Справа № 22-а - 12657/11
Суддя: Сидоренко І. П.
Дата ухвалення: 2011-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Одеської області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2011р. м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді Сидоренко І.П., суддів Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі Пугачовій Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області на постанову Іванівського районного суду Одеської області від 20 листопада 2009р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області про визнання безпідставною відмову у нарахуванні щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

01.04.2009р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до УПФ України в Іванівському районі Одеської області, посилаючись на те, що він є дитиною війни та відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Відповідач відмовляє проводити нарахування та виплату вказаного підвищення до пенсії, тому позивач просив суд визнати дії відповідача безпідставними, зобовязати виплатити йому недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу як дитині війни в період з 2006р. по грудень 2008р. в сумі 4471грн.30коп., просив розглянути справу у його відсутності.

УПФ України в Іванівському районі Одеської області у своїх запереченнях просив у задоволені позову відмовити, справу розглянути у відсутності представника УПФ (а.с.9).

Постановою суду від 20 листопада 2009р. позов задоволено. Суд поновив ОСОБА_1 строк на звернення до суду, визнав дії УПФ України в Іванівському районі у відмові нарахування соціальної допомоги неправомірними. Зобовязав відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 та провести виплати за період з 09 липня 2007р. по 31 грудня 2007р. в сумі 710грн.90коп., з 22 травня 2008р. по 31 грудня 2008р. в сумі 1072грн.85коп., а всього в сумі 1783грн.75коп. (а.с.12).

В апеляційній скарзі відповідач просить постанову суду скасувати, ухвалити рішення про відмову у задоволені позову. При цьому апелянт вказує, що судом порушено норми матеріального права, зокрема, неправильно застосовано ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Апелянт звертає увагу на те, що чинним законодавством не визначено чи має право відповідач здійснювати нарахування та виплату вказаного підвищення, за рахунок яких коштів і джерел проводяться виплати особам, що мають статус «дитина війни».

____________

Справа №22а-12657/2011р. Категорія 10.3.1

Головуючий по першій інстанції ОСОБА_2

Доповідач суддя Сидоренко І.П..

Перевіривши під час письмового провадження повноту встановлення обставин справи, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нової постанови з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, 1938р.н. є дитиною війни та отримує пенсію за віком.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Отже, відповідно до положень вказаного Закону пенсія позивача повинна виплачуватись зі збільшенням її на 30% мінімальної пенсії за віком.

Рішенням Конституційного Суду України від 03.10.1997 № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначено, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є і те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про право у позивача ОСОБА_3 на перерахунок пенсії з підвищенням на 30 % мінімальної пенсії за віком, виникає відповідно до положень ч. 2 ст. 152 Конституції України та рішення Конституційного суду України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007року та № 10-рп/2008 від 22 травня 2008р.

Водночас, відповідно до частин першої, другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла на момент подання цього позову) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав і свобод.

З урахуванням строку звернення ОСОБА_1 з адміністративним позовом 01.04.2009р. і вимог ст. 99 КАС України, судова колегія вважає, що позов слід задовольнити частково, а саме за період з 22 травня 2008р. до 31 грудня 2008р., з урахуванням виплачених сум допомоги за вказаний період.

Суд першої інстанції поновив позивачу строк на звернення до суду, хоча позивач не просив суд поновити йому строк на звернення з позовом до суду.

Крім того, постанова суду в частині зобовязання відповідача здійснити виплату позивачу недорахованої надбавки до пенсії в конкретно визначеній грошовій сумі, підлягає скасуванню, оскільки на момент розгляду справи в суді першої інстанції, згідно із положеннями ст.ст. 21, 105, 162 КАС України, адміністративний позов міг містити лише вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльність відповідача, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю. Встановивши, що відповідач у справі порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд повинен був визнати такі дії протиправними і зобов'язати відповідача провести нарахування та виплату належних позивачу сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення чи виплату їх конкретних розмірів. У звязку із викладеним, у задоволенні позову про виплату надбавки до пенсії у конкретно визначеному розмірі також необхідно відмовити.

Доводи відповідача про неврегульованість механізму реалізації положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», зокрема, не визначення поняття «мінімальна пенсія за віком», правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та не можуть бути підставою для відмови в позові.

Судова колегія звертає увагу на рішення Європейського Суд з прав людини при розгляді справи «Кечко проти України», якій зазначив, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Європейський Суд не прийняв до уваги аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобовязань.

Станом на 09 липня 2007року розмір мінімальної пенсії за віком визначений лише ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування», і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум»від 15 липня 1999року № 966-ХІУ прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком. Тому, при визначенні розміру підвищення відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»застосовується розмір мінімальної пенсії за віком, який визначений ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відповідачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі не доведені обставини правомірності дій щодо не нарахування та невиплати позивачу відповідної державної соціальної допомоги як дитині війни.

Керуючись ст.ст. 196, 198 ч 1 п 3 КАС України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області задовольнити частково. Постанову Іванівського районного суду Одеської області від 20 листопада 2009р. - скасувати, прийняти нову постанову.

Визнати протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області виплачувати щомісячне довічне грошове утримання ОСОБА_1 в порядку статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 22 травня 2008р. до 31 грудня 2008р.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 підвищення пенсії відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 22 травня 2008р. до 31 грудня 2008р., з урахуванням виплачених сум допомоги за вказаний період. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили постановою апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку ст..212 КАС України.

Головуючий Сидоренко І.П.

Судді Погорєлова С.О..

ОСОБА_4