Справа № 813/3298/15
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 р. Справа № 876/9242/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

участю секретаря Андрушківа І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.08.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 01.07.2015року звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області з наступними позовними вимогами: - визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, яка виразилася у не включенні позивачеві - вислуги років для призначення пенсії у календарному обчисленні стажу роботи в органах Державної податкової служби з 01.03.1994 року по 29.07.1999 року; - зобов'язати Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 - до вислуги років для призначення пенсії у календарному обчисленні стаж роботи в органах Державної податкової служби з 01.03.1994 року по 29.07.1999 року; - зобов'язати Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 надбавку за вислугу років, починаючи з 01.07.2012 року, із врахуванням у вислузі років стажу роботи в органах Державної податкової служби з 01.03.1994 року по 29.07.1999 року; - зобов'язати Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату відпускних, лікарняних, премій, починаючи з 01.07.2012 року, із врахуванням у вислузі років стажу роботи в органах Державної податкової служби з 01.03.1994 року по 29.07.1999 року.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що при зверненні до ГУ ДФС у Львівській області з проханням зарахувати до його вислуги років стаж роботи в органах Державної податкової служби на державній службі за період з 01.03.1994 року по 29.07.1999 року, відповідно до вимог пункту "и" статті 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", отримав відмову через те, що центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання державної фінансової політики, не затверджений перелік посад в органах Державної податкової служби України, період роботи на яких може бути зарахований до календарної вислуги років.

Оскаржуваною постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27.08.2015 року позовну заяву - задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що станом на сьогодні перелік посад офіцерського та начальницького складу органів Державної податкової служби України не затверджений. Крім того, представник відповідача, звертає увагу суду на те, що позивач не досяг віку, необхідного для надання йому права на пенсію. З огляду на вищевикладене, представник відповідача просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб " передбачені гарантії щодо формування вислуги років, необхідної для призначення та нарахування пенсії. Реалізація зазначеної гарантії не повинна залежати від невиконання державними органами покладених на них обов'язків, зокрема, щодо створення та затвердження списку посад. Крім того, відповідач в судовому засіданні не заперечив щодо того, що позивач займав зазначені вище посади в органах Державної податкової служби. Також суд вважає безпідставним твердженням представника відповідача про те, що позивач не досяг віку, необхідного для надання йому права на пенсію, адже спір, що розглядається у даній справі стосується визнання протиправною відмови у включенні до вислуги років ОСОБА_1, стажу роботи в органах Державної податкової служби з 01.03.1994 року по 29.07.1999 року, тобто стосується можливості виходу позивача на пенсію за вислугою років, а не за віком.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії трудової книжки позивача, ОСОБА_1 працював у державній податковій службі на посадах державного службовця у період з 01.03.1994 року по 29.07.1999 року, а саме: з 01.03.2014 року - на посаді державного податкового інспектора відділу зборів і стягнень податків з фізичних осіб Державної податкової інспекції по Галицькому району м. Львова (з 26.11.1996 року - Державна податкова адміністрація у Галицькому районі м. Львова), з 15.08.1994 року - на посаді старшого державного податкового інспектора цього ж відділу, з 03.01.1997 року - на посаді старшого державного податкового інспектора відділу примусового стягнення податків ДПА у Галицькому районі м. Львова (14.02.1998 року - Державна податкова інспекція у Галицькому районі м. Львова), з 01.07.1997 року - на посаді старшого державного податкового ревізора - інспектора цього ж відділу, з 29.07.1999 року був звільнений у зв'язку з переводом у відділ податкової міліції.

Крім того, 06.05.1994 року позивач прийняв присягу державного службовця, а з 03.10.1995 року йому було присвоєне спеціальне звання інспектора податкової служби ІІ-го рангу.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.06.2015 року позивач звертався до виконуючого обов'язки начальника ГУ ДФС у Львівській області з проханням зарахувати до його вислуги років стаж роботи у державній службі за період з 01.03.1994 року по 29.07.1999 року відповідно до вимог пункту "и" статті 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

24.06.2015 року ГУ ДФС у Львівській області надано відповідь за № 3129/10/13-01-04-01-25, згідно якої позивачу відмовлено у включенні до календарної вислуги років для призначення пенсії час роботи в органах Державної податкової служби через те, що центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання державної фінансової політики, не затверджений перелік посад в органах державної податкової служби України, період роботи на яких може бути зарахований до календарної вислуги років.

Не погодившись із даною відповіддю, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір у даній адміністративній справі, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України "Про державну службу " від 16.12.1993 року № 3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування ", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування ", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державну службу " визначено, що державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

У відповідності до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про державну службу ", посадовими особами вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно - розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій.

Відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, що затверджений постановою КМ України від 03.05.1994 року № 283, а саме згідно абзаців 1-3 пункту 2, до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених статтею 25 Закону України "Про державну службу ", а також на посадах, віднесених КМ України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв'язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Розпорядженням КМ України від 12.09.1997 року № 503-р до категорії посад державних службовців були включені посади працівників ДПА, які не мають спеціальних звань.

Таким чином, посадові особи податкових органів є державними службовцями і відповідно до цього мають право на призначення пенсії на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу ".

Зазначеним нормативно-правовим актом не встановлено вичерпного переліку посад, які відносяться до посад державних службовців та яким призначається пенсія на умовах цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб ", особам рядового, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Відповідно до п. "и" ст. 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб " особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д" статті 12 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки України, Управління державної охорони України, органи внутрішніх справ, державну пожежну охорону, Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України, органи і підрозділи цивільного захисту, податкову міліцію або Державну кримінально-виконавчу службу України на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, затверджуваними відповідно Службою безпеки України, Управлінням державної охорони України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання кримінальних покарань, цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки, державної фінансової політики.

При вирішенні даної справи суд не погоджується із твердженням представника відповідача про відсутність правових підстав для зарахування позивачу до вислуги років для призначення пенсії вищевказаного періоду роботи в Державній податковій службі у зв'язку з відсутністю затвердженого переліку посад, оскільки Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" передбачені гарантії щодо формування вислуги років, необхідної для призначення та нарахування пенсії. Реалізація зазначеної гарантії не повинна залежати від невиконання державними органами покладених на них обов'язків, зокрема, щодо створення та затвердження списку посад.

Крім того, відповідач в судовому засіданні не заперечив щодо того, що позивач займав зазначені вище посади в органах Державної податкової служби.

Також суд вважає безпідставним твердженням представника відповідача про те, що позивач не досяг віку, необхідного для надання йому права на пенсію, адже спір, що розглядається у даній справі стосується визнання протиправною відмови у включенні до вислуги років ОСОБА_1, стажу роботи в органах Державної податкової служби з 01.03.1994 року по 29.07.1999 року, тобто стосується можливості виходу позивача на пенсію за вислугою років, а не за віком.

Щодо правовідносин, які виникають в процесі реалізації права на встановлену державою гарантію для військовослужбовців та інших осіб, то суд зазначає, що вони ґрунтуються на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших нормативно - правових актах.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача, вимоги п. "и" ч. 1 ст. 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб " щодо затвердження єдиного переліку посад, при переході на які до вислуги років для призначення пенсії зараховується час роботи в державних органах не виконані.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України , суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини ", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22.06.2004 року в п. 184 у справі "Броньовський проти Польщі" (заява № 31443/96) зазначив, що принцип верховенства права зобов'язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність визнати дії відповідача щодо відмови позивачу включити до вислуги років для призначення пенсії у календарному обчисленні його стаж роботи в органах Державної податкової служби з 01.03.1994 року по 29.07.1999 року, та як наслідок, дійшов висновку зобов'язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років для призначення пенсії у календарному обчисленні стаж роботи в органах Державної податкової служби з 01.03.1994 року по 29.07.1999 року.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 надбавку за вислугу років, відпускні, лікарняні та премії, починаючи з 01.07.2012 року, із врахуванням у вислузі років стажу роботи в органах Державної податкової служби з 01.03.1994 року по 29.07.1999 року, суд зазначає, що такі вимоги є правомірними і підлягають задоволенню, оскільки вислуга років позивача впливає на виплату надбавки, нарахування відпускних, лікарняних та премій.

Відповідно до ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Невідповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень вказаним вище критеріям, є вагомою підставою для скасування даних рішень чи визнання протиправними дій чи бездіяльності.

Крім того, ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано достатніх доказів на обґрунтування відмови у включенні до вислуги років ОСОБА_1 для призначення пенсії у календарному обчисленні стажу роботи в органах Державної податкової служби з 01.03.1994 року по 29.07.1999 року.

У зв'язку з чим та на підставі вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі, а отже, визнає протиправною бездіяльність ГУ ДФС у Львівській області щодо не включення до вислуги років ОСОБА_1 стажу роботи в органах Державної податкової служби з 01.03.1994 року по 29.07.1999 року.

Обираючи механізм захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне відновити таке шляхом зобов'язання ГУ ДФС у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років для призначення пенсії у календарному обчисленні стажу роботи в органах Державної податкової служби з 01.03.1994 року по 29.07.1999 року, та зобов'язати ГУ ДФС у Львівській області здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 надбавку за вислугу років, а також здійснити перерахунок та виплату відпускних, лікарняних та премій, починаючи з 01.07.2012 року, із врахуванням у вислузі років стажу роботи в органах Державної податкової служби з 01.03.1994 року по 29.07.1999 року.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області - залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.08.2015 року у справі № 813/3298/15 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар