Справа № 808/6864/14
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2015-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
13 листопада 2015 року Справа № 808/6864/14 Провадження № ПРДО/808/4/15
(14 год. 05 хв.) м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Калашник Ю.В.,суддів Дуляницької С.М., Садового І.В.,
за участю секретаря судового засідання Стратулат С.В.,
представників позивача Касьянова М.М., Курилової О.А.,
відповідача 1 не з`явився ;
представника відповідача 2 Степури Ю.М.;
представника відповідача 3 Алдошина О.М.;
представника третьої особи Алдошина О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до: 1.Командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України підполковника ОСОБА_2 ; 2. Командувача Національної гвардії України генерала-лейтенанта Полторака Степана Тимофійовича; 3. Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, третя особа: Східне територіальне управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_2 ), про скасування наказів, поновлення в військовому званні та на посаді,
14.10.2014 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до Командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України підполковника ОСОБА_2 (відповідач 1), Командувача Національної гвардії України генерала-лейтенанта Полторака Степана Тимофійовича (відповідач 2); Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (відповідач 3), третя особа Східне територіальне управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_2 ), у якому позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:
- визнати незаконним та скасувати наказ командувача Національної гвардії України від 18.07.2014 №170 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності;
- визнати незаконним та скасувати наказ Командувача Національної гвардії України від 15.08.2014 №70 о/с, відповідно до якого з позивачем припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби у запас Збройних сил України за підпунктом «в» п.1 ч.8 ст.26 закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
- визнати незаконним та скасувати наказ Командира військової частини НОМЕР_1 від 29.08.2014 №41 про виключення позивача зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення;
- поновити позивача у військовому званні
- поновити позивача на займаній посаді.
У судовому засіданні позивач та представники позивача позов підтримали та зазначили, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 позивача було звільнено у запас Збройних Сил України за п.п. «в» п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» без права носіння військової форми одягу. Позивач вважає звільнення незаконним, з огляду на те, що зазначені в ньому підстави для звільнення не відповідають дійсним обставинам справи, а при застосуванні заходів дисциплінарного стягнення було допущено порушення вимог чинного законодавства. Вказали, що службове розслідування проведене з порушенням чинного законодавства. Зазначили, що проведення службового розслідування доручене майору ОСОБА_3 , який знехтував своїми службовими обов`язками щодо повного та всебічного і об`єктивного проведення службового розслідування. Фактично, службове розслідування проведено іншою особою юрисконсультом частини старшим лейтенантом ОСОБА_4 . Позивачу під підпис наказ командира військової частини «Про призначення службового розслідування за фактом неналежного виконання службових обов`язків майором ОСОБА_1 » не доведений, а згодом складений заднім числом. Також пояснили, що висновок службового розслідування є хибним та упередженим. Так, згідно висновку службового розслідування та наказу №170 вказано, що позивач під час оголошеної передислокації військової частини діяльністю підпорядкованих служб не керував, ніяких заходів щодо збереження військового майна не здійснював; роботу підпорядкованого транспорту не спланував; евакуацію техніки не здійснив; разом із військовослужбовцями частини до аеропорту м.Маріуполь не вирушив; самоусунувся від виконання службових обов`язків пішовши на лікарняний. Представники позивача та позивач зазначили, що ніякої офіційно проголошеної передислокації в/ч НОМЕР_1 09 травня 2014 року не було, жодного наказу від командира в/ч про передислокацію позивачу не доводилось, жодної наради не проведено. Позивач 09 травня 2014 року належним чином виконував свої обов`язки. В цей час військовослужбовці частини почали навантажувати збою та набої в автозак, мотивуючи це тим, що їм була дана команда командира частини на здачу озброєння. Позивач в цей час упевнився, що всі склади служб закриті та опечатані та мають охоронну сигналізацію. О 16-10 позивач отримав вказівку полковника ОСОБА_5 про необхідність збереження документів служб тилу і з метою виконання такої вказівки позивач вивіз максимальну можливу кількість документів до себе додому. При цьому, розпорядження або наказу про передислокацію в/ч командир не оголошував. Наступного дня позивач прибув до в/ч в 8-10 ранку. Під час перебування позивача на території в/ч почалась пожежа, під час тушіння якої позивачу стало зле і він був госпіталізований до кардіологічного відділення КУ «Маріупольська міська лікарня медичної допомоги». Увесь час позивач намагався додзвонитися до командира в/ч ОСОБА_2 , проте безрезультатно. Згодом позивач зв`язався із т.в.о. начальника медичного пункту ОСОБА_6 , та повідомив її, що знаходиться у лікарні. Таким чином, позивач стверджує, що ані 09.05.2014, ані 10.05.2014 не знав про передислокацію, а тому всі звинувачення у порушення приписів Статуту внутрішньої служби Збройних сил України є безпідставними. Крім того, зауважили, що позивач наказом Східного територіальне управління Національної гвардії України від 30.05.2014 зарахований в розпорядження начальника Східного територіального командування, а тому командир військової частини НОМЕР_1 не мав повноважень проводити службове розслідування відносно позивача. З урахуванням викладених обставин просили позов задовольнити повністю.
