не більше 9 років.
Відповідно до частин 3, 4 статті 15 Закону № 796-ХП підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення органами місцевого самоврядування.
Пунктом 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.88 №122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону № 796-ХП.
Таким чином, для призначення особі пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», чинне законодавство вимагає додержання сукупності обов`язкових умов, зокрема, право на призначення такої пенсії мають особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що починаючи з 03 грудня 1984 року позивач постійно проживала та працювала у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, що підтверджується:
даними з трудової книжки ОСОБА_1 , з якої вбачається що з 03 грудня 1984 року позивачка прийнята на роботу до Новозибківського заводу «Індуктор» (на даний час ВАТ «Новозибківський машинобудівельний завод»), 28 січня 1989 року звільнена за власним бажанням переїзд за місцем служби чоловіка;
даними довідки ВАТ «Новозибківський машинобудівельний завод», згідно яких: ОСОБА_1 дійсно працювала на Новозибківському заводі «Індуктор».
Починаючи з 03 грудня 1984 року прийнята в заготівельний цех ученицею машиніста мостового крану (крановщицею), 27 вересня 1985 року присвоєно кваліфікацію машиніста крана (крановщицею) 3 розряду, 15 березня 1986 року присвоєно кваліфікацію машиніста мостового крану 4 розряду, 01 листопада 1987 року у зв`язку з введенням нових тарифних умов оплати праці (ЕТКС, випуск № 1 рік видання 1986, встановлено (присвоєно) 3 розряд) машиніста крану (крановик) заготівельного цеху, 28 січня 1989 року звільнена за власним бажанням, (переїзд за місцем служби чоловіка) стаття 31 КЗпП СРСР;
даними довідки, згідно яких Новозибківський завод «Індуктор» реорганізований в акціонерне товариство відкритого типу «Новозибківський завод електротермічного та електрозварювального устаткування «Індуктор», яке реорганізоване у ВАТ Новозибківський машинобудівельний завод».
Підставою для відмови у призначенні позивачці пенсії зі зниженням пенсійного віку стало проживання (або праці) ОСОБА_1 в зоні безумовного (обов`язкового) відселення 1 рік 6 місяців 27 днів, тобто менше 2 років, як це передбачено нормами чинного законодавства, а тому позовні вимоги, на думку відповідача, безпідставні.
Проте, Управлінням Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області безпідставно не враховано, що ОСОБА_1 виписавшись із гуртожитку, де проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_1 , змінила місце проживання у м. Новозибкові Брянської області та продовжувала працювати на заводі до 28 січня 1989 року.
Колегія суддів також не приймає до уваги доводи касаційної скарги, що в період з 22 вересня 1987 року по 28 січня 1989 року позивачці надавалась відпустка по догляду за дитиною і заробітна плата їй не вплачувалась, а тому позивачка не відвідуючи роботу та не отримуючи заробітну плату, могла виїхати із зони безумовного (обов`язкового відселення) і проживати в іншому місці, оскільки зазначені обставини ґрунтуються лише на припущеннях відповідача і жодними доказами не підтверджуються.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 2 квітня 1994 року ОСОБА_1 було видане посвідчення громадянина постраждалого від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, Серії Б.
Згідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 41 «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства, у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.
Відповідно до статті 14 Закону № 796-ХП, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, потерпілі які:
постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій;
постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, - категорія 3;
- особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.
Наявність у позивача вищезазначеного посвідчення, є достатнім підтвердженням того, що вона на протязі не менше 2 років проживала або постійно працювала саме у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відмова відповідача, яка ґрунтується на відсутності документів, які підтверджували відомості про постійне місце проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, є неправомірною.
Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій, є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.
Керуючись статтями 222-224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області залишити без задоволення.
Постанову Семенівського районного суду Чернігівської області від 14 травня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2015 року у цій справі залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Смокович

Судді О.В. Голяшкін

М.О. Сорока