Справа № 813/5391/15
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 року Справа № 813/5391/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючий суддя Грень Н.М.,

секретар судового засідання Кіщак К.В.,

позивач ОСОБА_1,

представник відповідача Сидор О.Б.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправною відмову, зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з вимогами:

- визнати протиправною відмову Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №16/Г-2495 від 19.08.2015 року у наданні ОСОБА_1 статусу ветерана органів внутрішніх справ;

- зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області визнати ОСОБА_1 ветераном органів внутрішніх справ на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він, відповідно до ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», набув право на присвоєння звання «Ветеран органів внутрішніх справ України», так як його вислуга років роботи в міліції становить 26 років 00 місяців 01 день у календарному та 28 років 10 місяців 05 днів у пільговому обчисленні. Проте, відповідач протиправно відмовив йому у наданні вказаного статусу, видачі посвідчення і вручення нагрудного знака, із посиланням на те, що період навчання до вислуги років в органах внутрішніх справ зарахуванню не підлягає. Крім того, зазначив, що він відповідає усім вимогам які є передумовою набуття статусу ветерана органів внутрішніх справ передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», за час служби неодноразово заохочувався керівництвом підрозділів та МВС.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти адміністративного позову заперечив з підстав аналогічних, викладеним у письмових запереченнях долучених до матеріалів справи. Зокрема зазначив, що служба в Збройних силах з 28.10.1983 року по 10.06.1985 року та час навчання відповідача у Дрогобицькому державному педагогічному інституті ім. І. Франка з 01.09.1979 року по 24.06.1984 року враховується до вислуги років лише для призначення пенсії, однак, цей період не враховується до часу проходження служби в органах внутрішніх справ, який необхідний для визнання позивача ветераном органів внутрішніх справ. З урахуванням викладеного, вислуга років ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ становить 22 роки 5 місяців та 11 днів та не є достатньою для набуття статусу «Ветеран органів внутрішніх справ». Відтак, просив у його задоволенні відмовити.

Суд, заслухав пояснення представників сторін, з'ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, а також ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідив докази у справі, та встановив наступне.

З матеріалів справи встановлено, що з 01 вересня 1979 року по 24 червня 1984 року позивач навчався в Дрогобицькому педагогічному інституті, з 28 жовтня 1983 року по 10 червня 198 року проходив службу в Збройних Силах та у період із 01 липня 1990 року по 24 грудня 2012 року проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Позивач зазначив, що за час служби в органах внутрішніх справ неодноразово заохочувався керівництвом підрозділів та МВС, в грудні 1999 року останньому достроково присвоєне чергове спеціальне звання «підполковник міліції», в грудні 2008 року та червні 2009 року нагороджений грамотами МВС України, крім того, нагороджений відомчими нагородами МВС України, а саме: медалями «За сумлінну службу» ІІІ, ІІ, І ступенів, медалями « 10 років МВС України» , « 15 років МВС України», нагрудними знаками «За відзнаку в службі» ІІ та І ступенів.

Наказом МВС України від 24 грудня 2012 року №441 о/с підполковника міліції ОСОБА_1, заступника начальника відділу - начальника штабу Франківського районного відділу ЛМУ ГУМВС звільнено з органів внутрішніх справ у відставку за п.65 "а" (за віком).

Згідно вказаного наказу та наказу №24о/с від 31.01.2013 року у часткову зміну до наказу ГУМВС від 24.12.2012 року №441о/с, вислуга років позивача на день звільнення складала у календарному обчисленні - 26 років 00 місяців 01 день, у пільговому обчисленні - 28 років 10 місяців 05 днів.

Позивач 06.08.2015 року звернувся до відповідача із заявою, в якій просив надати йому статус ветерана органів внутрішніх справ (а.с.10). В обґрунтування підстав для надання статусу ветеран органів зіслався на наказ від 24 грудня 2012 року № 441 о/с.

Листом від 19.08.2015 року № 16/Г-2495 відповідач повідомив позивача, що так як відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» час навчання в вищому навчальному закладі до служби в органах внутрішніх справ не зараховується, тому правові підстави для надання ОСОБА_1 статусу ветерана органів внутрішніх справ відсутні.

Не погодившись із отриманою відмовою, позивач звернувся із даним позовом до суду.

При вирішенні спору суд враховує наступне.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», ветеранами органів внутрішніх справ, визнаються громадяни України, які бездоганно прослужили в органах внутрішніх справ 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД.

Суд критично оцінює доводи відповідача, що час навчання позивача у Дрогобицькому державному педагогічному інституті ім. Івана Франка (01 рік 10 місяців 26 днів) включається лише до періоду часу, який зараховується до вислуги років для призначення пенсії, а тому не може бути зарахований до часу проходження служби в органах внутрішніх справ виходячи з наступного.

Закон України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», застосовуючи поняття «календарна» та «пільгова» вислуга років, не визначає їх зміст та порядок обчислення.

За таких умов вказані поняття мають застосовуватися у значенні, що визначені іншими законами України, що регулюють спільну сферу правовідносин - соціальний захист громадян, що звільнені, зокрема, з органів внутрішніх справ.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до вислуги років особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Водночас відповідач, зіславшись на норми Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зазначив, що період навчання може зараховуватися особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ до вислуги років виключно в цілях призначення пенсії.

Суд не погоджується із таким висновком, оскільки вказаний Закон передбачаючи зарахування періоду навчання до вислуги років при призначенні пенсії, не містить норм, які б забороняли враховувати особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ до вислуги років період навчання в інших цілях.

Тому застосовуючи аналогію Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відповідач міг поширити передбачені Законом правила обчислення вислуги років на інші правовідносини (в тому числі ті, які виникають при визначенні вислуги років ветеранам органів внутрішніх справ), а не робити висновок про те, що період навчання не може зараховуватися особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ до вислуги років в цілях надання статусу «ветеран органів внутрішніх справ».

Згідно з ч. 1-2 ст. 10 «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», ветеранам органів внутрішніх справ вручаються посвідчення та нагрудні знаки.

Зразки посвідчень, нагрудних знаків та порядок їх виготовлення і вручення визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран органів внутрішніх справ» № 742 від 01.06.2002 р. дію «Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999р. № 1601, поширено на видачу посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран органів внутрішніх справ».

Відповідно до п. 3 «Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 р. №1601, підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби» є один з таких документів:

- наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку;

- довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності I чи II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов'язаних з виконанням обов'язків військової служби;

- посвідчення про нагородження медаллю «Ветеран Вооруженных Сил СССР».

Відтак, в контексті підстав звернення позивача з метою оформлення статусу «Ветеран органів внутрішніх справ», достатньою підставою для надання такого статусу є наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку (висновок узгоджується із практикою Вищого адміністративного суду України зокрема у справі № К/800/56389/14 ухвала від 26.03.2015 року).

Згідно витягу з наказу ГУМВС України у Львівській області від 24.12.2012 року № 441 о/с та витягу з наказу № 24о/с від 31.01.2013 року у часткову зміну до наказу ГУМВС від 24.12.2012 року №441о/с , вислуга років ОСОБА_1 у календарному обчисленні становить 26 років 00 місяців 01 день, а у пільговому обчисленні становить 28 років 10 місяців 05 днів. Зазначений наказ є чинним.

Тому, відповідно до вказаного Порядку № 1601 відповідач зобов'язаний надати позивачу статус «Ветеран органів внутрішніх справ» на підставі наказу УМВС України у Львівській області від 24.12.2012 року № 441 о/с та №24 о/с від 31.01.2013 року, в яких чітко визначено строк служби позивача, який в силу п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» є достатнім для набуття оспорюваного статусу.

Визначаючись щодо способів захисту порушених прав позивача, суд зазначає, що позивач у позовній заяві просив визнати незаконним рішення ГУ МВС України у Львівській області №16/Г-2495 від 19.08.2015 року про відмову в задоволенні заяви про визнання позивача ветераном органів внутрішніх справ України. Однак, вказаний лист про відмову у задоволенні заяви про визнання позивача ветераном органів внутрішніх справ №16/Г-2495 від 19.08.2015 року за своєю правовою природою не є рішенням суб'єкта владних повноважень.

Відтак, суд звертає увагу, що Закон України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» не передбачає прийняття рішень за наслідками розгляду заяв про надання, в тому числі, статусу «Ветеран органів внутрішніх справ України». Статтею 10 вказаного Закону та нормами Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 р. № 1601 (дію якого поширено на порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран органів внутрішніх справ») передбачено, що факт визнання особи ветераном органів внутрішніх справ полягає у видачі посвідчення, яке підтверджує набутий статус, а не прийнятті рішень.

Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправною відмови відповідача від 19 серпня 2015 року № 16/Г-2495 у наданні ОСОБА_1 статусу ветерана органів внутрішніх справ та зобов'язання відповідача визнати ОСОБА_1 ветераном органів внутрішніх справ на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки у даній справі оспорюється рішення прийняте відповідачем, суб'єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч. 3 ст.2 КАС України, перевіряє чи прийняте (вчинене) воно: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскільки сукупність вищенаведених встановлених судом обставин підтверджено належними та допустимими доказами, це дає суду підстави визнати позовні вимоги обґрунтованими, доведеними матеріалами справи, і такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки позивачем документально підтверджено сплату судового збору в сумі 73,08 грн., такий відповідно до ст. 94 КАС України слід стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

Керуючись ст. ст. 7-14, 17-20, 69-71, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною відмову Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №16/Г-2495 від 19.08.2015 року у наданні ОСОБА_1 статусу ветерана органів внутрішніх справ;

3. Зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області визнати ОСОБА_1 ветераном органів внутрішніх справ на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (), за рахунок бюджетних асигнувань, судовий збір в сумі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя Грень Н.М.

Повний текст постанови складено та підписано 19.11.2015 року.