Відповідач 1 адміністративний позов не визнав, у судовому засіданні зазначав, що позивач належним чином не виконував свої обов`язки. Так, 09.05.2014 у м.Маріуполь почалась стрільба, у зв`язку із чим прийняте рішення про передислокацію в/ч до аєропорту м.Маріуполь. Позивач не забезпечив особовий склад продовольством, не організував роботу по передислокації та до аеропорту із невідомих причине не прибув. Твердження позивача про той факт, що йому не було відомо про передислокацію є неправдивим, а поведінка негідною військовослужбовця.
Представник відповідача 2 проти позову заперечив повністю та зазначив, що весь особовий склад в/ч НОМЕР_1 був обізнаний про необхідність передислокації та здійснював відповідні заходи щодо її проведення. В той же час позивач, всупереч вимогам Статуту участі у передислокації не приймав, роботу тилу не організував та поїхав додому. Зазначав, що позивач не міг не знати про факт передислокації з огляду на ті обставини, які склались 09.05.2014 у м. Маріуполі. Таким чином, позивач не вчинив жодних дій, відповідно до своїх функціональних обов`язків, а тому його звільнення є законним.
Представник відповідача 3 проти позову заперечив із підстав, викладених відповідачем 1 та представником відповідача 2.
Представник третьої особи проти позову заперечив із підстав, викладених у письмових запереченнях на позов, зазначивши, що позивач недобросовісно віднісся до своїх службових обов`язків. При цьому зауважив, що обстановка 09.05.2014 у м.Маріуполь не була стандартною, у місті тривала стрільба, яка велась невідомими озброєними особами. У той час, коли інші військовослужбовці вчиняли всі дії направлені на передислокацію та дали відсіч озброєним особам, позивач нікого не попередивши покинув територію в/ч, при цьому не забезпечивши особовий склад частини та приданих сил продовольством.
Відповідно до ст.41 КАС України, в ході судового розгляду здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме: комплексу «Камертон».
В судовому засіданні 13.11.2015 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справи, дослідивши наявні письмові докази та вислухавши пояснення свідків, судом установлені наступні обставини.
06 травня 2011 року ОСОБА_1 був укладений контракт з Міністерством внутрішніх справ України про проходження військової служби у внутрішніх віськах МВС України терміном на 5 років (а.с.12, том 1).
Наказом командувача внутрішніх військ МВС України від 25.05.2012 №50о/с позивач призначений на посаду заступника командира військової частини з тилу начальником тилу.
07.06.2012 наказом командира в/ч НОМЕР_3 №116 позивач зарахований в списки особового складу частини та на всі види забезпечення (а.с.13, том 1).
15.06.2014 наказом № 167 командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_7 «Про призначення службового розслідування за фактом неналежного виконання обов`язків майором ОСОБА_1 », призначене проведення службового розслідування за фактом неналежного виконання обов`язків заступником командира частини з тилу начальником тилу майором ОСОБА_1 у період з 09.05.2014 на 10.05.2014. Провадження службового розслідування доручено першому заступникові командира частини начальника штабу майору ОСОБА_3 (а.с.14, том 1).
26.06.2014 командиром військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_2 затверджений висновок службового розслідування за фактом неналежного виконання обов`язків заступником командира частини з тилу начальником тилу майором ОСОБА_1 у період з 09.05.2014 на 10.05.2014. У висновку зазначено про порушення позивачем вимог статей 11, 12, 16, 17, 76, 77 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також свідоме негативне ставлення до військової служби, виконання військового обов`язку та вірності військовій присязі, нехтування обов`язком із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, ураховуючи суспільно-політично обстановку в регіоні, вирішено клопотати в порядку, встановленому статтею 92 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України перед командувачем Національної гвардії України про накладення на заступника командира частини з тилу начальником тилу майора ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особистий номер Г-002965 дисциплінарного стягнення «позбавлення військового звання» (а.с. 74- 79, том 1).
Наказом командувача Національної гвардії України № 170 від 18.07.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності заступника командира військової частини НОМЕР_1 з тилу начальника тилу майора ОСОБА_1 » позивачу оголошено дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення військового звання (а.с. 26, том 1).
15.08.2014 наказом Командувача Національної гвардії України № 70 о/с «По особовому складу» згідно з пунктом 77 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України позивача позбавлено військового звання та відповідно до ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України за п. «в» п. 1 ч. 8 (у зв`язку із позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) (а.с.28, том 1).
29.08.2014 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №41 позивач виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с. 41, том 1).
Вважаючи своє звільнення незаконним позивач звернувся до суду із цим позовом.
Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши обставини справи та докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ).
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008).
Судом встановлено, що станом на спірний період 09-10 травня 2014 року позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді заступника командира частини з тилу начальника тилу віськової частини.
Наказом Командувача Національної гвардії України № 38 від 23.05.2014 «Про організаційно-штатні заходи в Національній гвардії України» з метою підвищення ефективності виконання службово-бойових завдань, оптимізації організаційної структури Національної гвардії України затверджено Перелік змін до штатів територіальних управлінь, з`єднань, військових частин, установ та закладів Національної гвардії України. Згідно вказаного Переліку скорочено посаду заступника командира частини з тилу начальника тилу (а.с.68, том 1).
Наказом начальника управління Східного територіального командування внутрішніх військ МВС України від 29.05.2014 № 12 о/с позивача, на підставі п.116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, звільнено з посади заступника командира частини з тилу начальника тилу та зараховано в розпорядження начальника управління Східного територіального командування внутрішніх військ МВС України (а.с. 67, том 1).
Так, згідно із пп. 1 п. 116 Положення № 1153/2008 зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі: розформування (реформування) військової частини або скорочення штатних посад, якщо до кінця встановленого строку проведення цих заходів не вирішено питання щодо дальшого службового використання вивільнених військовослужбовців.
Військовослужбовці, які зараховані в розпорядження відповідно до підпунктів 1-6, 7-1 цього пункту, продовжують проходити військову службу згідно з цим Положенням, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених посадовою особою, в чиєму розпорядженні вони перебувають.
Військовослужбовець, якого звільнено з посади, вважається таким, що перебуває у розпорядженні відповідного командира (начальника) військової частини, у списках якої він перебуває, з дня, що настає за днем звільнення, та до дня, з якого він приступив до виконання обов`язків за новою військовою посадою, на яку його призначено (до дня зарахування у розпорядження посадової особи, яка має право призначення на посаду).
Час перебування військовослужбовців на лікуванні, в основній або додатковій відпустці виключається із загального періоду перебування у розпорядженні відповідних командирів (начальників).
Судом встановлено, що позивач у період з 10.05.2014 по 30.05.2014 перебував на стаціонарному лікуванні. Указаний факт підтверджується випискою іх медичної карти хворого №1922/531.
З огляду на зазначене, оскільки начальником управління Східного територіального командування внутрішніх військ МВС України ніяких розпоряджень щодо визначення обов`язків позивача не було винесено і позивач не був виключений із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення, фактично продовжував проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та підпорядковуватись командиру цієї військової частини підполковнику ОСОБА_2 .
З огляду на вказане, суд вважає, що призначення відповідачем 1 службового розслідування є правомірним та не виходить за межі його повноважень.
Судом встановлено та сторонами не заперечується, що 15.06.2014 відповідачем 1 прийнятий наказ №167 «Про призначення службового розслідування за фактом неналежного виконання обов`язків майором ОСОБА_1 », яким призначено проведення службового розслідування за фактом неналежного виконання обов`язків позивачем у період з 09.05.2014 на 10.05.2014; провадження службового розслідування доручено першому заступникові командира частини начальника штабу майору ОСОБА_3 .
Позивач в адміністративному позові посилається на те, що під час призначення службового розслідування було порушено порядок його проведення.
Суд із такою позицією позивача та представників позивача не погоджується та з цього приводу зазначає наступне.
Згідно з п.п. 2.1.1 Інструкції № 1000 службове розслідування проводиться в разі невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, вимог законодавства, наказів начальників (керівників) чи інших розпорядчих документів, що негативно вплинуло на стан виконання покладених на внутрішні війська службово-бойових завдань або створило загрозу здоров`ю чи життю особового складу та/або призвело до порушення прав та законних інтересів громадян, до людських жертв чи інших тяжких наслідків, порушень громадського порядку, заподіяння шкоди державі, підприємству, установі, організації незалежно від форми власності чи об`єднанню громадян.
Так, у наказі від 15.06.2014 № 167 зазначено, що 09.05.2014 у в/ч НОМЕР_1 було оголошено евакуацію особового складу та матеріальних засобів з метою передислокації їх до пункту тимчасової дислокації - аеропорт Маріуполь. Під час евакуації по причині неорганізованих дій заступника командира частини з тилу начальника тилу майора ОСОБА_1 було залишено значну кількість військового майна тилу, що призвело до його розкрадання та знищення невідомими особами. Метою призначення службового розслідування, як вказано у наказі, є встановлення причин та умов, визначення ступеню вини ОСОБА_1 .
Вказані підстави відповідають положеннями п. п. 2.1.1 Інструкції № 1000.
Також, як вказано у п. 3.2 Інструкції № 1000, рішення про проведення службового розслідування приймається начальником (командиром), який має право видавати письмові накази та притягати підлеглого військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Інші службові особи мають право в разі потреби звертатися з клопотанням за підпорядкованістю про призначення службового розслідування.
В цьому випадку, начальником (командиром), який має право видавати письмові накази та притягати підлеглого військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є саме підполковник ОСОБА_2 .
Отже, видання наказу підполковником ОСОБА_2 від 15.06.2014 № 167 «Про призначення службового розслідування за фактом неналежного виконання обов`язків майором ОСОБА_1 » є правомірним та відповідає межам його повноважень.
Так, у висновку службового розслідування (а.с.74-79, том 1) зазначено про порушення позивачем вимог статей 11, 12, 16, 17, 76,77 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також свідоме негативне ставлення до військової служби, виконання військового обов`язку та вірності військовій присязі, нехтування обов`язком із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, ураховуючи суспільно-політично обстановку в регіоні, та вирішено клопотати в порядку, встановленому статтею 92 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України перед командувачем Національної гвардії України про накладення на заступника командира частини з тилу начальника тилу майора Прилипу дисциплінарного стягнення «позбавлення військового звання».
Досліджуючи обставини порушення, вчиненого позивачем, суд вважає за необхідне вказати наступне.
Судом встановлено, поясненнями осіб, які беруть участь у справі та свідків підтверджено, що 09.05.2014 у м.Маруполі почалась стрільба, були поранені та загиблі.
Командир в/ч НОМЕР_1 09.05.2014 перебував на нараді з ранку. У зв`язку із обстановкою, яка склалась у місті, командувач Національної гвардії України у телефоному режимі надав наказ командиру в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 про передислокацію особового складу в/ч НОМЕР_1 із приданими силами на територію аеропорту м.Маріуполь. Відповідач 1 пояснив, що такий наказ отримав після обіду 09.05.2014.
З приводу виконання такого наказу відповідач проводив нараду із своїми заступниками близько 16-00 год. 09.05.2014. Позивач участь у нараді не приймав та зазначив, що про таку нараду не знав.
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , пояснили, що про передислокацію особовий склад в/ч НОМЕР_1 був обізнаний. Фактично весь особовий склад приймав участь у передислокації.
Свідки та особи, які беруть участь у справи вказали, що 09.05.2014 командуванням в/ч НОМЕР_1 прийтяте рішення про передислокацію в/ч до аеропорту м.Маріуполя. При цьому, вирішено передислокувати військовослужбовців термінової служби та придані сили.
Позивач у судовому засіданні пояснював, що бачив навантаження зброї, рух техніки на території в/ч. При цьому позивач наголошував, що не знав про передислокацію.
Позивач суду пояснив, що прямого наказу про передислокацію не отримував, ніяких вказівок щодо своїх дій відповідач 1 позивачу не надавав. Позивач не зміг додзвонитися командиру в/ч та не знав, як йому діяти у обстановці, яка склалась. Позивач вчиняв дії щодо збереження документів тилового забезпечення, які вивіз до себе додому. Потім, приблизно в 19-30 позивач повернувся на територію в/ч, проте ОСОБА_2 там не було. Позивач завантажив документи до службового автомобіля «Волга» і поїхав додому. Оскільки автомобіль виявився несправним, то позивач залишив його біля свого дома та охороняв.
Наступного дня, 10.05.2014 позивач вранці прибув на територію в/ч, знімав на мобільний телефон обстановку, яка склалась на території. В той же час, на території знаходились невідомі особи, які представились представниками «ДНР». Також на території виникла пожежа, під час тушіння самопочуття позивача різко погіршилось, позивач викликав медичну допомогу та з 10.05.2014 перебував на стаціонарному лікуванні кардіологічного відділення Міської лікарні швидкої медичної допомоги.
Позивач зазначив, що не зміг додзвонитися командиру в/ч ОСОБА_2 та повідомити йому, що потрапив до лікарні, а тому поставив до відома т.в.о.начальника медичного пункту ОСОБА_6 .
Так, висновком службового розслідування встановлено, що 09 травня 2014 року було оголошено передислокацію частини до пункту тимчасової дислокації аеропорт Маріуполь. При цьому заступник командира частини з тилу начальник тилу майор ОСОБА_1 у порушення п.2 ст. 77 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України діяльністю підпорядкованих служб не керував. Ніяких заходів щодо збереження військового майна у відповідності до ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України не здійснював. У порушення ст.77 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України роботу підпорядкованого транспорту не спланував. Евакуацію техніки не здійснив. Також, солдат ОСОБА_11 пояснив, що 09.05.2014 під час спілкування із ОСОБА_1 повідомив йому про місце тимчасової дислокації частини, але з невідомих причин ОСОБА_1 не вирушив разом із іншими військовослужбовцями до аеропорту. (а.с. 78, том 1).
Суд вважає за необхідне зауважити, що з того моменту, коли позивач покинув територію військової частини НОМЕР_1 він ані ввечері 09.05.2014, наступного дня 10.05.2014, не прибув у місце передислокації до аеропорту. Більш того, він не вчиняв будь-яких дій щодо повідомлення командира про своє місцеперебування.
Суд критично оцінює твердження позивача та його представників, що позивач не був обізнаний про передислокацію.
Так, позивач зазначив, що відповідач 1 не довів до його відома наказ командувача Національної гвардії України про передислокацію та зазначав, що відповідний наказ датований 10.05.2014 та отриманий телеграмою, яка надійшла УВС м.Маріуполь.
Проте, з цього приводу суд зазначає настуне.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , який станом на 09.05.2014 виконував обов`язки відповідального за засоби зв`язку в/ч НОМЕР_1 , пояснив, що у зв`язку із стрільбою у місті командир надав наказ про передислокацію. Відповідно до вимог законодавства, у ситуації, яка склалась, ОСОБА_9 перед вибуттям із в/ч знищив апаратуру для прийняття телеграм.
