Справа № 233/6091/15-а
Суддя: Орчелота А. В.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Орчелоти А.В.

при

секретарі Махоті О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Костянтинівка справу адміністративної юрисдикції за позовом ОСОБА_1 до Гриценко Руслана Вікторовича, інспектора ДПС взводу №5 БДПС УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, «про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення»,-

В С Т А Н О В И В:

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та її закриття, посилаючись на те, що 15 жовтня 2015 року інспектором ДПС взводу № 5 БДПС УДАІ ГУМВС України в Донецькій області Гриценко Р.В. було винесено постанову серії ПС2 № 629695 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП, відносно ОСОБА_1 за те, що нібито 15 жовтня 2015 року о 08-25 год. у м. Костянтинівка по вул. Леніна, він, керував автомобілем «ВАЗ-211540-110-30», державний номерний знак НОМЕР_1, без посвідчення водія, яке не мав при собі, чим порушив п. 2.1а ПДР України. Цією ж постановою на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. Вважає, що вищевказана постанова не відповідає обставинам справи та вимогам закону з наступних підстав підстав.

На думку позивача спірна постанова була винесена відповідачем на підставі його суб'єктивної оцінки ситуації, оскільки у зазначених у постанові даті та часу він дійсно, керуючи автомобілем «ВАЗ-211540-110-30», державний номерний знак НОМЕР_1, у складі слідчо-оперативної групи повертався до Костянтинівського МВ ГУМВС України в Донецькій області, та був зупинений відповідачем. Так як на місті події, звідки вони поверталися, було багато роботи і саме цим він був заклопотаний та стурбований, то на вимогу відповідача пред'явити для огляду посвідчення водія, не зміг спочатку його знайти і подумав, що забув посвідчення водія в службовому кабінеті Костянтинівського МВ, що і вказав у протоколі. Коли відповідач закінчував складати протокол про адміністративне правопорушення серії АП1 № 972361 відносно нього за нібито порушення п.2.1(а) ПДР України, він у внутрішньому кармані форменого одягу знайшов своє посвідчення водія, але відповідач не став це брати до уваги, пояснюючи, що він вже склав протокол про адміністративне правопорушення відносно нього на номерному бланку і тепер зобов'язаний винести постанову у справі про адміністративне правопорушення. Також він хотів надати додаткові пояснення, що відповідач не дав йому зробити.

Так як він був незгодний зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення, керуючись своїм правом, передбаченим ст. 268 КУпАП, просив не виносити на місті постанову і надати йому час для звернення до адвоката за правовою допомогою. Незважаючи на це, відповідачем було проігноровано його законне прохання, і постанову у справі про адміністративне правопорушення було ним винесено о 08-45 год., а протокол про адміністративне правопорушення складений о 08-50 год. (як зазначено у самому протоколі), чим фактично його, як особу, що притягається до адміністративної відповідальності, було позбавлено законних прав, передбачених ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, зокрема, права знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, та права на захист, оскільки він при притягненні до адміністративної відповідальності фактично позбавлений можливості підготуватися до свого захисту у такий скорочений строк.

Позивач зазначив, що він, як особа, що притягається до адміністративної відповідальності, намагався надати пояснення щодо незгоди з інкримінованим адміністративним правопорушенням, але останні не були взяті відповідачем до уваги. Незважаючи на це, всупереч вимогам ст. 251 КУпАП (доказами по справі є також пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності), в постанові не приведена оцінка цього доказу, не наведено мотивів відхилення доводів, висловлених ним.

Позивач послався на те, що свідченням зазначеного, є Тимошенко Д.О. слідчий СВ Костянтинівського МВ ГУМВС, який знаходився разом із ним в автомобілі і був у складі СОГ.

За таких умов вважає, що у його діях немає складу адміністративного правопорушення, у якому його визнано винним зазначеною постановою, і постанова по справі про адміністративне правопорушення відносно нього підлягає скасуванню, як винесена із порушенням закону.

