Справа № 809/2258/15
Суддя: Кишинський М.І.
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2015 р. Справа № 809/2258/15

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кишинського М.І.

Суддів: Григорука О.Б.

ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання:ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

позивача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_4

до відповідача: Державної виконавчої служби України

про визнання дій неправомірними,визнання неправомірними та скасування постанови №5670353 від 17.09.2014 року та постанови №47150010 від 06.06.2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулася в суд з адміністративним позовом до Державної виконавчої служби України (надалі відповідач) про визнання дій неправомірними, визнання неправомірними та скасування постанови №5670353 від 17.09.2014 року та постанови №47150010 від 06.06.2015 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, 14 грудня 2007 року постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження №5670353 по виконанню виконавчого напису №1253 від 12 листопада 2007 року виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про звернення стягнення на заставне майно: нежитлову будівлю (готель "Прикарпаття"), що знаходиться в м. Коломия Івано-Франківської області по проспекті ОСОБА_6, будинок №82, загальною площею 4628,7 кв. м. житловий будинок, що знаходиться в м. Києві, узвіз Андріївський, будинок №24а, загальною площею 645,60 кв. м. та накладення арешту на все належне позивачу майно.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги, з обставин викладених в позовній заяві, підтримав в повному обсязі, просив визнати постанову протиправною та скасувати.

Представник відповідача проти адміністративного позову заперечив та пояснив суду, що оскаржувана постанова винесена відповідачем в межах Закону України «Про виконавче провадження».

Розглянувши позовну заяву, заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та зясувавши необхідні обставини у справі, суд встановив наступне.

17 вересня 2014 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішення Державної виконавчої служби України було винесено постанову № 5670353 про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору у розмірі 1 961 009,77 грн.

На підставі постанови від 17.09.2014 року, яка являється окремим виконавчим документом, 06 квітня 2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кушнір JI.B. було відкрито окреме виконавче провадження №47150010 з виконання виконавчого провадження №47150010 та стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору у розмірі 1 961 009,77 грн.

Винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішення Державної виконавчої служби України постанову № 5670353 про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору у розмірі 1 961 009,77 грн. суд вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню зважаючи на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 124 Конституції України всі судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. № 606-XIV.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 606-XIV, примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Статтею 1 названого Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на - примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - тішення).

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону № 606-XIV державний виконавець у 3- денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувану, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Відповідно до статті 28 Закону № 606-XIV, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Згідно пункту 6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору належать до певних видів відповідальності за невиконання рішення у добровільному порядку та порушення обов'язків, по покладаються на осіб, які беруть участь у виконавчому процесі.

Виконавчий збір це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його добровільного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її добровільного невиконання, виконується примусово в установленому Законом порядку шляхом накладення стягнення на заробітну плату, інші види доходів боржника чи на його майно.

В той же час, за змістом пункту 7 частини 2 статті 17 Закону України № 606-XIV постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Як вбачається з вищезазначеного, державним виконавцем було винесено постанову про стягнення з Боржника виконавчого збору, проте рішенням Подільського районного суду міста Києва від 26 лютого 2015 року по справі № 758/13941/13- ц було визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис ВКА №738094, вчинений 12 листопада 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №1253.

Ухвалою №22-ц/796/6031/2015 Апеляційного суду міста Києва від 27 травня 2015 року було залишено без змін рішення Подільського районного суду міста Києва від 26 лютого 2015 року по справі № 758/13941/13-ц.

У відповідності п. 4 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження завершуються у випадку скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Згідно ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір повертається боржникові.

У відповідності до інструкції з організації примусового виконання рішень п. 3.7.4. у разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 5, 8, 9, 11 - 13 частини першої статті 49 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа) зазначає про виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження та не пізніше наступного робочого дня після завершення такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору, про що виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Строк для самостійного виконання боржнику в такому випадку не надається. До виконання постанови про стягнення виконавчого збору не застосовуються положення статті 21 Закону.

Однак дана інструкція не передбачає у випадку визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконання з подальшого стягнення виконавчого збору.

З урахуванням даного, суд вважає що дії державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору є незаконним, у зв'язку із чим позивач у відповідності до листа № 15/06-1 від 05.06.2015 року повідомив державного виконавця про обов'язкову обставину, щодо завершення виконавчого провадження.

Однак на момент подання позову до суду виконавче провадження тривало.

Відповідно до частини першої статті 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною четвертою статті 82 Закону України № 606-XIV встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Зважаючи на те, що 27 травня 2015 року Апеляційний суд м. Києва своєю ухвалою залишено в силі рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року по справі № 758/13941/13-ц яким було визнано виконавчий напис 1253 від 12 листопада 2007 року виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про звернення стягнення на заставне майно: нежитлову будівлю (готель "Прикарпаття"), що знаходиться в м. Коломия Івано-Франківської області по проспекті ОСОБА_6, будинок №82, загальною площею 4628,7 кв. м. житловий будинок, що знаходиться в м. Києві, узвіз Андріївський, будинок №24а, загальною площею 645,60 кв. м. таким що не підлягає виконанню, виконавче провадження проводилося на підставі незаконно виданого виконавчого документи.

Таким чином з 27.05.2015 року з моменту вступу в закону силу рішення Подільського районного суду м. Києва по справі № 758/13941/13-ц, позивач дізнався про порушення свого права.

Позовна заява подана через відділення почтового зв'язку 06.06.2015 року, з чого вбачається що строк на звернення до суду з позовною заявою не пропущений.

Частина п'ята статті 82 Закону України № 606-XIV визначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час виконання виконавчих написів нотаріуса.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити повністю.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИЛА:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії державного виконавця, щодо стягнення виконавчого збору на підставі постанови №5670353 від 17 вересня 2014 року про стягнення виконавчого збору.

Визнати протиправною та скасувати постанову №47150010 від 06 червня 2015 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови №5670353 від 17.09.2014 року.

Визнати протиправною та скасувати постанову №5670353 від 17 вересня 2014 року про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Кишинський М.І.

Судді: Григорук О.Б.

ОСОБА_1

Постанова буде складена в повному обсязі 05.11.2015.