Таким чином, отримати телеграмою наказ командування Національної гвардії України про передислокацію 09.05.2014 було не можливо, у зв`язку зі знищенням апаратури. Така телеграма надійшло до УВС м.Маріуполя 10.05.2014. В подальшому отриманий наказ реалізований наказом командира в/ч НОМЕР_1 №141 від 10.05.2014 «Про передислокацію війської частини та приданих сил».
Суд вважає за необхідне зазначити, що відсутність письмового наказу станом на 09.05.2014 не є доказом того, що позивач не знав про передислокацію військової частини, оскільки свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , показали, що команда про передислокацію від командування військової частини поступала та особовий склад переміщений до аеропорту м.Маріуполь. При цьому, відсутність отримання такої команди безпосередньо від командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 не є доказом відсутності такого наказу взагалі.
Тобто, військовослужбовці в/ч були обізнані про передислокацію, вчиняли заходи щодо її проведення, вивозили до аеропорту зброю та набої, особовий склад переміщався колоною до аеропорту. А тому твердження позивача, що він не знав про передислокацію та не знав, куди переміщений особовий склад в/ч є не доведеним та спростовується поясненнями осіб, які беруть участь у справі та свідків.
Більш того, судом встановлено та поясненнями свідка ОСОБА_10 підтверджується факт неналежного виконання позивачем своїх обов`язків. Так, свідок показав, що 09.05.2014 він приймав участь у евакуації в/ч, наказ про проведення якої йому поступив від командира роти. Свідок зазначив, що після вибуття в/ч до аеропорту позивача він не бачив. Більш того, безпосередній обов`язок позивача забезпечення особового складу харчуванням, не виконувався, особовий склад після прибуття до аеропорту харчуванням забезпечений не був. 10.05.2014 приблизно о 5 годині ранку свідок разом із командиром ОСОБА_2 із аеропорта повернувся до в/ч з метою забрати харчове забезпечення та організувати харчування особового складу в/ч НОМЕР_1 та приданих сил, які на цей момент знаходились на території аеропорту.
Суд вважає за необхідне вказати, що свідки не вказали, де знаходився позивач під час евакуації та чим він займався у цей час.
Посилання представника позивача, що зв`язатися із командиром частини позивач не мав можливості суд вважає такими, що не виправдовують вчинок майора Національної гвардії України. Так, із пояснень представників відповідачів та свідків встановлено, що аеропорт Маріуполь віддалений від військової частини НОМЕР_1 лише на відстань приблизно 6 км. При цьому, позивач посилався на відсутність транспорту та зазначає, що службовий автомобіль «Волга» був несправним. Проте, з огляду на обстановку, яка склалась у м.Маріуполі таке питання у заступника командира в/ч з тилу взагалі не могло поставати. Відсутність транспорту, відсутність зв`язку із командиром не може бути виправданням невиконання своїх обов`язків у ситуації, яка складась. Суд вважає, що такі дій позивача свідчать про низьку усвідомленість військовослужбовцем свого військового обов`язку, низькі бойові і морально-психологічні якості та патріотизм позивача.
Крім того, суд критично оцінює вчинок позивача, який зранку 10.05.2014 із дому прибув до території в/ч, а не до аеропорту. У позивача не виникло питання, чи забезпечений особовий склад його віськової частини та приданих сил водою та продовольством.
Так, у висновку службового розслідування вказано про порушення позивачем статтей 11, 12, 16, 17, 76, 77 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.
Аналізуючи такі статті Статуту, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Статтею 12 Статуту встановлено, що про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.
Згідно із ст.16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до ст.17 Статуту, на військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.
Основоположні обов`язки, які належить виконувати заступнику командира з тилу встановлені у ст.76 та ст.77 Статуту.
Так, статтею 17 Статуту встановлено, що заступник командира полку (окремого батальйону) з тилу в мирний і воєнний час відповідає за матеріальне й технічне забезпечення підрозділів полку (окремого батальйону) підпорядкованими службами; за підвезення всіх видів матеріальних засобів та за водопостачання; за торговельно-побутове забезпечення особового складу; за утримання казарм та іншого житлового фонду; за бойову та мобілізаційну готовність, бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, додержання правил охорони довкілля і стан пожежної безпеки безпосередньо підпорядкованих йому підрозділів і служб, укомплектування їх озброєнням і технікою тилу; за стан обліку матеріально-технічних засобів підпорядкованих служб. Заступник командира полку (окремого батальйону) з тилу підпорядковується командирові та є прямим начальником усього особового складу полку (окремого батальйону).
Відповідно до ст.77 Статуту, заступник командира полку (окремого батальйону) з тилу зобов`язаний:брати участь у розробленні планів бойової та мобілізаційної готовності, бойової підготовки полку (окремого батальйону) й організовувати їх виконання відповідно до своєї спеціальності;керувати діяльністю та бойовою підготовкою підпорядкованих підрозділів і служб, проводити заняття з офіцерами і прапорщиками полку (окремого батальйону) з організації тилового забезпечення, а із старшинами - з ведення військового господарства; керувати роботою, спрямованою на поліпшення матеріально-побутового становища особового складу військової частини;організовувати своєчасне забезпечення підпорядкованими службами підрозділів полку (окремого батальйону) матеріальними засобами, якісне харчування особового складу; контролювати доведення встановлених норм забезпечення до кожного військовослужбовця; організовувати своєчасну видачу обмундирування, його припасування й ремонт;знати ділові якості та морально-психологічний стан офіцерів, прапорщиків, сержантів безпосередньо підпорядкованих йому підрозділів і служб, постійно проводити з ними роботу з виховання та вдосконалення підготовки за спеціальністю;планувати роботу транспорту, пов`язану з підвезенням матеріальних засобів, і здійснювати контроль за правильністю та ефективністю його використання;планувати і організовувати підвезення підрозділам полку (окремого батальйону) матеріальних засобів та забезпечувати водопостачання;перевіряти не менше ніж двічі на рік наявність і стан матеріальних засобів у підрозділах полку (окремого батальйону) і безпосередньо підпорядкованих складах з оформленням відповідних актів; організовувати щорічне проведення інвентаризації всього майна і техніки у службах; керувати роботами з обладнання й удосконалення навчально-матеріальної бази та механізації вантажно-розвантажувальних робіт тилу полку і підпорядкованих складів;здійснювати контроль за якістю, правильністю застосування і ощадливим витрачанням пального, мастильних матеріалів і спеціальних рідин та виконанням вимог безпеки при поводженні з ними;інструктувати перед заступанням у наряд чергового їдальні;знати наявність і стан техніки в підпорядкованих підрозділах і службах, забезпечувати її правильну експлуатацію, обслуговування, ремонт та евакуацію; організовувати належну експлуатацію, своєчасний ремонт жилих і нежилих будинків, водопровідно-каналізаційних мереж і споруд, своєчасну підготовку їх до зими, а також казарменого інвентарю й меблів, утримання в належному стані території, на якій розквартировані підрозділи полку (окремого батальйону), вживати заходів для пожежної безпеки об`єктів безпосередньо підпорядкованих йому підрозділів і служб, а також обладнання їх технічними засобами охорони та пожежної сигналізації; розробляти заходи щодо економічної роботи й організовувати їх здійснення;організовувати банно-пральне обслуговування підрозділів полку (окремого батальйону); керувати підсобним господарством полку (окремого батальйону);розробляти та здійснювати заходи щодо додержання вимог безпеки під час виконання ремонтно-будівельних і господарських робіт та експлуатації техніки в підпорядкованих підрозділах і службах;організовувати забезпечення військовослужбовців своєї частини службовим, тимчасовим (орендованим) чи постійним житлом; організовувати й контролювати ведення обліку та звітності в установленому порядку.
