Справа № 810/7018/13-а
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/50141/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Усенко Є.А.,

суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Міндоходів у Київській області

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 26.02.2014

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2014

у справі № 810/7018/13-а Київського окружного адміністративного суду

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - СПД ОСОБА_2.)

до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Міндоходів у Київській області (далі - ОДПІ)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 26.02.2014, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2014, позов СПД ОСОБА_2 задоволено: визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення ОДПІ від 30.04.2013: № 989//107 про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість (далі - ПДВ) за червень 2011 року на 12232,90 грн., № 990//108 про збільшення суми штрафних (фінансових) санкцій з ПДВ на 510,00 грн., № 988//106 про збільшення суми грошового зобов'язання з ПДВ (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) 57174,97 грн.

У касаційній скарзі ОДПІ, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову СПД ОСОБА_2 відмовити.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити скаргу без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, Вищий адміністративний суд України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Фактичною підставою прийняття податкових повідомлень-рішень, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені у акті від 20.03.2013 № 1213/17-2//47 про результати документальної позапланової виїзної перевірки СПД ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах із СПД ОСОБА_3 за період з 01.01.2010 по 31.12.2012 та СПД ОСОБА_4 за період з 01.06.2008 по 28.12.2012, проведеної на підставі підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України. Згідно з цими висновками позивач порушив: підпункт 44.5.3 пункту 44.5 статті 44 Податкового кодексу України, що полягало у незабезпеченні зберігання первинних документів протягом установленого цією статтею строку; підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин, з приводу прав і обов'язків сторін в яких виник спір; далі - Закон № 168/97-ВР) (втратив чинність з 1 січня 2011 року у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України), пунктів 44.1, 44.6 статті 44, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження ПДВ та завищення від'ємного значення з цього податку внаслідок включення до податкового кредиту сум ПДВ за безтоварними господарськими операціями із суб'єктами підприємницької діяльності ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Висновок податкового органу про відсутність реального здійснення господарських операцій вмотивований посиланням на податкову інформацію, отриману із АС "Системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту на рівні ДПА України", та на постанови старшого слідчого з ОВС СУ у Київській області капітана податкової міліції Середи В.В. від 21.01.2013 № № 83/14, 83/12 про порушення кримінальної справи за фактом фіктивного підприємництва, згідно з якими невстановлені особи, використовуючи реквізити суб'єктів підприємницької діяльності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 без їх відома, здійснювали діяльність, направлену на незаконне отримання податкової вигоди іншими господарюючими суб'єктами.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з пунктом 86.9 статті 86 Податкового кодексу України у разі якщо грошове зобов'язання розраховується органом державної податкової служби за результатами перевірки, призначеної відповідно до кримінально-процесуального закону або закону про оперативно-розшукову діяльність, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки не приймається до дня набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Суд апеляційної інстанції погодився з позицією суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що господарські операції з поставки позивачу від СПД ОСОБА_4 та СПД ОСОБА_3 на підставі договорів товару (зерна) підтверджені належними первинними документами (договорами поставки, видатковими та податковими накладними,, актами здачі-приймання робіт (послуг), рахунками на оплату, квитанціями до прибуткових касових ордерів, товарно-транспортними накладними), які відповідають чинному законодавству та свідчить про реальність господарських операцій.

Проте такий висновок судів є передчасним з наступних підстав.

Відповідно до положень підпункту 7.4.1 пункту 7.4 ст.7 Закону № 168/97-ВР платник податку (покупець) має право включити сплачені ним у ціні придбаних товарів (послуг) суми податку до податкового кредиту за умови використання отриманих товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

Згідно з підпунктом 7.4.5 цієї ж статті не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Аналогічні положення закріплені у статтях 198, 201 Податкового кодексу України.

Водночас, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

У разі фактичного здійснення господарської операції недоліки в заповненні первинних документів не свідчать про їх неналежність та недопустимість як підстави для формування платником податків даних свого податкового обліку.

За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до податкового кредиту з ПДВ навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Отже, законодавець, безумовно, презумує реальність операцій з поставки товарів (послуг) як об'єкт оподаткування, а відтак і підстави для збільшення податкового кредиту в податковому обліку.

Висновок суду про реальність господарських операцій для цілей податкового обліку, тобто про відповідність даних, зазначених у первинних документах, об'єктивним обставинам вчинення господарської операції, повинен бути результатом належного аналізу зібраних у справі доказів з дотриманням статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 1 статті 69 цього Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (частина 2 цієї статті).

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на зміст наведеної норми саме на податкові органи покладається обов'язок надати достатні докази на обґрунтування висновків про порушення платником податків норм податкового законодавства, на підставі яких такому платникові визначено відповідні грошові зобов'язання.

Водночас при розв'язанні відповідних спорів варто враховувати, що в разі надання відповідачем - податковим органом доказів, які підтверджують факт вчинення платником податку податкового правопорушення, на платника податків покладається обов'язок спростовувати обґрунтовані доводи податкового органу.

Наведене випливає зі змісту частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Отже, за змістом процесуального закону платник податків повинен підтвердити належними та допустимим доказами свої заперечення проти наданих податковим органом та зібраних судом на підставі статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України доказів, що спростовують достовірність даних податкового обліку платника податків.

