Справа № 263/12137/15-а
Суддя: Папаценко П. І.
Дата ухвалення: 2015-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/263/316/2015
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 листопада 2015 року Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Папаценко П.І., при секретарі Масюк М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Маріуполі справу адміністративної юрисдикції за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції, третя особа: Управління Пенсійного фонду України в ОСОБА_2 районі м.Маріуполя про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В:

7.10.2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. Вона має статус «Діти війни», знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в ОСОБА_2 районі м.Маріуполя та отримує пенсію за віком. 8.08.2015 року нею отриманий Виконавчий лист №2-15073/2010 від 25.08.2010 року про зобовязання Управління Пенсійного фонду України в ОСОБА_2 районі м.Маріуполя здійснити позивачу нарахування та виплату щомісячної доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком в період з 9.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року та з 1.01.2009 року у відповідності до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням фактично виплачених сум. На підставі наданого виконавчого листа відповідачем було відкрите виконавче провадження. 28.09.2015 року позивач поштою отримав постанову відповідача від 11.09.2015 року про закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документу. Своє рішення відповідач мотивував тим, що виплати було зроблено у повному обсязі, але це не відповідає дійсності. З 1.11.2011 року Управління Пенсійного фонду України в ОСОБА_2 районі м.Маріуполя частково виконує рішення суду, замість щомісячної доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, нараховує та виплачує допомогу у розмірі 7%. Враховуючи наведені обставини дії відповідача щодо закінчення виконавчого провадження є неправомірними, тому постанову слід скасувати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні, оскільки на теперішній час її матеріальне становище вкрай незадовільне, вона потребує матеріальної допомоги, саме у виплаті щомісячної доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Щодо нарахування та виплати щомісячної доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком в період з 9.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року та з 1.01.2009 року до 1.11.2011 року у неї претензій не має, оскільки допомога сплачувалась у відповідності з вимогами рішення суду та виконавчого листа. Залишились претензії по виплатам доплати до пенсії саме з 1.11.2011 року.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 відділу виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції позовні вимоги не визнав, в задоволенні позову просив відмовити. Вказав, що 26.08.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-15073/2010 від 25.08.2010 року, виданого Жовтневим районним судом м.Маріуполя 8.08.2015 року про зобовязання Управління Пенсійного фонду України в ОСОБА_2 районі м.Маріуполя здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату щомісячної доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 9.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року та з 1.01.2009 року, з урахуванням фактично здійснених виплат, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням фактично виплачених сум. 4.09.2015 року на адресу ОСОБА_2 відділу ДВС надійшов лист УПФУ в ОСОБА_2 районі м.Маріуполя про виконання рішення суду щодо нарахування позивачу надбавки. Враховуючи зазначене, 11.09.2015 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Представник третьої особи Управління Пенсійного фонду України в ОСОБА_2 районі м.Маріуполя в судовому засіданні просив відмовити позивачу в задоволенні вимог, оскільки позивачу ОСОБА_1 здійснене нарахування та виплата щомісячної доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком в період з 9.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року та з 1.01.2009 року до 1.11.2011 року. Починаючи з 1.11.2011 року виплата позивачу щомісячної доплати до пенсії, як і всім пенсіонерам України, що мають статус «Діти війни», здійснюється у розмірі 7%, що відповідає вимогам діючого законодавства України.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто, протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя у справі №2/15073/2010 від 25.08.2010 року Управління Пенсійного фонду України в ОСОБА_2 районі м.Маріуполя зобовязане здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату щомісячної доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 9.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року та з 1.01.2009 року, з урахуванням фактично здійснених виплат, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням фактично виплачених сум.

Сторонами не заперечується, що Управлінням Пенсійного фонду України в ОСОБА_2 районі м.Маріуполя проведено перерахунок та виплата ОСОБА_1 доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за періоди з 9.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року та з 1.01.2009 року по 31.10.2011 року. За вказаний період позивач ОСОБА_1 не має претензій щодо розміру виплати доплати.

Одночасно сторонами визнається, не заперечується та обставина, що з 1.11.2011 року ОСОБА_1 виплачується щомісячна доплата до пенсії у розмірі 7%, з якою позивач не згодна.

Дана обставина встановлена також розпорядженнями, з цього приводу, Управління Пенсійного фонду України в ОСОБА_2 районі м.Маріуполя дослідженими у судовому засіданні.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 5.08.2015 року ОСОБА_1 поновлено строк для предявлення виконавчого документу у справі №2-15073/2010 до виконання, виданого Жовтневим районним судом м.Маріуполя 8.06.2015 року про зобовязання здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату щомісячної доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 9.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року та з 1.01.2009 року, з урахуванням фактично здійснених виплат, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням фактично виплачених сум.

26.08.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-15073/2010 від 25.08.2010 року, виданого Жовтневим районним судом м.Маріуполя 8.08.2015 року.

4.09.2015 року на адресу ОСОБА_2 відділу ДВС надійшов лист УПФУ в ОСОБА_2 районі м.Маріуполя про виконання рішення суду щодо нарахування позивачу надбавки за статус «дитини війни» у відповідності до рішення суду по справі №2-15073/2010.

11.09.2015 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення вказаного виконавчого провадження у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого постановою правління ПФУ від 30 квітня 2002 року № 8-2 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21 травня 2002 року за № 442/6730, чинного на час виникнення спірних відносин; далі - Положення), управління ПФУ у районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах (далі - Управління) є органами ПФУ, підпорядкованими відповідно головним управлінням ПФУ в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів ПФУ.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2.1 та підпункту 2 пункту 2.2 Положення основним завданням Управління, крім іншого, є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів ПФУ та інших джерел, визначених законодавством. Управління відповідно до покладених на нього завдань планує доходи та видатки коштів ПФУ в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету ПФУ.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Управлінням Пенсійного фонду України в ОСОБА_2 районі м.Маріуполя вчинило дії, які були покладені на нього судовим рішенням, і які входять до його повноважень, перерахувало ОСОБА_1 доплату до пенсії, як дитині війни, та повідомило державного виконавця про їх виконання.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансування витрат, повязаних з реалізацією цих законів, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з ч. 1,2 ст. 23 Бюджетного Кодексу України, будь які бюджетні зобовязанні та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України».

Виплата доплати до пенсії ОСОБА_1, здійснюється з Державного бюджету відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 28.11.2011року №1381, яким встановлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії підвищення, встановлене статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», провадиться у розмірі 7 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність.

Конституційний Суд України своїм рішенням від 25.01.2012 року №3-рп/2-12 по справі №1-11/2012 підтвердив правомірність обчислення підвищення до пенсії в розмірах, визначеними постановами Кабінету Міністрів України.

При розгляді даної справи судом враховано правовий висновок ВСУ у постанові від 19 травня 2015 року №667/4594/14-а щодо невиконання судових рішень в якій зазначено, що відсутність відповідного фінансового забезпечення може вважатися поважною причиною невиконання судового рішення.

Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у рішеннях Європейського суду з прав людини.

Так, Європейським судом з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі Ейрі проти Ірландії констатовано, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено у рішенні суду у справі Кйартан Асмундсон проти Ісландії від 12 жовтня 2004 року.

У рішеннях Європейського суду з прав людини в справі Аррас та інші проти Італії від 14 лютого 2012 року, Сухобоков проти Росії від 13 квітня 2006 року зазначено, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому.

Подібне зазначене у справі Великода проти України, крім того у рішенні Європейського суду з прав людини зазначено, що суд також не може дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції.

Згідно вищевказаного рішення Європейського суду з прав людини, зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансовими труднощами, з якими зіткнулась держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою. Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

Таким чином, Європейський суд з прав людини зазначив, що дія судового рішення, яким встановлено розмір пенсії, припиняється, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати, було внесено зміни.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів належними та допустимими доказами правомірність оскаржуваного рішення.

Водночас, докази подані позивачем, не підтверджують обставини, на які вона посилається в обґрунтування позовних вимог та були спростовані доводами відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України щодо спірних правових відносин, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимога позивача про скасування постанови від 11.09.2015 року про закінчення виконавчого провадження є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Оскільки суд прийшов до такого висновку немає потреби в обґрунтуванні питання щодо поновленню позивачу строку звернення до суду з адміністративним позовом , вважаючи, що таке звернення мало місце в межах встановленого строку.

Відповідно до частини другої статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - субєкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Оскільки спір вирішено на користь субєкта владних повноважень, доказів понесення ним витрат, повязаних з розглядом справи суду не надано, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 86, 94, 128, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції, третя особа: Управління Пенсійного фонду України в ОСОБА_2 районі м.Маріуполя про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м.Маріуполя протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя: П.І. Папаценко