Справа № 803/1304/15-а
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2015-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року Справа № 803/1304/15-a

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мачульського В.В.,

при секретарі судового засідання Масюк Г.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Сорочук М.Ю.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області про визнання протиправним та скасування наказу про призначення на посаду та скасування наказу в частині формулювання підстави звільнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області (далі ГУ МВС України у Луганській області, відповідач) про скасування наказу № 83 о/с від 10.03.2015 року в частині формулювання підстави його звільнення за п.63 «і» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з липня 2014 року він проходив службу на посаді міліціонера взводу № 1 роти № 3 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1» ГУ МВС України у Луганській області. Наказом № 83 о/с від 10.03.2015 року його було звільнено з органів внутрішніх справ України у запас Збройних Сил України на підставі п. 63 «і» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у зв`язку з не проходженням випробування в період іспитового строку.

Вважає, що таке формулювання підстави його звільнення не відповідає дійсності, та підлягає зміненню, оскільки керівництво батальйону допускало в своїй діяльності грубі порушення законодавства про службу в органах внутрішніх справ, про що повідомлялись командир батальйону так і начальник Управління ГУ МВС України у Луганській області. В зв`язку з чим почалися переслідування службовців батальйону і він вирішив звільнитися з органів внутрішніх справ за власним бажанням подавши 21.02.2015 року рапорт начальнику ГУ МВС України у Луганській області. 03.03.2015 року та 07.03.2015 року повторно подавав рапорти про звільнення його зі служби за власним бажанням у зв`язку з наявністю поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків, а саме упереджене ставлення до нього та його колег з боку начальника забезпечення, зброяра, начальника штабу, однак наказом № 83 о/с від 10.03.2015 року його було звільнено зі служби у зв`язку з не проходженням випробування в період іспитового строку.

Просить суд скасувати наказ № 83 о/с від 10.03.2015 року в частині його звільнення та змінити підстави формулювання звільнення з п. 63 «і» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (у зв`язку з не проходженням випробування в період іспитового строку) і вважати його звільненим на підставі п. 63 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за власним бажанням).

В судовому засіданні позивач збільшив позовні вимоги та просить суд визнати протиправним та скасувати наказ №211 о/с від 25.07.2014 року, оскільки колишньому працівнику міліції не може встановлюватись іспитовий строк при прийомі на роботу в органи внутрішніх справ.

В судовому засіданні позивач та представник позивача кожен зокрема позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві та наданих в судовому засіданні поясненнях. Просять суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутності (а.с.113). В наданих до суду письмових запереченнях позов не визнав повністю посилається на те, що позивач на законних підставах був звільнений з органів внутрішніх справ на підставі п.64 «і» Положення у зв`язку з не проходженням випробування в період іспитового строку. Просить суд відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог (а.с.119-120).

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 ч. 1 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів.

Згідно ст. 17 ч. 1 КАС України компетенція адміністративних судів поширюються на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктами владних повноважень щодо його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дії чи бездіяльності.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 23.07.2014 року по 10.03.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справа на посаді міліціонера взводу №2 роти патрульної служби міліції особового призначення «Луганськ-1» ГУ МВС Луганської області та взводу № 1 роти № 3 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1» ГУ МВС України у Луганській області, дана обставина підтверджується витягами з наказів №211 о/ від 25.07.2015 року та № 83 о/с від 10.03.2015 року (а.с.5,129).

У складі батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1» ГУ МВС України у Луганській області позивач виконував завдання в зоні проведення АТО відповідно до наказів №211 о/с від 25.07.2014 року та № 1428 від 08.08.2014 року, дана обставина підтверджується довідкою ГУ МВС України у Луганській області № в/ч-671 від 22.10.2014 року (а.с.6).

Відповідно до наказу ГУ МВС України у Луганській області №211 о/ від 25.07.2014 року старшина міліції ОСОБА_1 був призначений на посаду міліціонера взводу №2 роти патрульної служби міліції особового призначення «Луганськ-1» ГУ МВС Луганської області з іспитовим строком на 1 рік (а.с.141-144).

10.03.2015 року наказом Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області № 83 о/с від 10.03.2015 року ОСОБА_1 було звільнено з органів внутрішніх справ на підставі п. 63 «і» (у зв`язку з не проходженням випробування в період іспитового строку) (а.с.34)

Надаючи правову оцінку оскаржуваним наказам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про міліцію» Порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Спірні правовідносини регулюються Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114 (далі Положення).

Як вже зазначалось судом, наказом начальника ГУ МВС України у Луганській області №211 о/с від 25.07.2014 року старшина міліції ОСОБА_1 був призначений на посаду міліціонера взводу №2 роти патрульної служби міліції особового призначення «Луганськ-1» ГУ МВС Луганської області з іспитовим строком на 1 рік (а.с.141-144).

Суд вважає помилковим твердження представника позивача та його представника про те, що до нього, як колишнього працівника міліції не повинен був встановлюватись іспитовий строк, оскільки пунктом 3 Положення передбачено, що на службу в органи внутрішніх справ приймаються на добровільних засадах особи, які досягли 18-річного віку (крім випадків, встановлених законодавством), здатні за особистими якостями, освітою і станом здоров`я виконувати покладені на них обов`язки. Під час прийняття на службу може бути встановлено іспитовий строк тривалістю до одного року. Особливості проходження служби в період іспитового строку визначаються МВС.

Аналогічні за змістом положення містяться й у статті 17 Закону України «Про міліцію» (чинного на час виникнення спірних правовідносин).

Отже, вищевказаним Положенням чітко регламентовано, що під час прийняття на службу в органи внутрішніх справ може бути встановлено іспитовий строк тривалістю до одного року, щоб перевірити відповідність працівника дорученій роботі.

Дане Положення допускає можливість установлювати під час прийому на роботу в органи внутрішніх справ умови про випробування. Це означає, що протягом певного строку працівник виконуватиме відповідні трудові обов`язки, а роботодавець - ГУ МВС Луганської області оцінюватиме якість їх виконання.

Суд звертає увагу на те, що Законом України «Про міліцію» та Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ не визначено, що особам, які в свій час проходили службу в органах внутрішніх справ іспитовий строк при повторному прийомі на службу не встановлюється.

Суд не приймає до уваги посилання позивача та його представника на те, що з витягу наказу №211 о/с від 23.07.2014 року (а.с.129) наявної в позивача вбачається, що старшина міліції ОСОБА_1 був призначений на посаду міліціонера взводу №2 роти патрульної служби міліції особового призначення «Луганськ-1» ГУ МВС Луганської області без іспитового строку, оскільки з представленої відповідачем всієї копії наказу по особовому складу ГУ МВС України у Луганській області №211 о/с від 25.07.2015 року за підписом генерал-лейтенанта міліції ОСОБА_2 вбачається, що на виконання вимог наказу МВС України від 16.06.2014 № 576 та з метою забезпечення захисту та охорони життя, громадян з іспитовим строком 1 рік «призначити старшину міліції ОСОБА_1 на посаду міліціонера взводу №2 роти патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1» ГУ МВС України у Луганській області з 23.07.2014. Встановивши йому посадовий оклад у розмірі 560 грн., надбавку за особливі умови служби, кваліфікацію, професійний ризик та виконання особливо важливих завдань у розмірі 50 % та підвищення посадового окладу за особливі умови у розмірі 15%» з іспитовим строком на 1 рік (а.с.141-144).

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що оскаржуваний наказ №211 о/с від 25.07.2014 року про призначення позивача з іспитовим строком на 1 рік на посаду міліціонера взводу №2 роти патрульної служби міліції особового призначення «Луганськ-1» ГУ МВС Луганської області винесений відповідачем відповідно до вимог Закону України «Про міліцію» та Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ.

