Справа № 826/6649/14
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" листопада 2015 р. м. Київ К/800/9117/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Моторного О.А.

Суддів Борисенко І.В.,

Кошіля В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.08.2014

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2015

у справі № 826/6649/14

за позовом ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у м. Києві; Головного управління Міндоходів у м. Києві

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.08.2014, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2015, відмовлено у задоволенні позову.

В касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача із питання повноти та своєчасності сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб за 2012 рік, за результатами якої складено акт від 06.11.2013 № 1391/26-51-17-01/, в якому встановлено порушення позивачем вимог п. 176.1 ст. 176, ст. 36 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI зі змінами та доповненнями, а саме: позивачем податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2012 рік до ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві подано з недостовірними даними, сплату до бюджету податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування не здійснено.

На підставі висновків акта перевірки, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.12.2013 № /6339, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб» у розмірі 849 785,40 грн., в т.ч. за основним платежем в сумі 849 785, 40 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 0 грн.

Рішенням Головного управління Міндоходів у місті Києві від 06.03.2014 № 480/к/26-15-10-09-25 податкове повідомлення рішення № /6339 від 18.12.2013 залишено без змін, збільшено суму штрафних (фінансових) санкцій на 212 446,35 грн. (п. 127.1 Податкового кодексу України), а первинну скаргу позивача залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач не довів порушення відповідачем його законних прав, свобод та інтересів під час призначення, проведення перевірки, не спростував висновки акта перевірки і відповідно протиправності оскарженого податкового повідомлення-рішення та рішення про результати розгляду первинної скарги.

Однак, колегія суддів касаційної інстанції вважає такі висновки судів попередніх інстанцій передчасними та такими, що зроблені без повного та всебічного з'ясування обставин у справі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, згідно протоколу загальних зборів ПП «Олесь» № 6 від 31.03.2008, засновниками підприємства ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було внесено зміни до статуту ПП «Олесь», якими для діяльності ПП «Олесь» створено статутний фонд у розмірі 5 000 000, 00 грн., з розподілом часток: ОСОБА_2 - 30 % (1 500 000 грн.), ОСОБА_3 - 70 % (3 500 000 грн.).

Згідно протоколу загальних зборів ПП «Олесь» № 1 від 14.06.2012, ОСОБА_2 було отримано від ОСОБА_3, у відповідності до його заяви від 14.06.2012, 100 відсотків статутного капіталу ПП «Олесь».

Податковий орган, з яким погодилися суди першої та апеляційної інстанцій, вважає, що оскільки позивачем самостійно не було обраховано і сплачено податок на доходи фізичних осіб від суми в розмірі 5 000 000,00 грн., то, з урахуванням відсутності документів, що підтверджують витрати позивача на отримання корпоративних прав в статутному фонді ПП «Олесь», контролюючим органом визначено обов'язок ОСОБА_2 сплатити до Державного бюджету податок на доходи фізичних осіб в сумі 849785,40 грн.

Разом з тим, як стверджує позивач, він отримав корпоративні права (інвестиційний актив) не внаслідок продажу, а внаслідок дарування статутного фонду, який самим позивачем і був сформований, як засновником ПП «Олесь» свого часу, у зв'язку з чим при здійсненні операцій з корпоративними правами об'єкт оподаткування виникає лише при подальшому відчуженні(продажу) інвестиційного активу.

Крім того, позивач посилається на висновок про вартість об'єкта незалежної оцінки - корпоративних прав суб'єкта оціночної діяльності ТОВ «Юкрейніан Апрейзел», відповідно до якого, станом на 14.06.2012, без врахування ПДВ, вартість корпоративних прав ПП «Олесь» становить не 5 000 000 грн., а 624 800,00 грн.

Підпунктом 164.2.9 п. 164.2 ст. 164 ПК України встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у пп. пп. 165.1.2, 165.1.40 і 165.1.52 п. 165.1 ст. 165 цього Кодексу.

Згідно з пп. 170.2.1 п. 170.2 ст. 170 цього Кодексу, облік загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат. Для цілей оподаткування інвестиційного прибутку звітним періодом вважається календарний рік.

Відповідно до пп. 170.2.2 п. 170.2 ст. 170 ПК України, інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм пп. пп. 170.2.4 - 170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами).

Згідно з абз. 1-3 пп. 170.2.6 п. 170.2 ст. 170 ПК України, до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року.

Загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами визначається як сума інвестиційних прибутків, отриманих платником податку протягом звітного (податкового) року, зменшена на суму інвестиційних збитків, понесених платником податку протягом такого року.

Якщо загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами має від'ємне значення, його сума переноситься у зменшення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами наступних років до його повного погашення.

Однак, судами попередніх інстанцій фактично не досліджено чи були у позивача витрати на придбання інвестиційного активу, зокрема, підтвердження таких витрат відповідними розрахунковими документами.

Встановлення даних обставин має важливе значення для правильного вирішення даної справи.

Крім того, судами попередніх інстанцій не було розглянуто позовні вимоги в частині рішення Головного управління Міндоходів у місті Києві від 06.03.2014 № 480/к/26-15-10-09-25 про результати розгляду первинної скарги позивача від 06.03.2014 № 480/к/26-15-10-09-25, яким позивачу збільшено суму штрафних (фінансових) санкцій на 212 446,35 грн.

Наведені обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.

З огляду на неповноту встановлення судами усіх обставин справи, що входять до предмету доказування, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України.

При новому розгляді, слід взяти до уваги вищезазначене та прийняти законне і обґрунтоване рішення відповідно до норм матеріального, процесуального права, надати належну правову оцінку обставинам справи, з урахуванням чого встановити правомірність прийняття податковим органом спірних податкових повідомлень-рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 222, 223, 227, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.08.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2015 скасувати.

Справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: (підпис)О.А. Моторний
Судді(підпис)І.В. Борисенко
(підпис)В.В. Кошіль