Справа № 817/2375/15
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №817/2375/15

10 листопада 2015 року 18год. 35хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Шарапи В.М., за участю секретаря судового засідання Левченко Т.М., сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1, представники ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача1: Зелінський Р.В.,

відповідача2: представник Ящук О.В.,

відповідача3: представник не прибув,

третя особа на стороні відповідача: представник ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Зелінського Романа Віталійовича, Комунального підприємства "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації", Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_7
про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинення певних дій
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Зелінського Романа Віталійовича, Комунального підприємства "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації", Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_7 про визнання протиправними та скасування рішення реєстратора Комунального підприємства "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" від 09.02.2006 року та рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Зелінського Р.В. від 11.06.2015 року №22005288 про реєстрацію права власності на 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_7, зобов'язання Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування вказаних рішень.

Ухвалою суду від 10.11.2015 року позовну заяву в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення реєстратора Комунального підприємства "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" від 09.02.2006 року про реєстрацію права власності на 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_7, зобов'язання Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції внести запис про скасування даного рішення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно залишено без розгляду.

У судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали. Пояснили суду на їх обґрунтування, що позивачу на праві власності належить 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1. На підставі заповіту, складеного померлою дружиною позивача - ОСОБА_8, донька останньої - ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом про виділення 1/3 частини квартири зі спільної сумісної власності, визнання за собою права власності на неї. Позивач та його представники зазначили, що рішенням Рівненського міського суду від 16.12.2005 року по справі №2-10846 за ОСОБА_7 визнано право власності 1/3 частини квартири. На основі даного рішення суду третя особа на стороні відповідача зареєструвала за собою право власності на 1/3 частину квартири, про що державним реєстратором прийнято оспорюване рішення від 11.06.2015 року №22005288. Позивач та його представники наголошують, що при прийнятті рішення державним реєстратором не враховану ту обставину, що рішення Рівненського міського суду від 16.12.2005 року по справі №2-10846 було скасовано за наслідками апеляційного перегляду. Крім того, позивач та його представники вказують на ту обставину, що із заявою про проведення державної реєстрації права власності від імені ОСОБА_7 звертався її представник - ОСОБА_9, який не був уповноважений на вчинення таких дій від імені третьої особи на стороні відповідача.

Просять позов задовольнити повністю.

Відповідач 1 у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив. Пояснив суду на обґрунтування своїх заперечень, що під час проведення державної реєстрації права власності ОСОБА_7 на 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Рівненського міського суду від 16.12.2005 року по справі №2-10846/2005 р. йому не було та не могло бути відомо про скасування судового рішення за наслідками апеляційного перегляду. Крім того, відповідач 1 посилається на ту обставину, що ним фактично було здійснено перенесення запису про право власності ОСОБА_7 на 1/3 частини квартири з Реєстру прав власності на нерухоме майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до вимог пункту 6 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 14.12.2012 року №1844/5.

Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, вважає їх безпідставними та необґрунтованими.

Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник відповідача 3 у судове засідання не прибув. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини свого неприбуття суд не повідомив, заперечень на адміністративний позов не подав.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача у судовому засіданні пояснила суду, що ОСОБА_7 правомірно набула право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, яке зареєструвала у встановленому законом порядку. Зазначає, що відповідачу тривалий час було відомо про вказані обставини, проте останній не вважав, що такі порушують його права.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_10 на праві спільної сумісної власності належала квартира площею 62,8 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 (надалі - квартира), про що виконавчим комітетом Рівненської міської ради народних депутатів видано свідоцтво про право власності на житло від 27.01.1996 року (а.с. 69).

03.09.1998 року ОСОБА_8 складено заповіт на ім'я доньки - ОСОБА_7 про передачу їй у разі смерті усього майна заповідача, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онищуком І.М., зареєстрований за №2622 (а.с. 77).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла, про що міськвідділом реєстрації актів громадянського стану м. Рівне видано свідоцтво про смерть НОМЕР_1 від 29.11.1998 року (а.с. 88).

Рішенням Рівненського міського суду від 16.12.2005 року по справі №2-10846 за ОСОБА_7 визнано право власності на 1/3 частини квартири, як спадкове майно після смерті спадкодавця - ОСОБА_8 (а.с. 92).

Право власності ОСОБА_7 на 1/3 частини квартири зареєстровано у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, про що внесено запис за №85-20685 у книзі 78 від 09.02.2006 року та видано витяг №9792103 від 09.02.2006 року (а.с. 93).

У свою чергу, ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 05.07.2006 року, яка набрала законної сили, рішення Рівненського міського суду від 16.12.2005 року по справі №2-10846 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд (а.с. 96).

08.06.2015 року на підставі рішення Рівненського міського суду від 16.12.2005 року по справі №2-10846 представник ОСОБА_7 звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру до Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції (а.с. 103).

Державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Зелінським Романом Віталійовичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №22005288 від 11.06.2015 року, яким проведено державну реєстрацію права власності на 1/3 частки квартири за ОСОБА_7, що оспорюється позивачем (а.с. 119).

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року №1952-IV (надалі - Закон України №1952-IV), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка є обов'язковою.

Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону України №1952-IV, державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 статті 15 Закону України №1952-IV передбачено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1)прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2)встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3)прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4)внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

5)видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6)надання витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Частиною 4 статті 15 Закону України №1952-IV визначено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Частиною 2 статті 15 Закону України №1952-IV встановлено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

За змістом пункту 36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868 (надалі - Порядок), для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

В силу вимог підпункту 10 пункту 37 Порядку, до документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Отже, станом на час прийняття державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Зелінським Р.В. оспорюваного рішення від 11.06.2015 року №22005288, рішення Рівненського міського суду від 16.12.2005 року по справі №2-10846 було скасоване ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 05.07.2006 року, тому не могло вважатися таким, що набрало законної сили і відтак не могло слугувати належною підставою для засвідчення виникнення у ОСОБА_7 права власності на 1/3 частини квартири.

Згідно з п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України №1952-IV, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа або подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, чи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Таким чином, у державного реєстратора були наявні передбачені законодавством підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на 1/3 частини квартири за заявою ОСОБА_7 на підстави поданих нею документів.

Суд відхиляє посилання відповідача 1 на ту обставину, що йому не могло бути відомо про не набрання законної сили рішенням Рівненського міського суду від 16.12.2005 року по справі №2-10846 внаслідок його скасування Апеляційним судом Рівненської області.

Матеріалами реєстраційної справи підтверджується, що з метою проведення державної реєстрації права власності на 1/3 частини квартири представником ОСОБА_7 було подано державному реєстратору копію вступної та резолютивної частини рішення Рівненського міського суду від 16.12.2005 року по справі №2-10846, засвідчену власноруч представником, яка не містить жодної вказівки про набрання чи не набрання цим судовим рішенням законної сили (а.с. 112).

Частиною 3 статті 17 Закону України №1952-IV передбачено, що документи, які встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Проте, Цивільний процесуальний кодекс України, в редакції, яка була чинною на час видачі названого судового рішення, не містив положень, які б дозволяли видачу стороні копії вступної та резолютивної частини рішення по справі.

Крім того, пунктом 19.6 Тимчасової інструкції з діловодства в місцевому загальному суді, що затверджена Наказом Державної судової адміністрації України від 17.02.2005 року №20, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 30.03.2005 року за №346/10626 (що була чинною на час спірних правовідносин) встановлено, що копії вироків, рішень, ухвал, постанов у справах повинні бути підписані та скріплені гербовою печаткою. У тих випадках, коли судове рішення не набрало законної сили, про це зазначається на копії, що видається.

Пунктом 13.6 Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, апеляційному суді Автономної Республіки Крим та вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що затверджена Наказом Державної судової адміністрації України від 17.12.2013 року №173, визначено, що копії судових рішень, що набрали законної сили, мають бути підписані відповідальним працівником (особою) суду та суддею, а також скріплені відбитком гербової печатки суду. У разі якщо судове рішення не набрало законної сили, про це працівником апарату суду зазначається на копії, що видається. На копії судового рішення, що набрало законної сили, зазначається дата набрання ним чинності.

Отже, подана представником ОСОБА_7 державному реєстратору копія рішення Рівненського міського суду від 16.12.2005 року по справі №2-10846 не могла братися останнім до уваги, оскільки не відповідала вимогам до даного документу, що ставляться Законом України №1952-IV та іншими нормативно-правовими актами.

Суд також не бере до уваги доводи відповідача 1 щодо не проведення ним державної реєстрації права власності на 1/3 частини квартири, а, натомість, перенесення відповідного запису з Реєстру прав власності на нерухоме майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, як це закріплено у пункті 6 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 14.12.2012 року №1844/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 року за №2102/22414.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України №1952-IV, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Згідно з п. 96 Порядку, під час проведення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна за відсутності державної реєстрації права власності на такий об'єкт у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державний реєстратор відкриває розділ зазначеного Реєстру, вносить до нього відомості про таке право власності та переносить наявні відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та/або Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Пунктом 29 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року №1141, передбачено, що у випадках, передбачених законодавством, державний реєстратор вносить до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про перенесення записів про нерухоме майно, про право власності та суб'єкта цього права, про інші речові права та суб'єкта цих прав, про обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта цих прав із розділів, які закриваються, або спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, інформаційних систем, у яких до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства здійснювалася державна реєстрація прав (далі - інформаційна система).

Під час перенесення записів із розділів або спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державний реєстратор вносить такі відомості:

номер запису, що переноситься;

дата та час перенесення запису.

Під час перенесення записів з інформаційних систем державний реєстратор вносить такі відомості:

назва відповідної інформаційної системи;

реєстраційний номер, дата і час реєстрації запису у відповідній інформаційній системі;

дата та час перенесення запису.

Під час перенесення записів дата та час державної реєстрації таких речових прав на нерухоме майно, їх обтяжень відповідає даті та часу їх державної реєстрації у відповідних розділах/інформаційних системах і залишається незмінною.

Водночас, за змістом пункту 22 Порядку, державний реєстратор на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав вносить записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Тому, у випадку здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності Законом України №1952-IV, реєстрація якого була проведена відповідно до законодавства, яке діяло на момент їх виникнення, державний реєстратор вносить до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про таке право власності з прийняттям про це відповідного рішення.

Таким чином, при прийнятті такого рішення державний реєстратор повинен виконати алгоритм дій, визначений Законом України №1952-IV, в тому числі, перевірити виконання заявником вимог даного Закону та Порядку.

Судом досліджено, що у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.06.2015 року №38937424, виданому ОСОБА_7 за наслідками проведення державної реєстрації права власності, датою державної реєстрації вказано 08.06.2015 року, а не 09.02.2006 року, як було б у разі здійснення державним реєстратором перенесення відповідного запису з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 121).

Отже, державним реєстратором вчинено реєстраційну дію саме щодо проведення державної реєстрації права власності ОСОБА_7 1/3 частини квартири.

Крім того, в силу вимог Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 14.12.2012 року №1844/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 року за №2102/22414, відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно використовуються державним реєстратором для встановлення наявності (відсутності) записів про державну реєстрацію права власності або іншого речового права на нерухоме майно під час проведення державної реєстрації прав та під час розгляду заяв про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, заяв/запитів на отримання інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 3). Перенесення записів з Реєстрів (Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек, Державного реєстру обтяжень рухомого майна) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно здійснюється державним реєстратором прав у разі, коли наявні у Реєстрах записи є чинними та ідентифікують об'єкт нерухомого майна або суб'єкта речових прав, їх обтяжень (пункт 6).

Отже, відповідачем 1 невірно застосовуються норми пункту 6 вказаного Порядку у спірних правовідносинах, які не передбачають перенесення записів з Реєстру прав власності на нерухоме майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Що стосується доводів позивача та його представників щодо відсутності у представника ОСОБА_7 - ОСОБА_9 повноважень, вчиняти від її імені дії з подання заяв про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, то такі не беруться судом до уваги, оскільки спростовуються наявною у матеріалах справи копією довіреності від 20.04.2015 року, якою передбачено право повіреного представляти інтереси довірителя у реєстраційних органах (а.с. 107-110).

За наведених обставин, оспорюване рішення відповідача 1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №22005288 від 11.06.2015 року, яким проведено державну реєстрацію права власності на 1/3 частки квартири за ОСОБА_7 є неправомірним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині слід задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України №1952-IV, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону України №1952-IV, втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється.

Тому, скасування судом оспорюваного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень саме по собі тягне за собою скасування відповідного запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і не потребує вчинення додаткових дій на вимогу суду.

За наведених обставин, у задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання відповідача 2 внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування рішення за №22005288 від 11.06.2015 року слід відмовити.

За змістом статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати присуджуються на користь сторін відповідно до частини задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Зелінського Романа Віталійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.06.2015 року №22005288, яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_7.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Присудити на користь позивача - ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Рівненського міського управління юстиції судовий збір у розмірі 24 (двадцять чотири) грн. 36 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Шарапа В.М.