Справа № 814/2683/13-а
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/2683/13-а

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Кравця О.О., Яковлева Ю.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 липня 2013 року в справі за адміністративним позовом Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до публічного акціонерного товариства «Чорноморський суднобудівний завод» про стягнення адміністративно-господарських санкції за невиконання у 2012 році нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів подало апеляційну скаргу на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 липня 2013 року, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Постановою від 01 липня 2013 року, ухваленою в порядку письмового провадження, Миколаївський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні адміністративного позову Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до публічного акціонерного товариства «Чорноморський суднобудівний завод» про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання у 2012 році нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, в розмірі 65 106,5 грн., та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі - 742,14 грн.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, оскільки у 2012 році у відповідача замість 73 інвалідів працювало тільки 71 інвалід, що не відповідає нормативу, встановленому ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи адміністративного позову, що призвело до порушення норм матеріального права та неправильного вирішення справи. При цьому апелянт посилається на те, що створення робочих місць для інвалідів та подання звітів до центру зайнятості не є достатніми заходами позивача для працевлаштування інвалідів на підприємстві.

ПАТ «Чорноморський суднобудівний завод» надало письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, з посиланням на дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову - без змін.

Ухвалюючи постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції встановив, що ПАТ «Чорноморський суднобудівний завод» використовує найману працю і в порядку ст. 19 Закону України «Про основні соціальної захищеності інвалідів Україні» йому встановлено норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу, що становить для позивача 73 робочих місця.

Суд першої інстанції встановив, що у 2012 році на підприємстві відповідача було зайнято інвалідами 71 робоче місце (а.с.7), а до Миколаївського обласного центру зайнятості протягом року подавались звіти форми № 3-ПН про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів (а.с.9-35).

З посиланням на приписи ч. 3 ст. 18, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», ч. 4 ст. 20 Закону України «Про зайнятість населення» від 01.03.1991 р. № 803-ХІІ (чинного у 2012 році), враховуючи наявність поданих позивачем звітів за формою № 3-ПН до районного центру зайнятості про наявність вакансій для інвалідів, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач належним чином не довів, що підприємство не виконало норматив по працевлаштуванню інвалідів у 2012 році.

При цьому суд першої інстанції послався на те, що виконання підприємствами, установами, та організаціями зобов'язань щодо працевлаштування інвалідів в першу чергу пов'язується із створенням робочих місць відповідно до встановленого нормативу та інформуванням центру зайнятості про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) в порядку та строки, передбаченому законодавством, у зв'язку з чим відповідачем вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, а відтак не може відповідати за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності. Крім того, чинним законодавством не встановлений обов'язок підприємства займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Суд першої інстанції відхилив посилання позивача щодо не подання підприємством звіту про наявність вакансій за жовтень 2012 року, як на підставу порушення підприємством вимог законодавства, оскільки відсутні докази, що на цей період на підприємстві не працювала необхідна кількість інвалідів.

Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2012 рік створено 73 робочих місць на яких можуть працевлаштовуватись інваліди, з яких на 71 робочому місці працювали інваліди, що сторонами не заперечується (а.с. 8).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про виконання відповідачем обов'язку по створенню робочих місць для інвалідів та вжиття передбачених чинним законодавством заходів по забезпеченню працевлаштування інвалідів, що підтверджено матеріалами справи: звітами до центру зайнятості про наявність вакансій, на яких можуть бути працевлаштовані інваліди протягом 2012 року з метою вирішення питань працевлаштування інвалідів (а.с. 9-35, 76-103), та листом Заводського районного центру зайнятості (а.с. 75).

При цьому апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо неналежності доказів - звітів форми №3-ПН, оскільки звіти відповідають вимогам наказу Міністерства праці та соціальної політики України «Про затвердження форм звітності та інструкції щодо їх заповнення» від 19 грудня 2005 року № 420, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України, 21.12.2005 р. за № 1534/11814, чинного у 2012 році.

Верховним Судом України в постанові від 22 грудня 2009 року (№ ЄДРСР 7417998), та від 02 лютого 2010 року у справі № 21-1982во09, висловлена правова позиція з аналогічних правовідносин, відповідно до якої обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування.

Апеляційний суд не приймає доводи апелянта, про те що відповідач не вичерпав всіх заходів щодо працевлаштування інвалідів, оскільки апелянт не зазначив, які саме заходи був зобов'язаний відповідач здійснити та на підставі яких норм закону.

У зв'язку з тим, що у діях відповідача відсутній склад правопорушення, на нього не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження товариства інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржена постанова - без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 11, 69-71, 195, п. 1 ч. 1 ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, 212, 2442, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 липня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя С.Д Домусчі

суддя О.О.Кравець

суддя Ю.В.Яковлев