Отже, позовна вимога про визнання протиправним та скасування наказу ГУ МВС Луганської області №211 о/с від 25.07.2014 року задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про скасування наказу ГУ МВС України у Луганській області № 83 о/с від 10.03.2015 року в частині формулювання підстави звільнення позивача з органів внутрішніх справ та заміни формулювання з п. 63 «і» (у зв`язку з не проходженням випробування в період іспитового строку) «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» на п. 63 «ж» (за власним бажанням), то суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що наказом № 83 о/с по особовому складу Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області від 10.03.2015 року ОСОБА_1 у відповідності з Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено у запас Збройних сил за п. 63 «і» (у зв`язку з не проходженням випробування в період іспитового строку) (а.с.5).

Згідно з пп. «і» п. 63 Положення особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): у зв`язку з не проходженням випробування в період іспитового строку.

20.02.2015 року командир роти №3 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1» ГУ МВС України у Луганській області майор міліції ОСОБА_3 звернувся з рапортом до командира цього батальйону підполковника міліції ОСОБА_4 з проханням розглянути питання щодо можливості звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за непроходженням іспитового строку, оскільки останній відмовляється виконувати свої службові обов`язки, на зауваження з боку керівництва роти не реагує (а.с.114).

Відповідно до рапорту заступника командира батальйону з кадрового забезпечення патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1» ГУ МВС України у Луганській області підполковника міліції Безкровного В.В. від 20.02.2015 року вбачається, що він просить порушити питання щодо звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за п. 63 «і» (у зв`язку з не проходженням випробування в період іспитового строку) «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, оскільки осатаній за період служби зарекомендував себе негативно (а.с.115-116).

З подання командира батальйону патрульної служби міліції особливого призначеній «Луганськ-1» ГУ МВС України у Луганській області від 03.03.2015 року підполковника міліції ОСОБА_4 вбачається, що в лютому 2015 року ним проведена бесіда з позивачем та прийнято рішення про його звільнення з органів внутрішніх справ, як такого, що не пройшов іспитовий термін. Рішення за даним поданням прийняте начальником ГУ МВС України у Луганській області генерал-лейтенантом міліції Науменко А.В. 04.03.2015 року звільнити з ОВС у запас Збройних сил України за п.63 «і» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (у зв`язку з не проходженням випробування в період іспитового строку) старшину міліції ОСОБА_1 міліціонера батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1» ГУ МВС України у Луганській області (а.с.121-123).

З характеристики міліціонера батальйону взводу №2 роти №3 патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1» ГУ МВС України у Луганській області старшини міліції ОСОБА_1 вбачається, що останній за час роботи в ОВС зарекомендував себе негативно. До виконання своїх службових обов`язків ставився несумлінно, без почуття відповідальності за доручену справу. Доручення керівництва виконував не якісно та не завжди у встановлений термін. Нормативні документи, що регламентують діяльність ОВС та підрозділів міліції особового призначення не вивчив, у своїй діяльності ними не керувався (а.с.117).

З урахуванням наведених норм, суд зазначає, що правом дострокового звільнення зі служби осіб рядового і молодшого начальницького складу у зв`язку з непроходженням випробування в період іспитового строку наділений керівник відповідного управління, в якому працювала звільнена особа, за наявності об`єктивних причин. Звільнення у зв`язку з не проходженням випробування в період іспитового строку є правом відповідача, оскільки останній підбирає собі кваліфікованих працівників для виконання завдань, які покладені державою на нього.

До позовної заяви позивачем були надані копії рапортів, а саме від 21.02.2015 року на ім`я начальника ГУ МВС України у Луганській області генерал-лейтенанта міліції ОСОБА_5 з проханням звільнити його зі служби з органів внутрішніх справ за власним бажанням, 03.03.2015 року та 07.03.2015 року про звільнення його зі служби за власним бажанням у зв`язку з наявністю поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків, а саме упереджене ставлення до нього та його колег з боку начальника забезпечення, зброяра, начальника штабу (а.с.19,21,22).

