Справа № 826/5210/15
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/5210/15 Головуючий у 1-й інстанції: Добрянська Я.І. Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

17 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на прийняту в порядку скороченого провадження постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до народного депутата, Першого заступника Голови Верховної Ради України Парубія Андрія Володимировича про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до народного депутата України, Першого заступника Голови Верховної Ради України Парубія Андрія Володимировича (далі - Відповідач, Парубій А.В.) в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила:

- визнати протиправною бездіяльність Відповідача стосовно невиконання вимог Закону України «Про звернення громадян» по пересиланню за належністю відповідному органу чи посадовій особі заяви від 17.01.2015 року ОСОБА_2 щодо порушеного у заяві питання про оприлюднення прізвищ спійманих снайперів, переданих штабу Майдану;

- зобов'язати Парубія А.В. виконати вимоги Закону України «Про звернення громадян» по питанню, порушеному в заяві Позивача від 17.01.2015 року про оприлюднення прізвищ спійманих снайперів, переданих штабу Майдану.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.08.2015 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідь на звернення Позивача була надана Відповідачем своєчасно та є обґрунтованою, а питань, які не стосуються компетенції Позивача, у заяві не викладено, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. При цьому посилається на неповноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та порушення норм матеріального права. У своїй скарзі звертає увагу на те, що судом не було надано оцінки порушенню Відповідачем вимог ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», ст. 24 Закону України «Про статус народного депутата України», а також не перевірено факт направлення Позивачу відповіді на звернення.

Позивач в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити останню в повному обсязі.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання явку повноважного представника не забезпечив.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 звернулася до заступника голови Верховної Ради України, народного депутата України Андрія Парубія із заявою від 17.01.2015 року (вх. №0069.26.14/99) щодо правдивості подій, які відбувались на Майдані, оприлюднення прізвищ спійманих на Майдані снайперів, в якій просила повідомити, чи є правдивими описані у статті ОСОБА_6 події на Майдані ІНФОРМАЦІЯ_1, а також оприлюднити прізвища спійманих снайперів, переданих штабу Майдану, яким Відповідач керував як Комендант Майдану.

Листом від 04.02.2015 року №02/7-50 за підписом завідувача секретаріату Першого заступника Голови Верховної Ради України П. Бондаря Позивачу надано відповідь, згідно якої у заяві від 17.01.2015 року ОСОБА_2 не було вказано, про які саме конкретні факти необхідно повідомити на предмет їх правдивості, а також конкретні прізвища осіб, які, на переконання Позивача, були снайперами. Крім того, в листі зазначено, що стаття автора є його власним викладенням подій, що відбулися або могли відбутися, може містити оціночні судження, у зв'язку з чим в контексті заяви немає можливості ні підтвердити, ні спростувати правдивість описаних автором статті позицій, а також вказано, що коментування думки автора статті, на яку посилається ОСОБА_2, виходить за межі повноважень народного депутата України, у зв'язку з чим Позивачу необхідно звертатися до автора статті. Поряд з цим повідомлено, що з наведених вище підстав повідомити прізвища яких-небудь осіб є неможливим.

При цьому зі змісту списку поштових відправлень від 05.02.2015 року вбачається, що документ №02/07-50 направлено ОСОБА_2 на адресу АДРЕСА_1 05.02.2015 року.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 19, 40 Конституції України, ст. ст. 7, 15, 20 Закону України «Про звернення громадян», ст. 24 Закону України «Про статус народного депутата України», суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність бездіяльності Відповідача щодо ненадання Позивачу відповіді щодо снайперів, переданих керівництву Майдану, у зв'язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон України «Про звернення громадян» (далі - Закон) регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ст. 7 Закону звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Приписи ст. 15 Закону визначають, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження.

Пунктом 13 статті 24 Закону України «Про статус народного депутата України» передбачено, що народний депутат зобов'язаний розглядати звернення виборців відповідно до вимог та в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян».

Народний депутат розглядає всі одержані ним пропозиції, заяви та скарги виборців, узагальнює їх, за необхідності вносить відповідні пропозиції до Верховної Ради України та її органів, а також до органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

У разі необхідності народний депутат надсилає пропозиції, заяви та скарги громадян органам державної влади, органам місцевого самоврядування та їх посадовим особам, установам та організаціям, до повноважень яких входить розгляд звернень громадян чи вирішення порушених у них питань по суті. Про результати розгляду пропозицій, заяв та скарг громадян органи та посадові особи зобов'язані повідомити громадянина, від якого надійшло звернення, і народного депутата у терміни, встановлені Законом України «Про звернення громадян».

Зазначаючи про те, що відповідь на звернення Позивача від 17.01.2015 року була направлена Відповідачем засобами поштового зв'язку 05.02.2015 року, що свідчить про дотримання Парубієм А.В. вимог Закону України «Про статус народного депутата України» та Закону України «Про звернення громадян» щодо строків розгляду звернення, судом першої інстанції не було враховано наступного.

Відповідно до абз. 27 п. 2 затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року №270 Правил надання послуг поштового зв'язку розрахунковий документ - документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв'язку.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що розрахунковий документ, виданий поштовим відділенням, є доказом надання (оплати) послуг поштового зв'язку. Наведене узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, викладену в листі від 16.11.2011 року №2091/11/13-11.

Відтак, зважаючи на те, що Відповідачем не було подано розрахункового документу, що підтверджує оплату послуг поштового зв'язку, суд апеляційної інстанції не може вважати належним доказом направлення Позивачу листа від 04.02.2015 року №02/07-50 наявний у матеріалах справи список від 05.02.2015 року (а.с. 18).

При цьому судовою колегією враховується, що на викладений в ухвалі від 06.10.2015 року запит суду Київською обласною дирекцією УДППЗ «Укрпошта» листом від 27.10.2015 року №01-С-110 повідомлено, що за наданим списком виду поштових відправлень неможливо від слідкувати відправку та проходження письмової кореспонденції за відсутністю штрих-коду.

З огляду на викладене, твердження суду першої інстанції про безумовне підтвердження матеріалами справи факту направлення Позивачу відповіді 05.02.2015 року на заяву останньої від 17.01.2015 року є передчасним.

Разом з тим, судовою колегією враховується, що на виконання вимог ухвали суду від 06.10.2015 року щодо надання секретаріатом Першого заступника Голови Верховної Ради України Парубія А.В. у строк до 30.10.2015 року належним чином завірену копію журналу реєстрації вихідної кореспонденції, в якому зафіксовано вихідний номер документа №02/07-50 від 04.02.2015 року, до канцелярії суду 30.10.2015 року представником Відповідача подано лист, в якому зазначено, що оскільки у Верховній Раді України було введено електронний документообіг, надання суду копії журналу реєстрації вихідної документації не представляється можливим.

Водночас, на запит суду від 03.11.2015 року №02.3.-13/7886 про надання витягу з електронного документообігу щодо фіксації документа з вихідним №02/07-50 від 04.02.2015 року, Відповідачем 16.11.2015 року надано картку реєстрації вихідної кореспонденції, згідно якої документ з реєстраційним номером 24329 зі змістом: «відповідь громадянці ОСОБА_2 на звернення від 17.01.2015, 28.01.2015 на доручення Першого заступника Голови Верховної Ради України» було зареєстровано 04.02.2015 року №02/7-50.

За таких обставин посилання Апелянта на помилковість висновків суду першої інстанції щодо встановлення обставин своєчасного надання відповіді Парубієм А.В. на звернення Позивача колегія суддів оцінює критично, оскільки, як було зазначено вище, матеріалами справи підтверджується факт реєстрації листа від 04.02.2015 року №02/7-50 на адресу Позивача 05.02.2015 року. При цьому твердження ОСОБА_2 про ненадання Відповідачем доказів отримання Апелянтом відповіді як підстава для висновку про допущення Парубієм А.В. протиправної бездіяльності є безпідставним, оскільки положення Закону не покладають обов'язку на органи, уповноважені на розгляд звернень громадян, перевіряти факт отримання заявниками відповідей на звернення за адресою, які останні вказали у такому зверненні.

Разом з тим, судовою колегією враховується, що Позивачем після уточнення позовних вимог не ставилося питання про визнання протиправною бездіяльності Парубія А.В. щодо не розгляду звернення останньої від 17.01.2015 року, у зв'язку з чим встановлення даних обставин не тягне за собою зміну висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції про надання Парубієм А.В. обґрунтованої відповіді на звернення Позивачем та відсутності в останньому питань, що не відноситься до компетенції Відповідача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Зі змісту листа від 04.02.2015 року №02/7-50 вбачається, що до повноважень народного депутата України не входить як коментування думки автора статті, на яку посилається Позивач у зверненні від 17.01.2015 року, так і називання прізвищ спійманих снайперів, переданих штабу Майдану. Відтак, суд першої інстанції вірно зазначив, що зі змісту вказаного листа випливає здійснення аналізу обставин, викладених ОСОБА_2 у зверненні та надання обґрунтованої відповіді по його суті. Про наведене, на думку суду апеляційної інстанції, свідчить про визнання Відповідачем неможливості підтвердження чи спростування правдивості описаних автором статті подій, а також посилання на відсутність повноважень у народного депутата України називати прізвища яких-небудь осіб.

Твердження Апелянта про ненадання судом першої інстанції оцінки бездіяльності Парубія А.В. щодо ненаправлення звернення Позивача від 17.01.2015 року за належністю до відповідного органу судовою колегією оцінюється критично, оскільки ОСОБА_2 не враховано, що положення ст. 7 Закону та ст. 24 Закону України «Про статус народного депутата України» передбачать не лише обов'язок направити за належністю звернення громадянина з питань, що не належить до компетенції такого органу, а й у разі, якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, повернути його громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, зі змісту листа від 04.02.2015 року №02/7-50, надаючи відповідь Парубій А.В. зазначив, що у заяві від 17.01.2015 року Позивачем не було вказано, які саме конкретні факти останній просив повідомити на предмет їх правдивості, а також не вказано прізвища осіб, які були снайперами на переконання Позивача.

З огляду на викладене колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість наданої ОСОБА_2 відповіді листом від 04.02.2015 року №02/7-50 та відсутність з боку Відповідача бездіяльності щодо ненаправлення звернення Позивача на розгляд відповідному органові у порядку ст. 7 Закону України «Про звернення громадян».

Посилання Апелянта на розгляд звернення Відповідачем як першим заступником Голови Верховної Ради України, а не як народним депутатом України судовою колегією оцінюється критично, оскільки, як вбачається зі змісту заяви від 17.01.2015 року, остання адресована заступнику Голови Верховної Ради України, народному депутату України Андрію Парубію, тобто особі, яка має статус народного депутата України та займає при цьому адміністративну посаду Першого заступника Голови Верховної Ради України. Відтак, надання відповіді Парубієм А.В. як Першим заступником Голови Верховної Ради України з посиланням на повноваження народного депутата України є обґрунтованим, оскільки обрання особи на адміністративну посаду Першого заступника Голови Верховної Ради України не позбавляє її статусу народного депутата України.

Щодо вимоги Апелянта про постановлення окремої ухвали щодо порушення Відповідачем Закону України «Про статус народного депутата України» колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 166 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Про вжиті заходи суд повідомляється не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.

Тобто, зі змісту наведеної норми вбачається, що постановлення окремої ухвали є лише правом, а не обов'язком суду. Крім того, винесення судом окремої ухвали чинним законодавством не віднесено до переліку можливих засобів захисту порушеного права, що виключає можливість такої вимоги.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до народного депутата, Першого заступника Голови Верховної Ради України Парубія Андрія Володимировича про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, - без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає у відповідності до вимог ч. 10 ст. 183-2 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.