Справа № 2-а-12075/11
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 р.Справа № 2-а-12075/11
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова на постанову Московського районного суду м. Харкова від 04.07.2011р. по справі № 2-а-12075/11

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА

10.06.2011 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (далі по тексту - УПФУ в Московському районі м. Харкова, відповідач), в якому просила суд відновити пропущений строк для звернення до суду за захисту порушених прав, свобод та інтересів за період з 01.12.2010 року по 30.06.2011 року; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова здійснити перерахунок пенсії позивачеві з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком та провести відповідні нарахування і виплати на користь позивача недоплаченої їй як дитині війни щомісячну державну соціальну допомогу за період з 01.12.2010 року по 30.06.2011 року.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 04.07.2011 року по справі № 2-а-12075/11, прийнятою в порядку скороченого провадження, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії згідно зі ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за період з 01.12.2010 року по 18.06.2011 року.

Стягнуто з державного бюджету на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 03 грн. 40 коп.

Зобов'язано відповідача виконати постанову негайно.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на неврегульованість на законодавчому рівні механізму та умов виплати допомоги особам, які мають статус "дитина війни", прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм бюджетного законодавства України та ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на приписи ч.8 ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що позивач відповідно до ст.1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" є дитиною війни та за приписами ст.6 цього закону має право на отримання підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, надавши перевагу ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" над постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. за № 530 "Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", як нормативно-правовому акту, що має вищу юридичну силу. Також суд правильно визначено розмір мінімальної пенсії за віком, виходячи із приписів ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки іншими законами такий розмір не врегульовано.

Між тим, при ухваленні рішення судом було допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулась до суду з позовом 10.06.2011 року із вимогами щодо захисту її порушених прав, що мали місце з 01.12.2010 року по 30.06.2011 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року N 2453-VI) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Слід відмітити, що як вбачається з матеріалів справи, порушення прав позивача в частині нарахування та виплати основної та додаткової пенсії відбувалося періодично -кожного місяця при отриманні ним суми пенсії, починаючи з 01.12.2010 року, а тому кожного разу при отриманні пенсії позивач був обізнаний про порушення його прав та мав змогу звернутись до суду за їх захистом.

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду з адміністративним позовом (10.06.2011 р.), шестимісячний строк на звернення до суду з позовом (10.12.2010 р.) та період, за який позивач просить суд захистити його права (з 01.12.2010 року по 30.06.2011 року), колегія суддів приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту в межах шестимісячного строку, починаючи з 10.12.2010 року.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Приймаючи рішення про поновлення позивачу строку на звернення до суду з позовом суд першої інстанції не навів підстав для його поновлення.

З матеріалів справи таких підстав не вбачається. Доказів поважності пропуску строку на звернення до суду з позовом позивачем не надано.

Виходячи із зазначених обставин справи, колегія суддів вважає, що судом при ухваленні рішення було порушено приписи ст.ст.99, 100 КАС України, що призвело до частково необґрунтованого задоволення позову.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що через порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постанова суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог за період з 01.02.2010 року по 09.12.2010 року підлягає скасуванню, а позовні вимоги у зазначеній частині - залишенню без розгляду.

Стосовно позовних вимог з 10.12.2010 року по 18.06.2011 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" Кабінету Міністрів України надано право у 2010 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України "Про соціальний захист дітей війни" залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" ( в редакції Закону до 19.06.2011 р.) обмежень щодо застосування ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" встановлено не було.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за період з 09.12.2010 по 18.06.2011 року нарахування та виплата дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Виходячи з системного аналізу ч.2 ст.19 Конституції України, ч. 2 ст. 3 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та приписів ч.4 ст.9 КАС України, відповідач у період з 09.12.2010 року по 18.06.2011 року не мав підстав застосовувати постанову Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р. за № 530 та був зобов'язаний діяти у відповідності з приписами діючої норми ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", який має вищу юридичну силу ніж зазначена постанова, нараховувати та здійснювати позивачу доплату до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Посилання відповідача на норми Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" від 14.06.2011 року та постанову Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 року № 745, колегія суддів відхиляє, оскільки кінцевою датою періоду, за який судом першої інстанції задоволено позовні вимоги, є 18.06.2011 року, в той час як зазначений Закон набрав чинності 19.06.2011 року, а постанова Кабінету Міністрів України - 23.07.2011 року.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії та провести відповідні виплати пенсії ОСОБА_1 за період з 10.12.2010 року по 18.06.2011 року є законним та обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 167, 195, 197, п. 4 ст. 198, 200, 203, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова - задовольнити частково.

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 04.07.2011р. по справі № 2-а-12075/11 скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про зобов'язання здійснити перерахунок та виплатити підвищення до пенсії як дитині війни за період з 01.12.2010 року по 09.12.2010 року.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про зобов'язання здійснити перерахунок та виплатити підвищення до пенсії як дитині війни за період з 01.12.2010 року по 09.12.2010 року - залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Московського районного суду м. Харкова від 04.07.2011р. по справі № 2-а-12075/11 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає в силу приписів ч.8 ст.183-2 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Перцова Т.С.
Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В. Жигилій С.П.