Справа № 2а-11563/11/1370
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2015 року м. Київ К/9991/57037/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Бившевої Л.І.

Ланченко Л.В.

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.08.2012

у справі № 2а-11563/11/1370 (№46494/12/9104)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Телрад Юкрейн»

до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова

про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Телрад Юкрейн» звернулося до суду з позовом про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у Франківському районі м. Львова від 11.05.2011 № та № .

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30.01.2012 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.08.2012 скасовано постанову суду першої інстанції, позов задоволено повністю.

ДПІ у Франківському районі м. Львова Львівської області ДПС подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції. Посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права: п.п. 3.3.1 п. 3.1 ст. 3, п.п. 6.1.1 п. 6.1, п. 6.5 ст. 6 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168 97-ВР, п.п. 5.3.3 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94 ВР.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ДПІ у Франківському районі м. Львова Львівської області ДПС здійснено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2007 по 30.06.2010, за результатами якої складено акт 02.02.2011 № 97/23-2/33805597, про порушення вимог:

- п.п. 2.3.1 п. 2.3, п. 2.1 ст. 2, п.п. 3.3.1 п. 3.1 ст. 3, п.п. 6.1.1 п. 6.1, п. 6.5 ст. 6 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168 97-ВР, що слугувало підставою для визначення позивачу за податковим повідомленням-рішенням від 17.02.2011 № грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 1548122,5 грн., в т.ч.: 1238498 грн. основного платежу та 309624,5 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- п.п. 5.3.3 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94 ВР, що слугувало підставою для визначення позивачу за податковим повідомленням-рішенням від 17.02.2011 № грошового зобов'язання з податку на прибуток в загальній сумі 83238,75 грн., в т.ч.: 66591 грн. основного платежу та 16647,75 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Вчинення позивачем вказаних порушень податковий орган пов'язує з такими обставинами.

За період з 01.01.2007 по 30.06.2010 основним видом діяльності позивача є діяльність з надання послуг за допомогою комп'ютерних систем замовнику - «Telrad Networks Ltd» (Ізраїль), які задекларовані позивачем у декларації з податку на додану вартість в рядку 91 - «поставка послуг за межами митної території України або послуг, місце поставки яких визначено відповідно до п. 6.5 ст. 6 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР. Послуги з обробки вхідних та вихідних даних проектів та іншої інформації з використанням комп'ютерних систем надаються нерезиденту - фірмі «Telrad Networks Ltd» на підставі договору від 01.12.2005.

Податковий орган вважає, що такі операції є операціями з поставки послуг, місце поставки яких знаходиться на митній території України, що є об'єктом оподаткування згідно з положеннями п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168 97-ВР та підлягають оподаткуванню за ставкою 20 %.

Податковий орган також вважає, що позивач при здійсненні операцій з придбання товарів неправомірно включав до складу валових витрат витрати на сплату податку на додану вартість за правилами абз. 3 п.п. 5.3.3. п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94 ВР, оскільки позивач здійснює лише операції щодо продажу послуг з використанням комп'ютерних систем, що оподатковуються податком на додану вартість і не здійснює операцій, що звільнені від оподаткування чи не є об'єктом оподаткування.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, на які посилається податковий орган в касаційній скарзі, та вважає, що судом надана правильна правова оцінка встановленим у справі обставинам на підставі норм законодавства, що врегульовують спірні відносини.

Відповідно до підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 № 168/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України.

За загальним правилом, визначеним у п. «а» п. 6.5 ст. 6 вказаного Закону, місцем надання послуги вважається місце, де особа, яка надає послугу, зареєстрована платником цього податку. Разом з тим, дане правило не поширюється на винятки визначені, зокрема, у п.п. «д» цього пункту.

Відповідно до п.п. «д» п.п. 6.5 ст. 6 вказаного Закону місцем поставки послуг вважається місце реєстрації покупця або його постійного представництва, а за відсутності такого місця реєстрації - місце постійної адреси або постійного проживання, в разі якщо покупці, яким надаються нижченаведені послуги, проживають за межами митної території України, зокрема з надання послуг консультантами, інженерами, адвокатами, бухгалтерами, аудиторами, актуаріями та інших аналогічних послуг, а також з обробки даних та надання інформації, у тому числі з використанням комп'ютерних систем.

Аналіз наведеної норми Закону дозволяє дійти висновку, що при наданні постачальником (резидентом - платником податку на додану вартість) отримувачу (нерезиденту) послуг, зазначених у п.п. «д» п. 6.5 ст. 6 цього Закону, місцем поставки таких послуг визначається місце поза межами митної території України, за винятком випадків надання зазначених послуг нерезидентам, які мають постійне представництво, зареєстроване в Україні.

При цьому закон визначальною умовою для визначення місця надання послуг передбачає не місце створення (надання) таких послуг, на чому наголошує податковий орган, а місце реєстрації покупця або його постійного представництва, а за відсутності такого - місце постійної адреси або постійного проживання, в разі якщо покупці, яким надаються нижченаведені послуги, проживають за межами митної території України.

Відтак, у позивача були відсутні підстави для віднесення операцій з поставки нерезиденту, в якого відсутнє постійне представництво в Україні, послуг з обробки вхідних та вихідних даних проектів та іншої інформації з використанням комп'ютерних систем нерезиденту до об'єкту оподаткування згідно із положеннями п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 цього Закону та для нарахування і сплати податку на додану вартість.

Відповідно до п. 5.1. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) (далі - Закону № 334/94-ВР) валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з абз. 1, 3 п.п. 5.3.3 п. 5.3 ст. 5 Закону № 334/94-ВР не включаються до складу валових витрат витрати на сплату податку на додану вартість, включеного до ціни товарів (робіт, послуг), що придбаваються платником податку для виробничого або невиробничого використання.

У разі якщо платник податку на прибуток, зареєстрований як платник податку на додану вартість, одночасно здійснює операції з продажу товарів (робіт, послуг), що оподатковуються податком на додану вартість та звільнені від оподаткування, або не є об'єктом оподаткування таким податком, податок на додану вартість, сплачений у складі витрат на придбання товарів (робіт, послуг), які відносяться до складу валових витрат, та основних фондів і нематеріальних активів, що підлягають амортизації, включається відповідно до валових витрат або балансова вартість відповідної групи основних фондів збільшується на суму, що не включена до складу податкового кредиту такого платника податку згідно із Законом України «Про податок на додану вартість».

Відповідно до п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону № 334/94-ВР не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Враховуючи викладене, платник податку на прибуток, зареєстрований як платник податку на додану вартість, при придбанні товарів (робіт, послуг) вправі віднести до складу валових витрат витрати зі сплати податку на додану вартість, сплачені у складі ціни на придбання товарів, лише у разі одночасного здійснення операцій з продажу товарів (послуг, робіт), що оподатковуються податком на додану вартість та звільнені від оподаткування, або не є об'єктом оподаткування таким податком.

Враховуючи те, що операції з поставки нерезиденту - фірмі «Telrad Networks Ltd» послуг з використанням комп'ютерних систем не підпадають під об'єкт оподаткування у розумінні положень п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону № 334/94-ВР, суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо неправомірності висновків податкового органу про здійснення позивачем виключно оподатковуваних операцій і не здійснення операцій, які не є об'єктом оподаткування.

Враховуючи наведене, діючи у межах, визначених в ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.08.2012 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою безпосередньо до Верховного Суду України в порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.І. Бившева

Л.В. Ланченко