Справа № 820/9229/15
Суддя: Бездітко Д.В.
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

17 листопада 2015 р. № 820/9229/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - Судді Бездітка Д.В.,

при секретарі судового засідання - Ділбарян А.О.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Гаєвської І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, визнання незаконними дій, визнання протиправною та скасування вимоги, визнання протиправним та скасування рішення ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача, Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області, в якому, з урахуванням уточнень, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.06.2015 року №, видане Індустріальною ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області, відповідно до якого донараховано податок на доходи фізичних осіб у сумі 16617,53 грн. повністю;

- визнати незаконними дії Індустріальної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки дотримання позивачем, самозайнятою особою, що провадить незалежну професійну діяльність, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_3, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 22.04.2015 року;

- визнати протиправною та скасувати вимогу Індустріальної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-002 від 08.09.2015 р. на суму 29166,68 грн., відповідно до якої донараховано єдиний внесок, повністю;

- визнати протиправним та скасувати рішення Індустріальної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області № НОМЕР_1 від 08.09.2015 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, на суму 2790,93 грн., відповідно до якого нараховані штрафні санкції, повністю.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані рішення й вимога прийняті контролюючим органом із порушенням норм матеріального права та є такими, що суперечать чинному законодавству України. Позивач вважає, що нею, як самозайнятою особою - приватним нотаріусом, в рамках та в межах чинного законодавства України, правомірно було віднесено до складу витрат, необхідних для провадження незалежної професійної діяльності, суми коштів, сплачених в період з 01.01.2011 р. по 22.04.2015 р. на закупівлю послуг з бухгалтерського обслуговування, юридичних послуг та послуг із технічного обслуговування комп'ютерної та офісної техніки.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позові та заяві про уточнення позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні. Згідно наданих до суду письмових заперечень пояснив, що контролюючий орган діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що Індустріальною об'єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку платника податків, який провадить незалежну професійну діяльність ОСОБА_3 (п.н. НОМЕР_2) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012 р. по 22.04.2015 р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 р. по 22.04.2015 р., за результатами якої складно акт від 03.06.2015 року №2397/20-36-147-17-01-11/НОМЕР_2.

Перевіряючими в акті зазначено, що ОСОБА_3 порушено:

- п.178.3 ст. 178, п.167.1. ст. 167 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI, занижено податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 7089,75 грн., в т.ч. за 2012 рік - 1720,88 грн.; за 2013 рік - 4268,60 грн., за 2014 рік - 1103,27 грн.;

- абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п.11 ст. 8, п.2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. №2464-VI, у результаті чого визначено суму єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування на загальну суму 29166,68 грн., в т.ч. за 2012 рік - 5379,72 грн.; за 2013 рік - 15892,74 грн., за 2014 рік - 7894,22 грн.

Крім того, на адресу позивача від Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області надійшов лист від 17.06.2015 року №7974/10/20-36-17-01-14 про внесення змін до акту, згідно якого результати перевірки змінено та збільшено донарахування податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 13294,03 грн. (а.с.28-36 том 1).

На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом прийняті:

- вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф - 0281720 від 03.06.2015 р.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 17.06.2015 року;

- податкове повідомлення-рішення від 17.06.2015 року №, відповідно до якого донараховано податок на доходи фізичних осіб у сумі 16617,53 грн.

Слід зазначити, що позивач скористався можливістю досудового порядку вирішення спору та за результатами розгляду скарг рішеннями ГУ ДФС у Харківській області вимога від 03.06.2015 р., рішення від 17.06.2015 року та податкове повідомлення-рішення від 17.06.2015 року залишені без змін.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подала скаргу на податкове повідомлення-рішення № від 17.06.2015 року до Державної фіскальної служби України та остання рішенням від 31.07.2015 року залишила скаргу без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін.

Також, за результатами розгляду скарги ОСОБА_3 щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.06.2015 р. №Ф-0281720 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 17.06.2015 року Державною фіскальною службою України 12.08.2015 року прийнято рішення про скасування вимоги від 03.06.2015 р., та рішення від 17.06.2015 року, вважати відкликаними з дня прийняття даного рішення, рішення за результатом розгляду первинних скарг 09.07.2015 р. №1005/Ч/20-40-10-04-14, №1003/Ч/2040-10-04-14 ГУДФС у Харківській області - скасовані, скаргу приватного нотаріуса ОСОБА_3 від 16.07.2015 р. № б/н в частині оскарження вищезазначених документів - задоволено частково, зобов'язано Індустріальну об'єднану державну податкову інспекцію м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області сформувати та направити нові вимогу про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Суд зазначає, що на виконання рішення від 12.08.215 року Державної фіскальної служби України на адресу позивача Індустріальною об'єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області направлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-002 від 08.09.2015 р. на суму 29166,68 грн. та рішення № від 08.09.2015 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 2790,93 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту акту №2397/20-36-17-01-11/НОМЕР_2 від 03.06.2015 року, зазначені вище порушення позивачем чинного законодавства України були допущені у зв'язку з неправомірним включенням до складу витрат своєї діяльності за 2011-2015 роки суми коштів, які насправді не відносяться до необхідних для провадження незалежної професійної діяльності приватного нотаріуса. Перевіряючими зазначено, що неможливо з'ясувати економічну доцільність цих робіт, позивачем при виконанні цих договорів не доведено економічну вигоду самозайнятої особи у зв'язку з отриманням даних послуг та факт використання вищезазначених послуг у приватній нотаріальній діяльності.

Суд зазначає, що відповідач, обґрунтовуючи висновки акту про безпідставне віднесення коштів до складу витрат позивача, хоч і не ставить під сумнів факту реальності надання й отримання послуг та сплати позивачем їх вартості, однак, вважає, що понесення таких витрат приватним нотаріусом не пов'язане безпосередньо зі здійсненням його професійної діяльності. При цьому відповідач посилається на Узагальнюючу податкову консультацію щодо деяких питань оподаткування фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність (приватних нотаріусів, адвокатів), затверджену наказом ДПС України №1185 від 24.12.2012 року, яка прямо не передбачає, що витрати на закупівлю послуг з бухгалтерського обслуговування, послуг технічного характеру, юридичних послуг відносяться до витрат приватного нотаріуса.

Таким чином, відповідач дійшов висновку, що у зв'язку з безпідставним включенням таких коштів до складу витрат приватним нотаріусом ОСОБА_3 було занижено сукупний чистий дохід, який є різницею між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження незалежної професійної діяльності, й таким чином було занижено базу оподаткування доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, та базу нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що в свою чергу призвело до заниження розміру податку з доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, та єдиного внеску.

Проте суд не погоджується з такими висновками контролюючого органу з огляду на наступне.

Згідно з приписами ст. 32 Закону України "Про нотаріат", приватний нотаріус сплачує податки, встановлені Податковим кодексом України.

Відповідно до п.п. 14.1.226 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, приватний нотаріус є самозайнятою особою, яка здійснює незалежну професійну нотаріальну діяльність

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою-підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Отже, приватний нотаріус (позивач) є самозайнятою особою, яка здійснює незалежну професійну нотаріальну діяльність, а тому питання справляння податків з доходів позивача та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування слід досліджувати з врахуванням даних особливостей.

Так, оподаткування доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, регламентується нормами ст.178 Податкового кодексу України.

У відповідності до п. 178.2 ст. 178 Податкового кодексу України, доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в п.167.1 ст.167 цього Кодексу.

Пунктом 178.3 статті 178 Податкового кодексу України визначено базу оподаткування при здійсненні незалежної професійної діяльності, а саме, оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності.

У даному випадку, діяльність позивача, як приватного нотаріуса, відноситься до незалежної професійної діяльності, оподатковується за ставками податку, визначеними для оподаткування доходів фізичних осіб, а база оподаткування визначається як різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження незалежної професійної діяльності приватного нотаріуса.

Окрім того, п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, в тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями, є платниками єдиного внеску.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", для осіб, які займаються незалежною професійною діяльністю (у т.ч. нотаріальною діяльністю) єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Частиною 11 п.8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" встановлено розмір єдиного внеску для осіб, які займаються незалежною професійною діяльністю (у т.ч. нотаріальною діяльністю).

Розмір єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування залежить від доходу (прибутку), отриманого від діяльності позивача, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, який є базою нарахування єдиного внеску. Тобто, базою нарахування єдиного внеску також є різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження незалежної професійної діяльності приватного нотаріуса.

Суд зазначає, що в даному спорі між сторонами відсутні розбіжності щодо порядку та способу оподаткування доходів приватного нотаріуса - позивача та порядку й способу визначення його сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, які описані вище, однак, наявні суперечності щодо можливості віднесення окремих витрат позивача до складу необхідних для провадження незалежної професійної діяльності приватного нотаріуса.

Відповідач посилається на Узагальнюючу податкову консультацію щодо деяких питань оподаткування фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність (приватних нотаріусів, адвокатів), затверджену наказом ДПС України №1185 від 24.12.2012 року, як на достатню підставу для висновку про не пов'язаність здійснених позивачем витрат із його професійною діяльністю.