Відсутність відповідних доказів може бути підставою для відмови в задоволенні позову платника податків щодо протиправності податкового повідомлення-рішення.

Суди попередніх інстанцій наведені вище норми податкового законодавства не врахували. Зокрема, висновок суду апеляційної інстанції про реальність господарських операцій з поставки зернових зроблений без належної перевірки та оцінки доводів податкового органу про те, що за свідченнями гр. ОСОБА_3, наданих у межах кримінальної справи, він заперечує свою причетність до ведення бухгалтерського та податкового обліку своєї господарської діяльності, документального оформлення правочинів у межах господарської діяльності з огляду на те, що це робить його брат ОСОБА_4 (а.с. 110-111); основний вид діяльності суб'єктів підприємницької діяльності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - це відновлення відсортованих відходів та виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій; у цих суб'єктів підприємницької діяльності відсутні відповідні матеріальні та технічні ресурси для здійснення господарських операцій, документи щодо яких були надані СПД ОСОБА_2 під час перевірки та в судовому процесі. Зокрема, згідно з наданими позивачем товарно-транспортними накладними перевезення зерна здійснено СПД ОСОБА_3 (автопідприємство) з отриманням відповідної оплати від СПД ОСОБА_2 за транспортні послуги (а.с. 14-23). Разом з тим, згідно з даними АІС «Автомобіль» ДАЇ МВС України зазначені в цих товарно-транспортних накладних автомобілі марки КАМаЗ ні за гр. ОСОБА_3, ні за гр. ОСОБА_4 не зареєстровані (а.с.138-129). Крім того, в товарно-транспортних накладних відсутня інформація щодо вантажовідправника, кількості зерна, вартості, особи, що здійснила відпуск зерна, відсутній підпис такої особи та належна інформація щодо пункту завантаження зерна (адреса пункту відвантаження обмежена вказівкою на населений пункт або із додатковим зазначенням на кар'єр в м. Біла Церква). При оцінці доказів, зокрема зазначених товарно-транспортних накладних суд апеляційної інстанції на це увагу не звернув, хоча з врахуванням вище наведених обставин щодо пояснень ОСОБА_3, видів діяльності, які здійснюють суб'єкти підприємницької діяльності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вказані недоліки товарно-транспортних накладних вимагали детального з'ясування обставин щодо відправника зерна, пункту відвантаження, маршруту перевезення, перевізника тощо.

Не можна погодитися з висновком судів першої та апеляційної інстанції щодо такої підстави скасування податкових повідомлень-рішень, як їх не відповідність нормі пункту 86.9 статті 86 ПК. Згідно з нормою абзацу першого цього пункту, в редакції Закону України від 20.11.2012 р. № 5503-VI, який набрав чинності з 04.01.2013, у разі якщо грошове зобов'язання розраховується органом державної податкової служби за результатами перевірки, проведеної з обставин, визначених підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, щодо кримінального провадження, у якому розслідується кримінальне правопорушення стосовно посадової особи (посадових осіб) платника податків (юридичної особи) або фізичної особи - підприємця, що перевіряється, предметом якого є податки та/або збори, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки приймається таким податковим органом протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання цим податковим органом відповідного судового рішення (обвинувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили.

Як свідчить приєднана до справи копія наказу начальника Білоцерківської ОДПІ Київської області ДПС від 06.03.2013 № 556, документальна позапланова виїзна перевірка СПД ОСОБА_6 призначена на підставі підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 ПК у зв'язку з отриманням постанов старшого слідчого з особливо важливих справ СУ ДПС у Київській області капітана податкової міліції Середи В.В. від 21.01.2013 № 83/12 та № 83/14 про призначення документальної позапланової перевірки СПД ОСОБА_6, які (постанови) прийняті у кримінальному провадженні № 0000001 від 21.11.2012 (а.с. 103). Згідно з цими постановами зазначене кримінальне провадження відкрито щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (а.с. 107-109).

Судами першої та апеляційної інстанцій застосовано норму пункту 86.9 статті 86 ПК у редакції Закону від 02.12.2010 № 2755- VI , яка на дату прийняття податкових повідомлень-рішень, з приводу правомірності яких виник спір, не діяла.

Згідно зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи судом касаційної інстанції не дають йому права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, перевірити належним чином доводи сторін щодо фактичної поставки позивачу зернових від СПД ОСОБА_4 та СПД ОСОБА_3, для чого, в разі необхідності, зобов'язати сторони надати докази, яких не буде вистачати для з'ясування відповідних обставин, або ж витребувати такі докази у інших осіб, в яких вони можуть знаходитися; дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України. При цьому суду, зокрема слід дотриматися правової позиції щодо застосування норм матеріального при розв'язанні відповідних спорів, викладеної в постанові Верховного Суду України від 27.03.2012 у справі № 21-737во10 за позовом ПП «Ангара» до ДПІ у Печерському районі м. Києва, Головного управління Державного казначейства України в м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення, стягнення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, згідно якої про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться постачальником послуг, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; відсутність первинних документів обліку.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Міндоходів у Київській області задовольнити частково, скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 26.02.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2014, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев