Справа № 2а-6093/12/2670
Суддя: Костенко Д.А.
Дата ухвалення: 2012-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

м. Київ

11 липня 2012 року 16:40 год. № 2а-6093/12/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Костенка Д.А.,

при секре тарі судового засідання ОСОБА_1,

за участю представників: позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні спра ву за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_4 Лтд" (далі ТОВ "ОСОБА_4 Лтд") до Державної податкової служби у м. Києві (далі ДПС у м. Києві) про скасування податкової консультації від 23.02.2012р. №738/00/06-408 та зобов'язання видати нову податкову консультацію,

в с т а н о в и в:

ТОВ "ОСОБА_4 Лтд" просить скасувати податкову консультацію ДПС у м. Києві від 23.02.2012р. №738/00/06-408 та зобов'язати ДПС у м. Києві видати нову податкову консультацію.

Під час розгляду справи представник позивача підтримав позов з наведених у позовній заяві підстав. Представник відповідача не визнала позов, надала письмові заперечення.

Позов обґрунтований невідповідністю наданої відповідачем податкової консультації вимогам пп. 140.1.4 п. 140.1 та п. 140.5 ст. 140 ПК, оскільки, відпові дачем безпідставно обмежується включення до складу інших витрат витрати на гарантійний ремонт (обслугову вання) або гарантійні заміни товарів покупцям юридичним особам.

Відповідач заперечує проти позову з тих підстав, що витрати на гарантійний ремонт (обслуговування) або гарантійні заміни товарів, проданих платником податку юридичним особам, не можуть бути враховані при визна ченні об'єкта оподаткування, оскільки на таку категорію покупців не поширюються норми законодавства з питань захисту прав споживачів тому, що відповідно до визначення, наведеного в п. 22 ст. 1 Закону України від 12.05.1991р. № 1023-ХІІ "Про захист прав споживачів", "споживачем" є фізична особа. Також відповідач заперечує проти позову, посилаючись на те, що оскаржуваним актом індивідуальної дії не порушено права та інтереси позивача, оскільки податкова консультація не має обовязкового характеру для платника податків і останній не зобов'язаний діяти згідно неї, а повинен сплачувати податки і збори згідно із законодавством.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дій шов висновку про часткове задоволення адміністративного позову, виходячи з такого.

Судом беззаперечно встановлено, що позивач здійснює продаж електроінструментів, термотехніку, автодіагностичне обладнання, автозапчастини і несе гаран тійні зобов'язання щодо гарантійного ремонту (обслуговування) та гарантійної заміни това рів.

На підставі ст. 52 ПК позивач звернувся до ДПС України, ДПС у м. Києві та Спеціалізованої дер жавної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків з листом від 24.01.2012р. №6-б з проханням надати консультацію з питання: "Чи має він право включити до складу витрат у податковому обліку витрат на гарантійних ремонт та гарантійне обслуговування товарів, які були продані юридичним особам, і які (гарантійний ремонт та обслуговування) були виконанні на виконання договірних зобов'язань (у відповідних договорах купівлі-продажу (поставки) товарів передбачені зобов'язання ТОВ "ОСОБА_4 Лтд" щодо гарантійного ремонту та гарантійного обслуговування товарів?".

Листом від 23.02.2012р. №738/00/06-408 відповідач розяснив, що не має права при визначенні об'єкта оподаткування враховувати витрати на гарантійний ремонт (обслугову вання) або гарантійні заміни товарів, проданих платником податку юридичним особам, оскільки на зазначену категорію покупців не поширюються норми законодавства з питань захисту прав споживачів. Даний висновок ґрунтується на наведеному в п. 22 ст. 1 Закону України від 12.05.1991р. № 1023-ХІІ "Про захист прав споживачів" визначенні терміну "споживачем", яким є фізична особа.

Спірні правовідносини вникли у зв'язку наданням відповідачем податкової консуль тації, яка, на думку позивача суперечить змісту положень ПК, про допомогу в практичному застосуванні яких просив позивач, і стосуються відповідності оскаржуваної консультації вимогам пп. 140.1.4 п. 140.1 ст. 140 ПК.

Як передбачено у пп. 14.1.172 п. 14.1 ст. 14 ПК податкова консультація допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Згідно із ст. 52 ПК податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового законодавства надаються безоплатно контролюючими органами за звер ненням платників податків (п. 52.1), вони мають індивідуальний характер і можуть використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію (п. 52.2).

Пунктом 53.3 ст. 53 ПК визначено, що платник податків може оскаржити до суду як правовий акт індивідуальної дії податкову консультацію контролюючого органу, викладену в письмовій формі, яка, на думку такого платника податків, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Дана норма визначає статус податкової консультації органу державної податкової служби правовий акт індивідуальної дії; вказує на можливі підстави її оскарження невід повідність, на думку платника податків, нормам або змісту відповідного податку (збору). Зі змісту вказаного положення випливає, що предметом судового контролю також буде пере вірка відповідності податкової консультації нормам або змісту відповідного податку (збору).

Згідно з п. 138.1 ст. 138 ПК витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються зокрема із інших витрат, визначених згідно з п.п. 138.5, 138.10 - 138.12 цієї статті, п. 140.1 ст. 140 і ст. 141 цього Кодексу.

Підпунктом "є" пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 ПК передбачено, що до складу інших витрат включаються витрати на збут, які серед іншого включають витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування.

Згідно з положеннями пп. 140.1.4 п. 140.1 ст. 140 ПК при визначенні об'єкта оподатку вання враховуються витрати подвійного призначення будь-які витрати на гарантійний ремонт (обслуговування) або гарантійні заміни товарів, проданих платником податку, вартість яких не компенсується за рахунок покупців таких товарів, у розмірі, що відповідає рівню гарантійних замін, прийнятих/оприлюднених платником податку.

У разі здійснення гарантійних замін товарів платник податку зобов'язаний вести облік покупців, що отримали таку заміну товарів або послуги з ремонту (обслуговування), у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби.

Здійснення заміни товару без зворотного отримання бракованого товару або без належного ведення зазначеного обліку не дає права на збільшення витрат продавця такого товару на вартість замін.

Порядок гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійних замін, а також перелік товарів, на які встановлюється гарантійне обслуговування, визначаються Кабінетом Міністрів України на підставі норм законодавства з питань захисту прав споживачів.

Термін "оприлюднення" означає розповсюджене в рекламі, технічній документації, договорі або іншому документі зобов'язання продавця щодо умов та строків гарантійного обслуговування.

Як вбачається, пп. 140.1.4 п. 140.1 ст. 140 ПК передбачає умови, за яких визначені цим підпунктом витрати враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, зокрема: - відсутність компенсації понесених витрат від покупців; - розмір витрат на гарантійний ремонт (обслуговування) або гарантійні заміни товарів має відповідати рівню гарантійних замін, прийнятих/оприлюднених платником податку. Також дане положення міс тить вимоги для платників податку, додержання яких уможливлює включення передба чених цим підпунктом витрат до інших витрат: - обовязкове ведення платником обліку покупців, що отримали гарантійну заміну товару або послуги з ремонту (обслуговування); - здійснення обліку бракованого товару; - здійснення гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійних замін в порядку і відносно товарів, визначених Кабінетом Міністрів України.

Водночас за своїм змістом пп. "є" пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 та пп. 140.1.4 п. 140.1 ст. 140 ПК не диференціюють покупців, які одержують гарантійну заміну товарів чи послуги з ремонту (обслуговування), за їх правовим статусом: фізична чи юридична особа, і не містять обмежень чи застережень щодо врахування платником витрат на гарантійний ремонт (обслуговування) або гарантійні заміни товарів, наданих як фізичним так і юридичним особам.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2002р. №506 затверджено Порядок гарантійного ремонту (обслуго вування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів", який визначає відносини між споживачами, що придбавають технічно складні побутові товари для власних побутових потреб, та їх виробниками, продавцями і виконавцями робіт з гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійні заміни товарів.

Даний Порядок також не розділяє споживачів на фізичних та юридичних осіб і поширюється на всіх власників, які споживають послуги (роботи) з гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни товарів.

Отже, згідно наведених законодавчих положень та в контексті фактичних обставин да ної справи, право платника на включення витрат на гарантійний ремонт (обслуговування) або гарантійні заміни товарів до інших витрат при визначенні об'єкта оподаткування не залежить від правового статусу покупців одержувачів (споживачів) послуг (робіт) з гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни товарів.

Жодного аргументованого доводу, який би дав можливість суду дійти іншого висновку відповідач не надав.

Необґрунтованими є посилання відповідача на п. 22 ст. 1 Закону України від 12.05.1991р. № 1023-ХІІ "Про захист прав споживачів", оскільки наведене в ньому визначення терміну "споживач" вжито в такому значенні лише в цьому Законі, який застосовується до відносин з участю покупця фізичної особи. Однак законодавство про захист прав споживачів не обмежується лише цим законом, а складається з Конституції України, Цивільного та Господарського кодексів України та ін.

Частино 4 ст. 42 Конституції України визначено, що держава захищає права спожи вачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Як вбачається, Конституцією України не встановлено жодних застережень з приводу захисту прав споживачів лише фізичних осіб, у той же час у розумінні Цивільного та Господарського кодексів України споживачем є не лише фізичні особи, а й юридичні особи, які на території України придбавають, замовляють або використовують товари (роботи, послуги) з метою задоволення своїх потреб, й захист прав яких передбачений чинним національним законодавством.

Крім цього, посилання відповідача на Закон України від 12.05.1991р. № 1023-ХІІ "Про захист прав споживачів" у даному випадку є безпідставним, позаяк даний акт не відноситься до податкового законодавства взагалі та не врегульовує питання визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток зокрема. Вимога щодо врахування норм законодавства з питань захисту прав споживачів, яка випливає зі змісту абзацу 4 пп. 140.1.4 п. 140.1 ст. 140 ПК, адресована Уряду України при прийнятті відповідного порядку, проте дану вимогу не слід відносити як критерій визначення належності витрат платника на гарантійний ремонт (обслуговування) або гарантійні заміни товарів, як помилково вважає відповідач.

Також, як вірно зазначає позивач, оскаржувана консультація не відповідає Поряд ку обліку покупців, що отримали гарантійну заміну товарів або послуги з гарантійного ре монту (обслуговування), затвердженого наказом ДПА України від 28.02.2011р. №112, зареєстро ваного в Міністерстві юстиції України 17.03.2011р. за №356/19094, яким не встановлено обмежень щодо статусу покупців товарів.

Таким чином, в цілях оподаткування споживачем (покупцем, власником) може являтися як фізична так і юридична особа.

В оскаржуваній консультації відповідач помилково встановлює і поширює додаткові обмеження щодо виключення витрат на гарантійний ремонт (обслуговування) або гарантійні заміни товарів, проданих платником податку юридичним особам, що суперечить пп. 140.1.4 п. 140.1 ст. 140 ПК і забороняється п. 140.5 ст. 140 ПК.

Невідповідність оскаржуваної податкової консультації наведеним вимогам ПК, вказує й на порушення прав та інтересів позивача як платника податку на прибуток, який здійснює продаж легкових автомобілів і несе гарантійні зобов'язання щодо гарантійного ремонту (обслуговування) та гарантійної заміни товарів, а також на його право, передбачене пп. 17.1.1 п. 17.1 ст. 17 ПК.

Твердження представника відповідача про відсутність у позивача порушеного права з огляду на те, що податкова консультація не має для нього обовязково характеру, суд відхиляє, оскільки характер консультації не звільняє податковий орган від належного вико нання своїх функцій і додержання вимог податкового законодавства при наданні платнику допомоги (розяснень, консультацій), які останній в праві одержати. Крім цього, оскарження платником податків наданих контролюючими органами роз'яснень, є їх правом передба ченим пп. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 та п. 53.3 ст. 53 ПК.

З огляду на встановлені судом обставини і наведені мотиви, оскаржувана консультація відповідача щодо неможливості врахування при визначенні об'єкта оподаткува ння витрат на гарантійний ремонт (обслуговування) або гарантійні заміни товарів, проданих платником податку юридичним особам, є протиправною і підлягає скасуванню, а позов у цій частині задоволенню.

Водночас вимога про зобовязання відповідача надати нову податкову консультацію задоволенню не підлягає, оскільки згідно із абз. 2 п. 53.3 ст. 53 ПУ визнання судом подат кової консультації недійсною є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Зважаючи на скасування судом оскаржуваної податкової консультації відповідача, останній в силу закону повинен надати позивачу нову податкову консультацію з ураху ванням висновків суду, тому додаткове судове визначення цього не потребується, що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

Виходячи з меж позовних вимог, зважаючи на приписи ст.ст. 6, 19 Конституції України та ст. 2 КАС, беручи до уваги встановлені судом факти і викладені мотиви та керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 11, 14, 70, 71, 76, 79, 86, 138, 158163 КАС, суд

п о с т а н о в и в:

1. Задовольнити частково адміністративний позов Товариства з обмеженою відповіда льністю "ОСОБА_4 Лтд" до Державної податкової служби у м. Києві про скасування податкової консультації від 23.02.2012р. №738/00/06-408 та зобов'язання видати нову податкову консультацію.

2. Скасувати податкову консультацію Державної податкової служби у м. Києві від 23.02.2012р. №738/00/06-408.

3. Відмовити в задоволенні адміністративного позову в іншій частині.

4. Присудити на користь Товариства з обмеженою відповіда льністю "ОСОБА_4 Лтд" судовий збір у розмірі 16,09 грн. з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби у м. Києві.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст.ст. 185-187 КАС. Апеляційна скарга на постанову подається до протягом 10 днів з дня отримання копії її повного тексту.

Суддя Д.А. Костенко