В Узагальнюючій податковій консультації щодо деяких питань оподаткування фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність (приватних нотаріусів, адвокатів), затвердженій наказом ДПС України №1185 від 24.12.2012 року, дійсно дано перелік витрат, які пов'язані з організацією нотаріальної діяльності та обумовлені вимогами Закону України "Про нотаріат". Однак, як зазначено у консультації, такий перелік лише доцільно (а не обов'язково) враховувати при визначенні сукупного чистого доходу приватних нотаріусів.

Суд звертає увагу на те, що за приписами ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, згідно з яким суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суд повинен вирішувати справу, ґрунтуючись саме на нормах закону, а не листів чи консультацій державних органів, які за своїм змістом є трактуванням окремих норм чинного законодавства та не є джерелом права.

У зв'язку з чим, згадане вище роз'яснення можна брати до уваги як точку зору державних органів, а наведений у таких роз'ясненнях перелік витрат нотаріуса, на переконання суду, слід вважати орієнтовними, а не вичерпними, та такими, що носять рекомендаційних характер.

Ураховуючи наведене, суд вважає за доцільне дослідити придбані приватним нотаріусом ОСОБА_3 у 2011-2015 роках послуги з бухгалтерського обслуговування, юридичні послуги та технічного обслуговування офісної техніки з об'єктивною потребою в належній організації приватної нотаріальної діяльності, на використання таких послуг в межах своєї професійної діяльності та її необхідність взагалі.

Згідно з абз. 1 п. 178.4 ст. 178 Податкового кодексу України, фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають податкову декларацію за результатами звітного року відповідно до цього розділу у строки, передбачені для платників податку на доходи фізичних осіб.

Пунктом 178.6 Кодексу передбачено, що фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов'язані вести облік доходів і витрат від такої діяльності.

Крім того, в окремих випадках Податковим кодексом України нотаріуса зобов'язано надавати до контролюючого органу відповідні звіти з інформацією про вчинені нотаріальні дії.

Так, згідно з вимогами п.п. 165.1.29 Податкового кодексу України, нотаріус зобов'язаний повідомляти контролюючий орган у разі нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу права вимоги на депозит, норми п.п. 170.1.5. Кодексу зобов'язують нотаріуса звітувати до контролюючого органу про посвідчені договори оренди об'єктів нерухомості. Під час проведення операцій з продажу (обміну) об'єктів нерухомості між фізичними особами, а також проведення операцій з відчуження об'єктів рухомого майна, нотаріус щокварталу зобов'язаний подавати до контролюючого органу за місцем розташування свого робочого місця інформацію про такі договори, включаючи інформацію про їх вартість та суму сплаченого податку в порядку, встановленому для податкового розрахунку (п. 172.4, п. 173.4 Податкового кодексу України). Згідно з нормами п. 174.4 Податкового кодексу України, нотаріус щокварталу подає до контролюючого органу за місцем розташування свого робочого місця інформацію про видачу свідоцтв про право на спадщину та/або посвідчення договорів дарування.

Ведення обліку доходів і витрат, подання звітності слід вважати діяльністю, пов'язаною з незалежною професійною діяльністю фізичної особи (у т.ч. й приватного нотаріуса) і такою, яка випливає з факту її здійснення тому що це передбачено нормою закону.

Суд також зазначає, що діяльність приватного нотаріуса здійснюється у сфері права та з цим пов'язане надання приватним нотаріусом консультацій правового характеру, роз'яснень з питань вчинення нотаріальних дій, складання проектів угод і заяв. Окрім того, на переконання суду, для належного здійснення своїх обов'язків у даній сфері нотаріус повинен володіти достатніми знаннями й відомостями у різних галузях права, що в свою чергу вказує на можливість здійснення нотаріусом витрат на закупівлю послуг з юридичного обслуговування.

При здійсненні своєї діяльності нотаріус використовує комп'ютерну, копіювальну та іншу офісну техніку, що обумовлено Законом України "Про нотаріат", Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5, Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими Наказом міністерства юстиції України від 22.12.2010 р. №3253/5, та іншими нормативно-правовими актами, які регулюють організацію процесу нотаріальної діяльності та діяльність нотаріату в цілому.

Чинним законодавством України не встановлено будь-яких прямих заборон чи обмежень для приватного нотаріуса щодо можливості отримання від третіх осіб бухгалтерських, юридичних послуг та технічних послуг, а зважаючи на те, що такі послуги сприяють здійсненню нотаріальної діяльності, випливають з її змісту та вимог закону, які регулюють таку діяльність, їх можна відносити до таких, що пов'язані з провадженням незалежної професійної діяльності приватного нотаріуса.

