Справа № 521/5086/14-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2015 року м. Київ К/800/62122/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Ліпського Д.В., Мойсюка М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 8 травня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року, -

у с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси (далі - УПФУ) в якому просив: визнати незаконним та скасувати рішення відповідача від 22 березня 2014 року № 491 про утримання з його пенсії переплати у розмірі 5595,60 гривень (далі - спірне рішення); зобов'язати відповідача припинити утримання вищевказаної переплати в розмірі 20 відсотків від суми пенсії позивача та повернути утримані кошти.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4 зазначав, що перебуваючи на пенсійному обліку в УПФУ підприємницьку діяльність не здійснював, відтак рішення УПФУ не ґрунтується на вимогах закону, а тому просив про задоволення позову.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 8 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та задовольнити позов.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суди, на підставі наявних у справі даних встановили і правильно виходили з того, що позивач, як на час звернення до УПФУ за призначенням пенсійних виплат, так і протягом усього часу перебування на обліку у відповідача не припинив підприємницьку діяльність у встановленому законом порядку, а тому виносячи спірне рішення відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судами встановлено, що позивач, починаючи з 2008 року знаходиться на обліку у відповідача та одержує пенсію за віком.

При зверненні до відповідача з заявою про призначення пенсії позивач вказав, що не працює, проте, згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (далі - Реєстр) ОСОБА_4, як фізична особа - підприємець станом на 25 лютого 2014 року перебуває у стані припинення на підставі власного рішення від 28 вересня 2004 року.

При цьому, запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця до Реєстру не внесено.

В подальшому, спірним рішенням відповідача з пенсії позивача утримано переплату, яка утворилась у зв'язку з тим, що позивач про вищевказані обставини УПФУ не повідомив.

Так, у відповідності до абзацу 2 частини 1 статті 46 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-ІV «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» (далі - Закон № 755-ІV, в редакції, чинній станом на час прийняття позивачем рішення про припинення підприємницької діяльності) державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця проводиться у разі прийняття фізичною особою - підприємцем рішення про припинення підприємницької діяльності.

В свою чергу, відповідно до вимог частини 1 статті 47 цього ж Закону для внесення до Єдиного державного реєстру запису про рішення фізичної особи - підприємця щодо припинення нею підприємницької діяльності фізична особа - підприємець або уповноважена нею особа повинні подати державному реєстратору (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) такі документи: нотаріально посвідчену заяву про припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем; документ, що підтверджує внесення плати за публікацію повідомлення про прийняття фізичною особою - підприємцем рішення щодо припинення підприємницької діяльності.

Як правильно встановлено судами такі документи позивачем було подано державному реєстратору.

Разом з тим, згідно з положеннями частин 7, 9, 15 статті 47 Закону № 755-ІV державний реєстратор за відсутності підстав для залишення документів, які подані для внесення до Єдиного державного реєстру запису про рішення фізичної особи - підприємця щодо припинення нею підприємницької діяльності, без розгляду зобов'язаний не пізніше наступного робочого дня з дати надходження цих документів внести до Єдиного державного реєстру запис про рішення щодо припинення нею підприємницької діяльності та передати органам статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування повідомлення про внесення такого запису.

Для проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням фізична особа - підприємець або уповноважена нею особа не раніше двох місяців з дати публікації повідомлення у спеціалізованому друкованому засобі масової інформації подає державному реєстратору особисто (надсилає рекомендованим листом з описом вкладення) такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням; свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця; довідку відповідного органу державної податкової служби про зняття фізичної особи - підприємця з обліку як платника податків; довідку відповідного органу Пенсійного фонду України про зняття з обліку; довідки відповідних органів фондів соціального страхування про зняття з обліку.

За відсутності підстав для залишення документів, які передбачені частиною тринадцятою цієї статті, без розгляду державний реєстратор повинен внести до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем є датою державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем.

Вимоги вищевказаних норм Закону № 755-ІV позивачем виконані не були, а запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем до Реєстру не вносився.

За таких обставин, підприємницька діяльність ОСОБА_4 не може вважатись припиненою, у розумінні вищевказаних правових норм, про що правильно зазначили суди попередніх інстанцій.

За змістом пункту 3 частини 2 статті 16 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV, в редакції, чинній на день прийняття спірного рішення) застрахована особа зобов'язана повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом десяти днів з моменту їх виникнення.

Частиною 1 статті 50 Закону № 1058-IV встановлено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Враховуючи те, що позивач не припинив підприємницьку діяльність у встановленому законом порядку і не повідомив про ці обставини УПФУ, суди дійшли правильного висновку про виникнення спірної переплати пенсії саме внаслідок зловживань з боку пенсіонера.

За таких обставин, суди дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову і законність спірного рішення УПФУ.

З огляду на викладене, рішення судів відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування оскаржуваних судових рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 8 травня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

Д.В. Ліпський

М.І. Мойсюк