Просив суд постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 629695 від 15 жовтня 2015 року, винесену інспектором ДПС взводу № 5 БДПС УДАІ ГУМВС України в Донецькій області Гриценко Русланом Вікторовичем (ДО 0520), скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити, у зв'язку з відсутністю у його діях складу такого правопорушення.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що підтримує свої позовні вимоги та наполягає на їх задоволені.

Відповідач Гриценко Р.В. в судове засідання не з'явився, про причину своєї неявки суд не повідомив, заяв, клопотань, заперечень не надавав, належним чином був повідомлений про розгляд справи судом, що за вимогами ч.4 ст.128 КАС України дає суду підставу для вирішення справи при наявних в ній доказів.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх письмовими доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам.

Статтею 288 КУпАП встановлено, що постанову в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено в суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Постанова про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії (п.3 постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України № 2 від 06.03.2008 року).

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

За змістом ст. 293 КУпАП під час розгляду позову про скасування постанови перевіряється законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймається одне з таких рішень: залишення постанови без зміни; скасування постанови і надсилання справи на новий розгляд; скасування постанови і закриття справи; зміна заходу стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до загальних засад адміністративного судочинства відповідач зобов'язаний довести суду правомірність своїх дій та надати відповідні до цього докази.

Доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач суду не надав та всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не з'явився на розгляд справи та не довів правомірності своїх дій щодо наявності вини позивача у скоєнні вищевказаного адміністративного правопорушення.

Судом встановлено, що 15 жовтня 2015 року інспектором ДПС взводу № 5 БДПС УДАІ ГУМВС України в Донецькій області Гриценко Р.В. було винесено постанову серії ПС2 № 629695 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП, відносно ОСОБА_1, на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, про те, що 15 жовтня 2015 року о 08-25 год. у м. Костянтинівка по вул. Леніна, ОСОБА_1, керував автомобілем «ВАЗ-211540-110-30», державний номерний знак НОМЕР_1, нібито без посвідчення водія, яке не мав при собі, чим порушив п. 2.1а ПДР України. Цією ж постановою на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Позивач наполягав, на відсутність порушення з його боку п.2.1а ПДР України, з приводу чого надав відповідні письмові пояснення та послався на свідчення іншої особи щодо їх підтвердження. Також позивач звернув увагу суду на порушення його конституційних прав на захист при складанні зазначеної постанови.

За пунктом 2 ч.1 ст. 18 КАС України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно ч.2 ст. 19 КАС України, адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які стосуються інтересів конкретної особи, вирішуються адміністративними судами за місцем проживання (перебування, знаходження) позивача.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Статтею 33 КУпАП передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 КУпАП).

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол;відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

У відповідності до Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, яку затверджено Наказом МВС України та зареєстровано Міністерством юстиції України, чинної на час оформлення матеріалів, до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються матеріали, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення (рапорти посадових осіб, заяви, пояснення правопорушників, потерпілих, свідків правопорушення, протоколи виявлення, знищення тощо).

У відповідності до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

В супереч вищезазначеним вимогам, в судовому засіданні не доведено, що при розгляді, посадовою особою, справи відносно позивача, були враховані усі норми діючого законодавства, які регулюють порядок розгляду даної категорії справ: пояснення правопорушника та зазначеного ним свідка - відсутні, права йому не роз'яснювались, звернення за правовою допомогою не забезпечено, доказів того, що ОСОБА_4 викликався на розгляд справи і давав пояснення та інше - відповідач суду не надав, що свідчить про порушення конституційного права ОСОБА_1 на захист. На що акцентував увагу суду і сам позивач.

Таким чином, враховуючи викладене та те, що доводи позивача ні чим не спростовані і відсутні будь-які інші докази та свідчення інших осіб (свідків) вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд не може вважати, що дії відповідача є законними, бо обґрунтування іншого він суду не довів, справа була розглянута формально, а тому постанова відповідача щодо притягнення позивача до відповідальності підлягає скасуванню, а справа за відсутністю складу адміністративного правопорушення - закриттю.

Керуючись ст.ст. 158-163, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення Серії ПС2 № 629695 від 15 жовтня 2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП- скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, або в порядку ч.2 ст. 186 КАС України.

Суддя