Справа № 2а-15789/12/2670
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2015 року м. Київ К/800/13640/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

за участю секретаря судового засідання: Міщенко Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Державної податкової служби

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 грудня 2012 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2013 року

у справі № 2а-15789/12/2670

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «СКБ»

до Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Державної податкової служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 грудня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2013 року, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «СКБ» (далі - ТОВ «ВКП «СКБ»; позивач) до Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Державної податкової служби (далі - ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС; відповідач) задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № від 31 серпня 2012 року та № від 26 листопада 2012 року. Присуджено з Державного бюджету України на користь ТОВ «ВКП «СКБ» судові витрати в розмірі 2 146,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 грудня 2012 року, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2013 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а постановлені у справі судові рішення - без змін.

Крім того, ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС заявлено клопотання про заміну відповідача у справі - ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС на Державну податкову інспекцію у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві у зв'язку з реорганізацією, яке згідно із статтею 55 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає задоволенню.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено планову виїзну перевірку ТОВ «ВКП «СКБ» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 квітня 2011 року по 31 березня 2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2011 року по 31 березня 2012 року, за результатами якої складено акт № 636/22-9/37634188 від 20 серпня 2012 року.

На підставі зазначеного акту перевірки та за наслідками адміністративного оскарження, ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС прийнято податкове повідомлення-рішення № від 31 серпня 2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 385 662,00 грн. (257 108,00 грн. - основний платіж, 128 554,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції), та податкове повідомлення-рішення № від 26 листопада 2012 року, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 681 804,00 грн.

Перевіркою встановлено порушення товариством статті 185, пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) у зв'язку з неправомірним віднесенням до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у ціні придбаних у Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропульсар» та Приватного підприємства «Украгро-Трейд» зернових (рису, пшениці другого класу та пшениці третього класу) за нікчемними правочинами.

Зазначений висновок податковим органом зроблено з огляду на пояснення засновника та директора ПП «Украгро-Трейд» ОСОБА_3, надані в рамках досудового слідства в кримінальній справі № 12/169002, щодо здійснення ним операцій, направлених на сприяння підприємствам-фактичним платникам податку на додану вартість в ухиленні від його сплати до бюджету, а також пояснення керівника ТОВ «Агропульсар» Нечета Володимира Вікторовича, надані працівникам податкової міліції Державної податкової інспекції у м. Енергодарі, щодо його непричетності до фінансово-господарської діяльності зазначеного підприємства з лютого 2011 року.

Крім того, відповідач посилався на відсутність у товариства складських квитанцій на зерно, сертифікатів відповідності послуг та карантинних свідоцтв.

Задовольняючи адміністративний позов повністю, суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення відповідних операцій первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Водночас певні недоліки первинних документів, зокрема, їх підписання невстановленими особами, є свідченням недобросовісності постачальників та, у разі підтвердження дійсного виконання відповідних господарських операцій, не можуть слугувати підставою для притягнення платника податку-покупця до відповідальності.

Аналогічно і ненадання деякої запитуваної контролюючим органом інформації або документів, статус яких не визначений як первинні, не може бути достатньою підставою для висновку про фіктивний характер проведених господарських операцій.

Як з'ясовано судами, реальний характер господарських операцій з придбання позивачем зернових у ТОВ «Агропульсар» та ПП «Украгро-Трейд» засвідчується відповідними видатковими та податковими накладними, банківськими виписками, оборотно-сальдовими відомостями, договорами на переробку зерна на давальницьких умовах та відповідального зберігання, укладеними з Державним підприємством «Полтавський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України, Державним підприємством «Керченський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України, Державним підприємством «Хлібна база № 74» Державного агентства резерву України, листами зазначених підприємств про підтвердження отримання від ТОВ «Агропульсар» і ПП «Украгро-Трейд» на переробку та зберігання зерна для позивача, сертифікатами відповідності послуг із зберігання зерна та продуктів його переробки, доказами подальшої реалізації товариством придбаної в контрагентів продукції після переробки третім особам.

Суди попередніх інстанцій цілком обґрунтовано прийняли вказані документи до уваги, надали їм належну правову оцінку та відхилили посилання податкового органу на ненадання деяких з представлених документів (зокрема, сертифікатів відповідності послуг) на перевірку, як на підставу для відмови в задоволенні позову.

Адже, положення статей 11, 71, 86 Кодексу адміністративного судочинства України зобов'язують суд вжити заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, запропонувати сторонам подати докази на підтвердження своєї правової позиції, у разі необхідності витребувати докази з власної ініціативи, всебічно, повно та об'єктивно оцінити наявні у справі докази тощо.

Суд не може обмежити право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки.

Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

При цьому колегія суддів вважає правильним висновок судових інстанцій про об'єктивність доводів позивача щодо відсутності в нього складських квитанцій з підстав їх передачі зберігачам зерна в обмін на повернення зернових зі зберігання, як це передбачено вимогами Положення про обіг складських документів на зерно, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 27 червня 2003 року № 198.

Що ж стосується посилання контролюючого органу на пояснення посадових осіб контрагентів ТОВ «ВКП «СКБ», то слід зазначити, що ці пояснення не можуть слугувати беззаперечною підставою для висновку про неправомірність формування товариством даних податкового обліку за відсутності факту узгодженості його дій з такими постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або обізнаності платника із зазначеними діями контрагентів, як у даній ситуації. Адже, податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, у зв'язку з чим добросовісний платник не може бути притягнутий до відповідальності за податкове правопорушення з тих лише підстав, що його постачальники мають дефект правового статусу, в тому числі ознаки фіктивності, передбачені статтею 55-1 Господарського кодексу України.

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 грудня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2013 року такими, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Замінити в даній справі відповідача - Державну податкову інспекцію у Печерському районі м. Києва Державної податкової служби її правонаступником - Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 грудня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.