Справа № 819/2335/13-а
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2015 року м. Київ К/800/66544/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач), Заїки М.М., Олексієнка М.М.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи за позовом суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі (далі - Управління ПФУ) про скасування рішення про застосування фінансових санкцій,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2013 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2013 року, яку залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2014 року, позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано рішення відповідача від 26.09.2013 року: №2078, №2079, №2080.

В касаційній скарзі Управління ПФУ, посилаючись на порушення судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення цих судів і прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рішеннями Управління ПФУ від 26.09.2013 року № № 2078, 2079, 2080, які є предметом оскарження, до позивача застосовані фінансові санкції на підставі пункту 5 частини дев'ятої статті 106 Закону № 1058-ІV за несвоєчасне подання відомостей про застраховану особу до системи персоніфікованого обліку за період 2004-2006 роки.

Згідно п.5 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, яка діяла до 1 січня 2011 року, далі - Закон №1058-IV) застосування виконавчими органами ПФУ до страховиків за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою або подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку та іншої звітності, передбаченої законодавством, до територіальних органів ПФУ фінансових санкцій, а саме накладення штрафу у встановленому розмірі.

Проте, з набранням чинності з 1 січня 2011 року Законом № 2464-VI вище згадана норма матеріального права із закону була виключена.

Разом з тим абзацом 5 пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI передбачено, що стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.

Відповідно до абзацу 6 цього ж пункту встановлено, що на період до повного стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Наведене правило щодо збереження порядку стягнення та контрольних функцій фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, передбачених законодавством, чинним до 1 січня 2011 року, поширюється лише на заборгованість зі сплати страхових внесків та сум штрафних санкцій, які були нараховані та/або не сплачені до зазначеної дати. Питання ж відповідальності страховиків, не пов'язані із такою заборгованістю, знаходяться поза межами регулювання, зокрема, Закону № 1058-ІV та абзаців п'ятого, шостого пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI.

Таким чином, нарахування після 1 січня 2011 року УПФ на підставі пункту 5 частини дев'ятої статті 106 Закону № 1058-ІV штрафних санкцій за несвоєчасне подання звітності, граничний строк подання якої настав до цієї дати, є протиправним.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду України була викладена у постанові від від 04 червня 2013 року, справа №21-170а13.

Наведені обставини були правильно враховані судами першої та апеляційної інстанцій, які прийняли законні рішення про задоволення позову.

Доводи касаційної скарги зроблених судами попередніх інстанцій висновків не спростовують, а тому підстав для скасування чи зміни оскаржених судових рішень не вбачається.

Керуючись статтями 220, 220-1, 222, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

С у д д і : В.І. Бутенко

М.М. Заїка

М.М. Олексієнко