Справа № 803/2004/15
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року Справа № 876/8707/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2015 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління МВС України у Волинській області про визнання частково незаконним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

04 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Управління МВС України у Волинській області в якому просив поновити строк звернення до суду, визнати незаконним та скасувати пункт 1.2 Рішення колегії управління МВС України у Волинській області від 27.10.1997 року «Про завдання органів та підрозділів внутрішніх справ області по виконанню розпорядження МВС України від 01.10.1997 року №219 та про стан використання бюджетних та позабюджетних коштів, дотримання доведеного ліміту фонду заробітної плати за 9 місяців 1997 року» в частині скасування з 01.08.1997 року особам рядового і начальницького складу встановлені раніше доплати і надбавки.

Волинський окружний адміністративний суд ухвалою від 06 серпня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління МВС України у Волинській області про визнання частково незаконним та скасування рішення залишив без розгляду.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що позивачу не було відомо чи рішенням колегії УМВС чи за наказом керівника установи позивачу була припинена виплата надбавки

А відтак, ОСОБА_1 вважав, що припинення виплати надбавки відбулося законно, тобто за відповідним наказом керівника установи, тому погодився з цим і підписав грошовий атестат, при цьому не оскаржував припинення виплати надбавки з 01.08.1997 року по даний час ні до керівництва, ні до суду.

Апелянту стало відомо, що виплата надбавки за виконання особливо важливих завдань була припинена не наказом начальника УМВС, а лише рішенням колегії УМВС від 27.10.1997 року коли ОСОБА_1 звернувся до відповідача із запитом від 14.07.2015 року відповідно до ЗУ «Про доступ до публічної інформації» і отримав відповідь УМВС №15/136639 від 17.07.2015 року

З огляду на викладене, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників процесу, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких мотивів.

Залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду та не навів поважних причин такого пропуску.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права та є правильними.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 18.05.2001 року був звільнений зі служби в органах внутрішніх справ з посади помічника начальника чергової частини оперативного чергового чергової частини штабу Луцького міського відділу. Також йому була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», яка неодноразово перераховувалась виходячи із розмірів грошового забезпечення, встановленого законом.

В січні 2015 року позивач звернувся до Луцького міського відділу з заявою про надання йому інформації про розміри грошового забезпечення у 1996-2001 роках для перевірки правильності нарахування його пенсії за вислугу років.

З довідки Луцького міського відділу про щомісячні доходи ОСОБА_1 від 03.02.2015 року №К-9 позивачу стало відомо про те, що у 1997 році йому було зупинено виплату премії та надбавки за виконання особливо важливих завдань.

На звернення позивача до Луцького міського відділу із заявою про видачу йому письмового наказу керівника про встановлення надбавки за виконання особливо важливих завдань та наказу про скасування цієї надбавки останній у своїй відповіді від 25.06.2014 року №11214 повідомив, що надбавки за виконання особливо важливих завдань встановлювались відповідно до Указу Президента України від 04.10.1997 року №926 та були скасовані відповідно до рішення колегії УМВС України у Волинській області від 27.10.1997 року.

УМВС України у Волинській області у своїй відповіді від 17.07.2015 року №15/136639 надав позивачу копію витягу із рішення колегії від 27.10.1997 року та повідомив, що наказ начальника УМВС України у Волинській області на виконання пункту 1.2 рішення колегії від 27.10.1997 року в частині скасування всьому особовому складу з 01 серпня 1997 року встановлених раніше надбавок і доплат відсутній.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.107 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно з ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

В апеляційній скарзі та у позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що йому не було відомо про незаконність припинення виплати надбавки за виконання особливо важливих завдань з 1997 року.

Разом з тим, апеляційний суд не бере до уваги вказані доводи апеляційної скарги, оскільки позивач починаючи з 1997 року не був позбавлений можливості звернутися до Управління МВС України у Волинській області чи до суду за захистом своїх порушених прав.

Таким чином, звернувшись з даним адміністративним позовом через 17 років після звільнення та отримання грошового атестата, позивач пропустив передбачений КАС України строк звернення до суду.

Апеляційний суд зазначає, що строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій.

Зазначені апелянтом причини пропуску звернення до адміністративного суду не є поважними, оскільки поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Апелянтом не зазначено обґрунтованих причин пропущення строку звернення до адміністративного суду, та не надано доказів на підтвердження того, що існували певні об'єктивні перешкоди для звернення до адміністративного суду у встановлений ч.2ст.99 КАС України строк, а тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, щодо залишення позовної заяви без розгляду у відповідності до ст.100 КАС України.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи дане процесуальне питання, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 41, ст.ст. 160, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 254 КАС України апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2015 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 803/2004/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов

Ухвала в повному обсязі складена 09 листопада 2015 року.