Окрім того, суд зазначає, що ч. 9 ст. 24 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що приватний нотаріус вправі укладати цивільно-правові угоди, відповідно, зазначене також вказує на можливість залучення нотаріусом при здійсненні своєї діяльності (на договірних засадах) необхідних ресурсів, придбання товарів, робіт чи послуг.

Як встановлено судом з матеріалів справи, між ОСОБА_3 (в якості замовника) та ТОВ - фірма "Варіант-95" (в якості виконавця) укладено договір №8-12/О від 28.12.2012 року про надання послуг з ведення обліку(а.с.49 том 1).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, замовник дає завдання, а виконавець приймає на себе зобов'язання по наданню передбачених цим договором послуг з ведення бухгалтерського обліку результатів нотаріальної діяльності замовника.

Також позивачем було укладено з ТОВ - фірма "Варіант-95" (в якості виконавця) договір №05-Н від 29.12.2011 року на технічне обслуговування за яким виконавець надає послуги з технічного обслуговування обладнання, яке належить нотаріусу, за дорученням нотаріуса згідно умов цього договору(п. 1.1 договору)(а.с.82 том 1).

Окрім того, між позивачем та Приватним підприємством "Науково-аналітичний центр права" було укладено договір № 7Н-13 від 01.01.2013 року про надання послуг правового та технічного характеру(а.с.145-146 том 1).

У відповідності до п.1.1 договору за завданням нотаріуса фірма надає послуги нотаріусу правового та технічного характеру стосовно супроводження та забезпечення його професійної діяльності.

Разом з тим, 01.04.2010 року між позивачем та Приватним підприємством "Науково-аналітичний центр права" було укладено договір №10/04-01 про надання правової і технічної допомоги(а.с.142 том 1).

В підтвердження виконання умов за вищевказаними договорами позивачем до матеріалів справи надані копії наступних документів: акти прийому надання послуг; квитанції до прибуткового ордеру; платіжні доручення; квитанції; додаток до договору №05-Н від 29.12.2011 року; додаткові угоди до договору №10/04-01; додаток №1 про вартість виконуваних фірмою робіт за договором про надання послуг правового та технічного характеру № 7Н-13 від 01 січня 2013 р.

Беручи до уваги всі вищезазначені документи, суд вважає, що послуги з бухгалтерського та податкового обслуговування, юридичні послуги та технічне обслуговування офісного обладнання придбавалися дійсно для використання при здійсненні незалежної професійної діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_3, їх придбання обумовлювалося об'єктивною потребою в належній організації приватної нотаріальної діяльності та випливало з суті такої діяльності та законодавчих вимог щодо умов її здійснення, придбані послуги були спрямовані на вирішення конкретних питань нотаріальної діяльності позивача та споживалися з цією метою, і такі дії відповідали реальним намірам учасників даних правовідносин.

Слід вказати, що понесені позивачем витрати на оплату таких послуг, які, як уже було встановлено, мали безпосередній зв'язок з діяльністю приватного нотаріуса, слід також вважати такими, що пов'язані та необхідні для провадження відповідної незалежної професійної діяльності.

Крім того, аналогічні витрати здійснювались позивачем у попередній період діяльності і були прийняті відповідачем як належні та правомірні, що зафіксовано в акті про результати позапланової перевірки за період з 11.02.2010 р. по 31.12.2011 р. №3039/17- від 19.11.2012 року.

Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованим включення позивачем до складу витрат, пов'язаних із веденням нотаріальної діяльності, у 2011-2015 роках витрат, понесених у зв'язку з придбанням послуг з бухгалтерського обслуговування, юридичних послуг та технічного обслуговування офісного обладнання.

Наведені відповідачем доводи є необґрунтованими та спростовуються зібраними у справі доказами.

Стосовно правомірності дій відповідача щодо проведення перевірки своєчасності, достовірності та повноти нарахування єдиного соціального внеску слід зазначити наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, встановлюються Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", статтею 2 якого закріплено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов'язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Частиною другою статті 2 вказаного Закону визначено, що виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску, платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Пунктом 1.1. ст.1 Податкового кодексу України визначено, що цей кодекс регулює відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Разом з тим, відповідно до п. 1.3 цієї ж статті, Податковий кодекс України не регулює погашення зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до п.1 ст. 13 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", органи доходів і зборів мають право отримувати безоплатно від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату єдиного внеску, а також інші відомості, необхідні для виконання органами доходів і зборів функцій, передбачених цим Законом, а також проводити перевірки на підприємствах, в установах і організаціях, у фізичних осіб - підприємців бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску, достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості (зокрема письмові) з питань, що виникають під час такої перевірки.

З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку, що приватний нотаріус є фізичною особою, а в трактуванні Податкового кодексу України та Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" - самозайнятою особою, яка займається незалежною професійною діяльністю, та не є суб`єктом, що зобов'язаний надавати відомості про нарахування, обчислення і сплату єдиного внеску органам доходів і зборів та не підлягає перевірці ними з цього приводу.

Положеннями пп. 20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п. п. 75.1, 75.1.1 Податкового Кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Згідно п. 86.1 ст. 86 Податкового Кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Пунктом 86.3 ст. 86 Податкового Кодексу України акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п'яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Таким чином, дії відповідача з проведення позапланової документальної виїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності та повноти нарахування єдиного соціального внеску є неправомірними.

Щодо правомірності прийняття рішення № від 08.09.2015 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, суд встановив наступне.

Порядок нарахування і сплати фінансових санкцій з єдиного внеску визначається Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 р. №449.

Відповідно до п. 1 розділу VII вказаної Інструкції, за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов'язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Згідно п. 12 Інструкції, суми штрафів та нарахованої пені включаються до вимоги про сплату недоїмки, якщо їх застосування пов'язано з виникненням та сплатою недоїмки.

Суд звертає особливу увагу, що відповідачем рішення про застосування штрафних санкцій винесено окремим рішенням, що є порушенням вимог вказаної вище Інструкції.

Крім того, штрафні санкції розраховуються у відсотковому співвідношенні до розміру донарахованого єдиного внеску на загальнодержавне соціальне страхування, а враховуючи, що судом під час розгляду справи встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-002 від 08.09.2015 р. є незаконною, то відповідно і донарахована в рішенні № від 08.09.2015 р. сума штрафних санкцій є необґрунтованою.

За правилами частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування свого рішення покладено на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на положення ст. 71 КАС України та беручи до уваги приписи п. 4.1 ст.4 Податкового кодексу України, котрими встановлена презумпція правомірності рішень платника податків, суд доходить до висновку, що поданих суб'єктом владних повноважень доказів є явно недостатньо для висновку про правомірність спірних рішень.

З огляду на це, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 17.06.2015 року №, вимога №Ф-002 від 08.09.2015 р. та рішення № від 08.09.2015 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску підлягають скасуванню, а позовні вимоги в цій частині задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача щодо визнання протиправними податкового повідомлення-рішення від 17.06.2015 року №, вимоги №Ф-002 від 08.09.2015 р. та рішення № від 08.09.2015 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного, суд зазначає наступне.

Вимоги про визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень є однорідними позовними вимогами та передбачають один і той самий спосіб захисту прав позивача. Суд звертає увагу на те, що поняття скасування рішення передбачає, тим самим, визнання його протиправним. Отже щодо позовних вимог про визнання нечинним рішення слід відмовити, оскільки дана позовна вимога є похідною.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до положень ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Також слід звернути увагу на те, що викладена вище позиція суду відображена в рішеннях Вищого адміністративного суду України по справам №К/800/5902/14, №К/800/19206/14, №К/800/10869/13.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.86).

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень на може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 160,161,162,163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, визнання незаконними дій, визнання протиправною та скасування вимоги, визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.06.2015 року № прийняте Індустріальною об'єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області, відповідно до якого донараховано податок на доходи фізичних осіб у сумі 16617.53 грн. (шістнадцять тисяч шістсот сімнадцять гривень 53 копійки).

Визнати незаконними дії Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки дотримання ОСОБА_3 самозайнятою особою, що провадить незалежну професійну діяльність, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_3 правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 22.04.2015 року.

Скасувати вимогу Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-002 від 08.09.2015 р. на суму 29166.68 грн. (двадцять дев'ять тисяч сто шістдесят шість гривень 68 копійок), відповідно до якої донараховано єдиний внесок.

Скасувати рішення Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області № НОМЕР_1 від 08.09.2015 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, на суму 2790.93 грн. (дві тисячі сімсот дев'яносто гривень 93 копійки), відповідно до якого нараховані штрафні санкції.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 (код НОМЕР_2) сплачений при поданні позову судовий збір в розмірі 182.70 грн. (сто вісімдесят дві гривні 70 копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області (адреса: вул. Бекетова, 1 м. Харків, 61007) на користь ОСОБА_3 (код НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 1461.60 грн. (одна тисяча чотириста шістдесят одна гривня 60 копійок).

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 20 листопада 2015 року.

Суддя Д.В. Бездітко