Справа № 2а-3418/12/1470
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 р.м.ОдесаСправа № 2а-3418/12/1470

Категорія: 9.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Зіньковський О. А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Вербицької Н.В., Кравця О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2012 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області про часткове визнання протиправним та часткове скасування податкового повідомленні-рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

22 червня 2012 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Миколаївській області Державної податкової служби, в якому просила суд визнати незаконним та скасувати податкове повідомленні-рішення від 06 лютого 2012 року № НОМЕР_1 в частині штрафних санкції в розмірі 6 096,60 грн.

Постановою від 18 грудня 2012 року, ухваленою у відкритому судовому засіданні Миколаївський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Не погоджуючись з постановою суду фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою задовольнити її адміністративний позов в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, оскільки недотримання використання режиму попереднього програмування по найменування товару не є порушенням обліку товарних запасів, а встановлення недостачі неможлива без проведення інвентаризації ТМЦ, яку податковий орган не проводив. При цьому апелянт посилається на ведення обліку товарних запасів шляхом ведення Книги обліку доходів і витрат, в порядку визначеному наказом ДПА України № 1025 від 24.12.2010 р., оскільки іншого порядку ведення обліку товарних запасів не передбачено.

Державна податкова інспекція у Центральному районі м. Миколаєва Миколаївській області Державної податкової служби, правонаступником якої є Державна податкова інспекція у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області, письмових заперечень на апеляційну скаргу не надала.

Ухвалюючи постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції встановив, що на підставі наказу на проведення фактичної перевірки від 19 січня 2012 року №29 та направлення від 23 січня 2012 року посадовими особами відповідача податкового органу проведена фактична перевірка за дотриманням порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій магазину, в якому здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 (а.с.8-10).

На підставі акту перевірки відповідач прийняв рішення про застосування штрафних санкцій № від 06.02.12р. на суму 6522,60грн. (а.с.7).

Суд першої інстанції встановив, що перевіркою (акт №0011/14/00/23/НОМЕР_2 від 23.01.12р.) встановлені наступні порушення (а.с.8-10):

- не зберігання фіскального звітного чеку в книзі обліку розрахункових операцій (340грн.);

- проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій без використання режиму попереднього програмування найменування, цін товару товарів та обліку їх кількості (85грн.);

- здійснення реалізації товарів, які не обліковані в установленому порядку (6097,60грн.), застосування штрафних санкцій за яке є предметом спору.

Перевіряючи правомірність застосування штрафних санкцій за здійснення реалізації товарів, які не обліковані в установленому порядку, суд першої інстанції встановив, що перевірка проведена податковим органом в порядку, передбаченому ст. ст. 80, 81 ПК України.

Також суд першої інстанції встановив, що позивач знаходиться на загальній системі оподаткування та здійснює роздрібну торгівлю алкогольними напоями згідно ліцензії №413970 (а.с.8-9).

Суд першої інстанції, допитавши у якості свідка ревізора інспектора Тесакова В.В., та, дослідивши акт перевірки (а.с.8-10), встановив, що позивач веде книги обліку доходів та витрат, при перевірці були наявні документи на відповідну алкогольну продукцію, але реалізація алкогольної продукції здійснювалась із застосуванням реєстратора розрахункових операцій без режиму попереднього програмування найменування, цін товарів та обліку кількості алкогольної продукції, що позбавило осіб, які проводили перевірки, можливості встановити фактичну кількість (найменування) реалізованої алкогольної продукції та її залишків (а.с.9).

Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що перевірка проведена в порядку та у спосіб передбачений ПК України, а рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 06.02.12р., в частині застосованих санкції за реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, є правомірним та таким, що відповідає приписам п. 12 ст. 3, ст. ст. 6, 9, 12 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Сторони, належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не зявились, у звязку з чим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга може бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що при проведенні фактичної перевірки позивача податковий орган, окрім іншого, встановив ведення з порушенням обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та зберігання, а саме як зазначено в акту перевірки, облік реалізованих товарів у магазині за адресою м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, 2Б, не здійснюється. За результатами відомості щодо повноти оприбуткування реалізації та фактичних залишків товарів встановлено нестача товару на суму 3 048,30 грн.

Порушення ведення обліку товарних запасів, на думку податкового органу, з чим погодився суд першої інстанції, полягає в тому, що РРО не запрограмований по найменуванню товарів, що унеможливлює здійснити контроль за кількістю реалізованих товарів.

Апеляційний суд зазначає, що позивач, як фізична особа підприємець, який перебуває на загальній системі оподаткування, зобовязаний відповідно до ст. 6 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» вести облік товарних запасів у порядку, визначеному чинним законодавством, з урахуванням особливостей, встановлених для субєктів малого підприємництва.

Відповідно до п. 177.10 ст. 177 ПК України, в редакції чинній на час проведення перевірки, фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форму Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення затверджено наказом ДПА України від 24.12.10 N 1025 "Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення". При цьому сума нереалізованих товарних запасів, сировини, матеріалів тощо на початок та на кінець звітного податкового періоду (року), яка виводиться в грошовій формі, виходячи із ціни їх придбання відображається у графах 2 та 11 вищезазначеної Книги.

Таким чином, фізичні особи - підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, не звільняються від ведення обліку товарів та товарних запасів в сумарному виразі у Книзі обліку доходів та витрат.

Апеляційний суд зазначає, що до перевірки, відповідно до акту перевірки, позивачем надана Книга обліку товарів і витрати, а сам акт не містить зауважень до повноти та правильності її ведення, також акт не містить відомостей щодо відсутності прибуткових накладених на товар, який реалізується, що спростовує висновки податкового органу про порушення ведення обліку товарних запасів.

Також апеляційний суд встановив, що оскарженим податковим повідомленням-рішенням до позивача застосовані штрафні санкції, окрім іншого передбачені ст. 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» відповідно до якої застосування фінансової санкції передбачено за реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку.

Таким чином, в акті перевірки відсутнє встановлене податковим органом порушення, а саме - реалізація товарів, які не обліковані у встановленому порядку.

Висновки податкового органу, з якими погодився суд першої інстанції, щодо реалізації позивачем товарів, які не обліковані у встановленому порядку, ґрунтується на припущеннях.

При цьому апеляційний суд зазначає про необґрунтованість доводів податкового органу щодо обовязку позивача вести Книгу обліку доходів і витрат, порядок ведення якої встановлений Постановою КМУ № 1269 від 26 вересня 2001 року, оскільки відповідно до п. 1. цього Порядку книга обліку доходів і витрат ведеться суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється згідно із законодавством з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва (у тому числі шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку), а також особами, які мають пільговий торговий патент для продажу товарів (крім підакцизних) (надання послуг) відповідно до законодавства з питань патентування деяких видів підприємницької діяльності, якщо такі особи не є платниками податку на додану вартість згідно із законодавством (далі - суб'єкти підприємницької діяльності).

В той час як в акті перевірки відсутні інформація по п. 2.2.6, тобто у позивача не передбачена наявність Свідоцтва про сплату єдиного податку, що підтверджує перебування позивача на загальній системі оподаткування.

Таким чином, апеляційний суд встановив наявність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскарженого податкового повідомлення-рішення в частині застосованих штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 6 096,60 грн.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, що призвело до порушення норм матеріального права та неправильного вирішення справ, у звязку з чим, відповідно до п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, апеляційна скарга має бути задоволена, оскаржена постанова скасована та ухвалена нова постанова про задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 94 КАС України, апеляційний суд вважає, що апелянту мають бути відшкодовані судові витрати, понесені ним при зверненні до суду першої та апеляційної інстанції у загальному розмірі 166,75 грн. (а.с. 3, 72, 82).

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 11, 69-71, 94, 195, п. 2 ч. 1 ст. 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 202, ст. ст. 207, 211, 212, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2012 року скасувати , ухвалити нову постанову.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Миколаївській області Державної податкової служби № НОМЕР_1 від 06 лютого 2012 року в частині застосованих штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 6 096,60 грн.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області (ідентифікаційний код юридичної особи: 39554010; місцезнаходження юридичної особи: 54030, Миколаївська область, місто Миколаїв, вулиця Потьомкінська, будинок 24/2) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, місцезнаходження: 54001, АДРЕСА_1), у відшкодування судових витрат 166,75 грн. (сто шістдесят шість гривень 75 коп.), за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя Н.В.Вербицька

суддя О.О.Кравець