На рапорті позивача про звільнення його з ОВС від 21.02.2015 року адресованого начальнику ГУ МВС України у Луганській області генерал-лейтенанту міліції ОСОБА_5 (а.с.19,128), знаходиться резолюція в.о. командира взводу «Клопочу по суті рапорту» суд вважає, що дана резолюція не є доказом того, що даний рапорт надалі був поданий до керівництва батальйону ПСМОП «Луганськ-1» ГУ МВС України у Луганській області чи кадровикам батальйону. Даний рапорт свідчить тільки про намір позивача звільнитися з органів внутрішніх справ за власним бажанням, однак не свідчить про те, що даний намір був доведений позивачем до логічного кінця.

Суд не приймає до уваги вищевказані рапорти, як докази наміру позивача звільнитися з ОВС за власним бажанням до винесення наказу №83 о/с від 10.03.2015 року, оскільки дані рапорти не містять жодних відміток про те, хто їх отримував та відсутні відмітки про їх реєстрацію у встановленому законному порядку. Жодних доказів проте, що дані рапорти безпосередньо були подані та отримані керівництвом батальйону чи працівниками кадрового забезпечення батальйону «Луганськ-1» позивачем не надано.

З довідки Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області №857 від 05.11.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 у період лютий-березень 2015 року під час проходження служби у батальйоні ПСМОП «Луганськ-1» ГУ МВС України у Луганській області до групи кадрового забезпечення батальйону з рапортом про звільненням з ОВС за власним бажанням не звертався (а.с.124).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суду пояснили, що дійсно виникали проблеми з подачею рапортів до керівництва батальйону, однак безпосередньо свої рапорти, приміром про надання відпустки чи по інших побутових питаннях вони подавали своїм безпосереднім начальникам в тому числі і командиру батальйону підполковнику міліції ОСОБА_4 .

Також, свідок ОСОБА_6 ствердив суду, що рапорти на командира батальйону ОСОБА_4 можна було подати та кожний міг це зробити. Рапорти на ім`я начальника ГУ МВС України у Луганській області генерал-лейтенанта міліції ОСОБА_5 передавали через своїх колег, які йшли в увільнення в місто.

А отже, посилання позивача на те, що його рапорти на звільнення в канцелярії батальйону відмовлялись отримувати і він таким чином не міг їх подати до командира батальйону чи начальника ГУ МВС України у Луганській області суд до уваги не приймає.

Оскільки, як встановлено судом іспитовий строк позивачу при прийомі на роботу в органи внутрішніх справ був встановлений, за період служби в ОВС позивач зарекомендував себе з негативної сторони, рапорти про звільнення за власним бажанням до керівництва батальйону Луганськ-1» ГУ МВС України у Луганській області не подавались, то суд приходить до висновку, що вищевказаний наказ Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області № 83 о/с від 10.03.2015 року є правомірним та таким, що винесений відповідачем відповідно до вимог Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, а отже відсутні підстави для його скасування.

Аналогічно до задоволення не підлягає і позовна вимога про зміну формулювання підстави звільнення позивача з органів внутрішніх справ з п. 63 «і» (у зв`язку з не проходженням випробування в період іспитового строку) «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України» на п. 63 «ж» (за власним бажанням), оскільки вона є похідною від основної вимоги (про скасування наказу про звільнення).

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом не підтвердилися обставини щодо порушення відповідачем прав, свобод та інтересів позивача, а позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження позовних вимог.

Відповідно до п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, надаючи оцінку діям та рішенням суб`єкта владних повноважень, які є предметом оскарження, суд перевіряє чи прийняті (вчинені) вони на підстави, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, приймаючи накази №211 о/с від 25.07.2014 року та № 83 о/с від 10.03.2015 року відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про міліцію» та «Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 3,71,158,160,162,163,186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про міліцію», «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області про визнання протиправним та скасування наказу №211 о/с від 25.07.2014 року, скасування наказу № 83 о/с від 10.03.2015 року в частині зміни формулювання підстави звільнення відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі 20 листопада 2015 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий

Суддя В.В.Мачульський