Справа № 466/4489/14-а
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 року м. Київ К/800/26204/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Єрьоміна А.В.(головуючий);
Кравцова О.В., Цуркана М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, що переглядається за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся в Шевченківський районний суд м. Львова з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач), в якому просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати до його пенсії підвищення до пенсії та зобов'язати відповідача виплачувати підвищення до пенсії починаючи з 1 січня 2014 року в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановлено частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що є «дитиною війни» та відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Розмір виплаченого йому підвищення до пенсії не відповідає розміру, встановленому цим Законом, а тому просить зобов'язати відповідача здійснити відповідні розрахунки та виплати.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 31 липня 2014 року у позові ОСОБА_4 відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2015 року апеляційна скарга ОСОБА_4 задоволена.

Постанова Шевченківського районного суду м. Львова від 31 липня 2014 року скасована, прийнята нова постанова, якою адміністративний позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_4 щомісячного підвищення до пенсії як дитині війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_4 щомісячне підвищення до пенсії як дитині війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 1 січня 2014 року по 2 серпня 2014 року з врахуванням статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» та виплачених сум.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судаом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, відповідач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд зазначає наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач є дитиною війни, що підтверджується відповідним посвідченням.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які мають статус «дитини війни», на їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України «Про соціальний захист дітей війни».

Стаття 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» зазначає, що «дітям війни» пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Статтею 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що фінансове забезпечення соціальних гарантій, передбачених зазначеним законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до статті 3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджету систему України становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Державний бюджет України затверджується щорічно Верховною Радою України на період з 1 січня до 31 грудня, а за особливих обставин - на інший період (стаття 96 Конституції України).

Так, Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» не встановлено обмеження щодо виплат підвищення до пенсії "дітям війни", не внесено змін до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», тому з 1 січня 2014 діють положення статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», відповідно до якої дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Разом з тим, статтею 67 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року №1622-VІІ встановлено, що норми і положення статей 5 та 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року №1622-VІІ цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Приймаючи до уваги, що Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року №1622-VІІ опубліковано в газеті «Голос України» 2 серпня 2014 року №146, отже набрав чинності 3 серпня 2014 року.

Виходячи з аналізу вказаних норм вбачається, що визначення порядку та розмірів виплат зазначеним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України лише з 3 серпня 2014 року.

Таким чином, з 1 січня 2014 року по 2 серпня 2014 року, тобто до набрання чинності Закону України від 31 липня 2014 року №1622-VII «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» не було передбачено обмежень щодо застосування статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Отже відновлення порушених прав позивача підлягає захисту по 2 серпня 2014 року включно.

Відсутність бюджетного фінансування, на яку вказує відповідач, не може бути підставою невиконання відповідним суб'єктом владних повноважень покладених на нього обов'язків. В свою чергу реалізація особою права на отримання соціальних виплат не може бути поставлена у залежність від наявності відповідних бюджетних асигнувань.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді :