Справа № 825/3444/14
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 року м. Київ К/800/8671/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Єрьоміна А.В.(головуючий);
Кравцова О.В., Цуркана М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Державної фінансової інспекції в Чернігівській області до Державного підприємства «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» Державного концерну «Укроборонпром» про зобов'язання вчинити певні дії, що переглядається за касаційною скаргою Державної фінансової інспекції в Чернігівській області на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 3 лютого 2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року Державна фінансова інспекція в Чернігівській області (далі - позивачі) звернулася в Чернігівський окружний адміністративний суд з позовом до Державного підприємства «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» Державного концерну «Укроборонпром» (далі - відповідач), в якому просила суд зобов'язати відповідача виконати вимоги щодо усунення виявлених ревізією порушень від 6 березня 2014 року №1-18/528.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що під час проведення ревізії фінансово-господарської діяльності відповідача були виявлені порушення норм чинного законодавства, що підлягають обов'язковому усуненню, проте відповідачем вимога відповідачем не виконана та в судовому порядку не оскаржена.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2014 року адміністративний позов задоволено.

Зобов'язано Державне підприємство «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» Державного концерну «Укроборонпром» виконати вимогу Державної фінансової інспекції в Чернігівській області щодо усунення виявлених ревізією порушень №1-18/528 від 6 березня 2014 року.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 3 лютого 2015 року апеляційна скарга Державного підприємства «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» Державного концерну «Укроборонпром» задоволена.

Постанова Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2014 року скасована, прийнята нова постанова, якою в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, позивач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд зазначає наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідно до ухвали Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 січня 2014 року, постанови Ніжинської міжрайонної прокуратури про призначення ревізії від 27 січня 2014 року та на підставі направлення від 30 січня 2014 року №11, працівниками Ніжинської об'єднаної державної фінансової інспекції проведено позапланову виїзну ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» Державного концерну «Укроборонпром» за період з 1 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року, за результатами проведення якої складено акт від 20 лютого 2014 року №1-24/04.

За висновками акту перевірки Ніжинською об'єднаною державною фінансовою інспекцією було направлено Державному підприємству «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» Державного концерну «Укроборонпром» вимогу про усунення виявлених порушень від 6 березня 2014 року №1-18/528, відповідно до якої згідно п. 27 «Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 4 серпня 2000 року за №1225 «…списане військове майно, яке не придатне для навчальних цілей, реалізації та розбирання з метою використання придатних агрегатів, вузлів, деталей та матеріалів, береться на облік як металобрухт, ганчір'я та інші вторинні ресурси, що реалізуються в установленому порядку…».

Як встановлено перевіркою, ліквідація техніки за Нарядом 343/3/36 Р від 22 серпня 2011 року була проведена з порушенням встановленого порядку, а саме з порушенням п. 27 «Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах», затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 4 серпня 2000 року за №1225 в частині не взяття на облік непридатних вузлів та агрегатів для навчальних цілей та реалізації, як металобрухт, а отриманий від розбирання техніки лом чорних металів в порушення п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року №246, активом визнано не було, чим завдано матеріальної шкоди (збитків) державі на суму 47826,80 грн., у зв'язку з чим Ніжинська об'єднана державна фінансова інспекція вимагає:

- визнати активом металобрухт чорних металів в кількості 34162,00 кг шляхом відображення в бухгалтерському обліку його оприбуткування та відшкодувати вартість металобрухту в сумі 47826,80 грн., який не пред'явлено в наявності, за рахунок винних осіб. В іншому випадку з винних осіб, стягнути шкоду у порядку та розмірах, встановлених статями 130-136 Кодексу законів про працю України.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ревізією було виявлено, що згідно наряду №343/3/36 Р від 22 серпня 2011 року відповідачем було проведено розбирання трьох одиниць техніки, що являлася власністю Міністерства оборони України, а саме: автомобільного крану КС - 3575А в кількості 1 од. заводський №23102, автомобільного крану КС - 3562Б в кількості 1 од заводський №15301 та котловинної машини МДК - 3 в кількості 1 од. заводський №84090139.

Враховуючи те, що інженерна техніка, а саме: автомобільний кран КС - 3575А в кількості 1 од., автомобільний кран КС - 3562Б в кількості 1 од. та котловинна машина МДК - 3 в кількості 1 од. на той час перебувала у власності Міністерства оборони України та обліковувалася на позабалансовому обліку в ДП «НРЗІО», розпорядчим документом для відповідача був наряд №343/3/36Р, яким було надано дозвіл на проведення розбирання зазначеної техніки.

Нарядом №343/3/36Р керівництво відповідача було уповноважено вказану інженерну техніку розібрати на вузли, агрегати, металобрухт та інші складові. Розпорядчі документи (накази, розпорядження) директором підприємства щодо уповноважених осіб по виконанню зазначеного наряду не здійснювалися.

За наслідками проведеного розбирання складені акти розбирання зазначеної техніки за №129, №130, №131, які затверджені колишнім директором заводу ОСОБА_4 та підписані головою комісії - начальником виробничого відділу ОСОБА_5 та членами комісії: старшим контрольним майстром ВТКОСОБА_6., начальниками цехів №1 та №3 відповідно ОСОБА_7 і ОСОБА_8, бухгалтером обліково-операційного відділу ОСОБА_9

Згідно вищезазначених актів комісією непридатні для використання вузли та агрегати техніки визнано металобрухтом в загальній кількості 34162,00 кг.

Під час проведення ревізії, документів про передачу металобрухту чорних металів та придатних вузлів і агрегатів на склад, взяття їх на облік у кількісному та вартісному виразі для ревізії не надано.

Розбирання автомобільних кранів КС - 3562Б, КС - 3575А та котловинної машини МДК - 3 зафіксовано в наряді №343/3/36Р відміткою про виконання розбирання техніки та засвідчено записом «виконано» підписом завідуючого складом ремонтного фонду ОСОБА_10. та печаткою підприємства.

Розбирання автомобільних кранів КС-3562Б, КС-3575А та котловинної машини МДК-3 здійснювалося згідно до відкритого шифру (замовлення) №РЗ - 400037 від 29 листопада 2011 року. Для ревізії надані дані щодо понесених фактичних витрат по статтях калькуляції - основна заробітна плата та нарахування на соціальне страхування по даному шифру в сумі 3990,19 грн. та дані щодо включення їх до собівартості продукції.

Оприбуткування матеріальних цінностей за наслідками виконання наряду №343/3/36 Р (вузли агрегати, металобрухт та інші складові) в 2011 році об'єктом контролю не проводилося. Брухт чорних металів, отриманий в результаті розбирання техніки, зафіксований актами розбирання техніки в кількості 34162,00 кг, бухгалтерськими документами щодо його оприбуткування по бухгалтерському обліку відповідача не підтверджено. Передача його на відповідальне зберігання матеріально-відповідальній особі, як того передбачає вимога акту розбирання техніки не проводилася.

Оприбуткування по бухгалтерському обліку агрегатів, вузлів, металобрухту чорних металів та інших складових від розбирання автомобільних кранів КС-3562Б, КС-3575А та котловинної машини МДК-3, у періоді що ревізується, в кількості 34162,00 кг на ДП «НРЗІО» не проводилося.

Під час проведення ревізії Ніжинською ОДФІ було встановлено, що на виконання наряду ЦУІВ ГУОЗ ЗСУ №343/3/36 Р від 22 серпня 2011 року та згідно з актами №129, №130, №131 розбирання військової техніки, а саме: автомобільних кранів КС-3562Б та КС-3575А, котловинної машини МДК-3 було отримано брухт чорних металів в кількості 34162,00 кг, який не було оприбутковано по бухгалтерському обліку. Зазначений металобрухт станом на 11.02.2014 зафіксовано як відсутній в наявності на території та не значиться на позабалансовому обліку ДП «НРЗІО», що засвідчено актом перевірки фактичної наявності металобрухту чорних металів від 12 лютого 2014 року №91

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки відповідачем не були вчинені дії з виконання письмової вимоги, позовні вимоги є обґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, з чим погоджується Вищий адміністративний суд України, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі - Закон) головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року №499/2011 (далі - Положення №499), визначено, що Державна фінансова інспекція є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Згідно із п. 7 Положення №499 Державна фінансова інспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об'єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах.

Відповідно до пункту 6 Положення №499 Державна фінансова інспекція має право в установленому порядку, зокрема: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 15); у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (підпункт 18); при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (підпункт 21).

Положенням №499 встановлено, що Державна фінансова інспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб і, у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, має право звернутися до суду в інтересах держави.

Приписи п.п. 7, 8, 10 частини першої статті 10 Закону надають органам державного фінансового контролю право, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Частиною другою статті 15 цього ж Закону визначено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до частини першої статті 113 Бюджетного кодексу України, до повноважень органів державного фінансового контролю з контролю за дотриманням бюджетного законодавства належить здійснення контролю за: 1) цільовим та ефективним використанням коштів державного бюджету та місцевих бюджетів (включаючи проведення державного фінансового аудита); 2) цільовим використанням і своєчасним поверненням кредитів (позик), одержаних під державні (місцеві) гарантії; 3) достовірністю визначення потреби в бюджетних коштах при складанні планових бюджетних показників; 4) відповідністю взятих бюджетних зобов'язань розпорядниками бюджетних коштів відповідним бюджетним асигнуванням, паспорту бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі); 5) веденням бухгалтерського обліку, а також складанням фінансової і бюджетної звітності, паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі), кошторисів та інших документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету; 6) станом внутрішнього контролю та внутрішнього аудита у розпорядників бюджетних коштів.

Пункт 1 частини першої статті 8 Закону зазначає, що орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль та контроль за: виконанням функцій з управління об'єктами державної власності; цільовим використанням коштів державного і місцевих бюджетів; цільовим використанням і своєчасним поверненням кредитів (позик), одержаних під державні (місцеві) гарантії; складанням бюджетної звітності, паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі), кошторисів та інших документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету; станом внутрішнього контролю та внутрішнього аудиту у розпорядників бюджетних коштів; усуненням виявлених недоліків і порушень.

Отже, одним з основних завдань органу державного фінансового контролю є, зокрема, контроль за цільовим використанням коштів державного і місцевих бюджетів.

Здійснюючи інспектування, орган державного фінансового контролю повинен, насамперед, встановити, чи використовувалися підконтрольною установою (фактично розпорядником бюджетних коштів) кошти державного чи місцевих бюджетів за цільовим призначенням.

До повноважень органу державного фінансового контролю належить в силу п. 13 частини першої статті 10 Закону право при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку. У той же час в разі виявлення порушень, які призвели до завдання збитків, орган фінансового контролю уповноважені пред'явити вимогу про зобов'язання усунення виявлених порушень.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд України у постановах від 15 квітня 2014 року у справі №21-40а14, від 13 травня 2014 року у справі №21-89а14 та від 28 жовтня 2014 року у справі №21-462а14, при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, в органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки (постанови Верховного Суду України від 15 квітня 2014 року у справі №21-40а14, від 13 травня 2014 року у справі №21-89а14 та від 28 жовтня 2014 року у справі №21-462а14).

Суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про те, що письмові вимоги органу фінансового контролю, в яких міститься припис про стягнення чи відшкодування шкоди, прийняті за результатами ревізій, у ході яких встановлені нецільове або неефективне використання коштів підконтрольними установами, повинні виконуватися шляхом добровільного повернення підконтрольними установами надмірно витрачених коштів або шляхом звернення контролюючого органу до суду з відповідним позовом.

Відповідно до п. 50 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року №550 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, в якому передбачено, що за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення:

притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об'єктів контролю;

порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства;

звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства;

застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.

Обов'язковою до виконання може бути вимога, оформлена у вигляді зобов'язання підконтрольної установи вжити заходи щодо повернення бюджетних коштів, використаних не за призначенням, вчинити дії щодо усунення порушень, які спричинили нецільове використання бюджетних коштів. У той же час, вимога, яка містить припис про стягнення чи відшкодування підконтрольною установою шкоди чи збитків у конкретно встановленому розмірі, може бути виконана останньою добровільно або шляхом звернення органу державного фінансового контролю з позовом про стягнення збитків.

Звернення Державної фінансової інспекції у м. Чернігові до суду з позовом про зобов'язання вчинити дії з виконання вимоги про відшкодування вартості металобрухту в сумі 47 826,80 грн., який не пред'явлено в наявності, за рахунок винних осіб, або стягнути таку шкоду в порядку та розмірах, встановлених ст. статями 130-136 КЗпП України, не є належним способом захисту інтересів держави у розумінні п. 10 частини першої статті 10 Закону. Зміст такої вимоги фактично містить припис про стягнення коштів, а не про зобов'язання вчинити дії, а відтак, з метою забезпечення повернення таких коштів позивач наділений правом звернутися до суду з позовом про стягнення збитків, що й буде належним способом захисту інтересів держави.

З урахуванням викладено, Вищий адміністративний суд вважає, що суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 222, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Чернігівській області залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: