Справа № 804/13363/15
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2015-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

13 листопада 2015 року м. Київ К/800/47766/15

Суддя Вищого адміністративного суду України Черпак Ю.К., розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Дніпропетровській області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року, позовну заяву залишено без розгляду через пропуск позивачем строку звернення до суду.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 звільнено із займаної посади відповідно до наказу Управління Національного банку України в Дніпропетровській області від 15.04.2015р. № 234-п з 20 квітня 2015 року на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату та чисельності працівників.

З позовом до суду ОСОБА_1 звернуся лише 03 вересня 2015 року.

Так, відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 31.08.2015р. ОСОБА_1 амбулаторно лікувався з 02.04.2015р. по 17.04.2015р., з 10.05.2015р. по 22.05.2015р., з 04.06.2015р. по 17.06.2015р. та з 08.07.2015р. по 22.07.2015р. Згідно з виписним епікризом, виданим на ім'я ОСОБА_2 (дружина позивача), вона перебувала в клініці з 09.07.2015р. по 11.07.2015р., у зв'язку з чим видано лікарняний лист АГС 186297 з 09.07.2015р. по 12.07.2015р. Даних, що хвора потребувала стороннього догляду, немає.

Разом з тим, позивач не перебував на лікуванні та фактично визнавався працездатною особою у квітні-травні 2015 року протягом 20 днів, у травні-червні 2015 року протягом 12 днів, у червні-липні 2015 року протягом 20 днів згідно з наданою ним до суду виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого. Однак, жодних обґрунтувань того, що саме перешкоджало йому у вказані періоди між знаходженням на амбулаторному лікуванні та з 22.07.2015р. по 03.09.2015р. звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, позивач не надав та не зазначив.

Крім того, уже у червні 2015 року він звернувся до центру зайнятості за отриманням допомоги по безробіттю та для її подальшого отримання щомісячно відвідував Центр, що додатково свідчить про наявність у ОСОБА_1 у вказаний період фізичної можливості для здійснення відповідних звернень, у тому числі, і до суду, що ним своєчасно зроблено не було.

Судові рішення мотивовані тим, що позивач пропустив місячний строк, встановлений статтею 99 КАС України, оскільки мав об'єктивну можливість звернутися до суду в період між амбулаторним лікуванням. А саме по собі перебування на амбулаторному лікуванні не може вважатися непереборною обставиною, яка унеможливлює звернення до суду, тим більше, що позивач знайшов можливість і час (червень 2015 року) звернутись до центру зайнятості та з 25.06.2015р. отримує допомогу по безробіттю, в той час, як позов до суду подано лише у вересні 2015 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судові рішення та направити справу для продовження розгляду. Зазначає, що в періоди між амбулаторним лікуванням він продовжував приймати ліки та виконувати фізичні обмеження згідно з рекомендаціями лікаря, а пересування до центру зайнятості здійснював за допомогою друзів, бо самому це робити дуже важко, що перешкоджало у пропущений період звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 213 КАС України касаційна скарга має містити обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає порушення норм матеріального чи процесуального права та як вони вплинули на правильність вирішення справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не навів підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Дніпропетровській області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.К. Черпак