Справа № 2а/0470/6579/12
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2012-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2012 р. Справа № 2а/0470/6579/12

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Рябчук О.С. розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративний позов прокурора міста Тернівки в інтересах держави в особі Управління Пенсійного фонду України в м. Тернівці Дніпропетровської області до субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в загальному розмірі 3780, 64 грн.,

ВСТАНОВИВ:

12 червня 2012 року прокурор міста Тернівки в інтересах держави в особі Управління Пенсійного фонду України в м. Тернівці Дніпропетровської області звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за 2010 рік в розмірі 719, 34 грн. та єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за 2011 рік у розмірі 3061, 30 грн.

В обґрунтування заявлених вимог прокурор зазначає, що у звязку з несплатою страхового внеску за 2010 рік та єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за 2011 рік у підприємця виникла заборгованість перед Управлінням Пенсійного фонду України в м. Тернівці Дніпропетровської області в загальному розмірі 3780, 64 грн. На теперішній час заборгованість відповідачем не погашена.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 33 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх поштової адреси судовий виклик або судове повідомлення надсилаються: юридичним особам та фізичним особам-підприємцям за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином, що підтверджується конвертом з відміткою про відсутність відповідача за місцем реєстрації від 24.07.2012 року. Відповідач протягом десяти днів не надав до суду заперечень проти адміністративного позову та позов не визнав.

Згідно пункту 2 частини 5 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України справа повинна бути розглянута у порядку скороченого провадження не пізніше трьох днів з дня закінчення строку, передбаченого для надання заперечень або заяви про визнання позову, якщо до суду не було подано заперечення відповідача та за умови, що справа розглядається судом за місцезнаходженням відповідача.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідач - субєкт підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_1 зареєстрована в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Тернівці Дніпропетровської області як платник єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Згідно картки особистого рахунку заборгованість субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 перед Управлінням Пенсійного фонду України в м. Тернівці Дніпропетровської області по сплаті страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування за 2010 рік складає 719, 34 грн. (а.с. 16-17).

Заборгованість субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 перед Управлінням Пенсійного фонду України в м. Тернівці Дніпропетровської області по сплаті єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за 2011 рік складає 3061, 30 грн. (а.с. 18-23).

Управлінням Пенсійного фонду України в м. Тернівці Дніпропетровської області субєкту підприємницької діяльності фізичній особі ОСОБА_1 направлені вимоги про сплату боргу від 07.06.2011 року № Ф-120 та від 06.04.2012 року № Ф-66, які отримана відповідачем, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 14-15, 25).

Згідно до ст. 3 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», субєктами системи пенсійного забезпечення є: застраховані особи, а в окремих випадках, визначених цим Законом, - члени їхніх сімей та інші особи; страхувальники; Пенсійний фонд; уповноважений банк; підприємства, установи, організації, що здійснюють виплату і доставку пенсій.

Відповідно до п. 3 ст. 11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Порядок сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування передбачено Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Інструкцією «Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України», затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції 16 січня 2004 року за №64/866, відповідно до яких на відповідача покладено обов'язки по нарахуванню, обчисленню і сплаті в установлені строки та в повному обсязі внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно ч. 6 ст. 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом для страхувальників є календарний місяць.

Зокрема, п. 5.9 «Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України» затвердженою Постановою правління Пенсійного фонду України №21-1 від 19.12.2003 р. та зареєстрованої в Міністерстві юстиції 16 січня 2004 року за №64/866 обчислення страхових внесків органами Пенсійного фонду здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які нараховуються страхові внески.

Відповідно до ч. 12 ст. 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

В силу ст. 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються органами Пенсійного фонду та в судовому порядку.

Відповідно до п. 4 ч. 8 розділу XV Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року - фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом. Сума страхового внеску встановлюється зазначеними особами самостійно для себе та членів їх сімей, які беруть участь у провадженні такими особами підприємницької діяльності та не перебувають з ними у трудових відносинах. При цьому сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу (прибутку), загального оподатковуваного доходу, з якої сплачуються страхові внески.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно статті 12 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 09.07.2010 року № 2464-VI завданнями Пенсійного фонду є забезпечення збору та ведення обліку надходжень від сплати єдиного внеску; здійснення контролю за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску.

Крім того, п. 7 ст. 13 вказаного Закону встановлено, що Пенсійний фонд та його територіальні органи мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» та п. 2.1 ст. 2 Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України № 21-5 від 27.09.2010 року підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у свідоцтві про державну реєстрацію їх як підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами є платниками єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Згідно п. 3.1 ст. 3 Інструкції єдиний внесок встановлюється у відсотках від суми нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», відповідно до класів професійного ризику виробництва, до яких віднесено платників єдиного внеску з урахуванням видів їх економічної діяльності.

Відповідно до п. 4.1.2. ст. 4 Інструкції єдиний внесок нараховується на суми, що визначені базою для нарахування єдиного внеску, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

Згідно п. 4.2.4., 4.3.1. ст. 4 Інструкції єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. Обчислення єдиного внеску платниками, зазначеними у підпунктах 2.1.1 та 2.1.2 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції здійснюється щомісячно на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких проводиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок.

Згідно з п. 4.3.6., 4.3.7. ст. 4 Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» нараховані за відповідний базовий звітний період суми єдиного внеску сплачуються платниками не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом, незалежно від виплати заробітної плати та інших видів виплат, на суми яких нараховується єдиний внесок. Базовим звітним періодом є календарний місяць. Платники під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для відповідних платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, визначені підпунктом 4.3.6 пункту 4.3 розділу IV цієї Інструкції, або за результатами звірення платника з органом Пенсійного фонду за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй.

Законом України № 2461-VI від 08.07.2010 року «Про внесення змін до законів України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» та Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлено новий розмір страхового внеску для фізичних осіб підприємців.

Відповідно до п. 4 ч. 8 розділу XV Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року - фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом. Сума страхового внеску встановлюється зазначеними особами самостійно для себе та членів їх сімей, які беруть участь у провадженні такими особами підприємницької діяльності та не перебувають з ними у трудових відносинах. При цьому сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу (прибутку), загального оподатковуваного доходу, з якої сплачуються страхові внески.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо стягнення грошових сум, які ґрунтуються на рішеннях субєкта владних повноважень, щодо яких закінчився встановлений цим Кодексом строк оскарження.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд в порядку адміністративного судочинства може прийняти постанову про стягнення з відповідача коштів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги прокурора міста Тернівки в інтересах держави в особі Управління Пенсійного фонду України в м. Тернівці Дніпропетровської області про стягнення з субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 заборгованості зі сплати страхових внесків за 2010 рік в розмірі 719, 34 грн. та єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за 2011 рік у розмірі 3061, 30 грн. є обґрунтованими та такими, які підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 158-163, 183-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов прокурора міста Тернівки в інтересах держави в особі Управління Пенсійного фонду України в м. Тернівці Дніпропетровської області до субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в загальному розмірі 3780, 64 грн. задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 на користь Управління Пенсійного фонду України в м. Тернівці Дніпропетровської області заборгованість зі сплати страхових внесків в розмірі 719, 34 грн. (сімсот девятнадцять гривень 34 копійки), та єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в розмірі 3061, 30 грн. (три тисячі шістдесят одна гривня 30 копійок).

Відповідно до ч. 1 ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України постанова підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя ОСОБА_2