Проаналізувавши норми указаних вище статтей Статуту, суд вважає, що позивач допустив грубе порушення указаних норм. Крім того, суд вважає за необхідне зауважити на обставини, якими супроводжувались такі дії, а саме, на політично-нестабільну обстановку у м.Маріуполі у спірний період, наявність представників «ДНР» із метою захоплення міста, на наявність сепаратиського руху на території Донецької області, на масове захоплення представниками «ДНР» територій. Такі факти є загальновідомими.
Таким чином, дослідивши висновок службового розслідування у сукупності із поясненнями осіб, які беруть участь у справі та свідків, суд вважає, що викладені у висновку службового розслідування обставини дійсно мали місце і провина у їх вчинені позивача доведена.
Тобто, суд вважає, що висновок службового розслідування, затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_2 24.06.2014 у повній мірі висвітлює події, які мали місце у період 09.05.014-10.05.2014.
Відповідно до п. 10.1 та п. 10.8 Інструкції № 1000, накладення дисциплінарного стягнення на військовослужбовця, стосовно якого проводилось службове розслідування, здійснюється у порядку і в спосіб, що визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-ХІV.
Дисциплінарне стягнення має бути накладене на військовослужбовця протягом місяця від дня закінчення службового розслідування. У цей період видається відповідний наказ командира (начальника) про прийняте ним рішення.
Супровідним листом від 27.06.2014 вих. № 398 начальником Східного територіального управління Національної гвардії України полковником ОСОБА_12 направлено матеріали за фактами порушення військової дисципліни позивачем з клопотанням про позбавлення військового звання у порядку дисциплінарного стягнення (а.с.72, том 1).
Наказом командувача Національної гвардії України № 170 від 18.07.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності заступника командира військової частини НОМЕР_1 з тилу начальника тилу майора ОСОБА_1 » позивачу оголошено дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення військового звання (а.с.26, том 1).
В наказі зазначено наступне: «09 травня 2014 року у звязку із загостеренням у м.Маріуполі Донецької обслаті суспільно-політичної обстановки було оголошено про передислокацію військової частини НОМЕР_1 до пункту тимчасової дислокації аеропорту «Маріуполь». Заступник командира військової частини НОМЕР_1 з тилу начальник тилу майор ОСОБА_1 з невідомих причин разом з військовослужбовцями частини до аеропорту не вирушив, діяльністю підпорядкованих служб не керував…Цього ж дня майор ОСОБА_1 самовільно забрав свою особову справу із сейфа старшого помічника начальника штабу… З 10 травня 2014 року, самоусунувшись від виконання службових обов`язків, майор ОСОБА_1 перебував на лікарняному, при цьому ніяких розпоряджень та вказівок підпорядкованому особовому складу тилових служб не надав…Ураховуючи свідоме негативне ставлення до військової служби, виконання службового обов`язку та вірності Військовій присязі, нехтування особовязком щодо захисту Вітчизні, незалежності та територіальній цілісності України, а також порушення майором ОСОБА_1 вимог статей 11, 12, 16 та 77 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, керуючись вимогами статей 12 та 45, пункту «ж» статті 68, статтей 83-86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Закону України «Про національну гвардію України»…» наказно за порушення вимог статтей 11, 12,16, 77 Статуту оголосити позивачу дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення військового звання.
Відповідно до п.п. 5 п. 225 Положення № 1153/2008 звільнення військовослужбовців з військової служби на підставах, передбачених частинами шостою і сьомою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», здійснюється: у військових званнях до генерал-лейтенанта включно за всіма підставами - Міністром оборони України.
Пунктом 2 Указу Президента України від 28 березня 2014 року № 346/2014 «Питання головного органу військового управління Національної гвардії України» установлено, що командувач Національної гвардії України користується щодо військовослужбовців Національної гвардії України правами Міністра оборони України, які передбачені Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153.
З огляду на викладене, суд вважає, що наказ командувача Національної гвардії України № 170 від 18.07.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності заступника командира військової частини НОМЕР_1 з тилу начальника тилу майора ОСОБА_1 » є законним, виданим посадовою особою у межах повноважень у відповідності до вимог чинного законодавства.
15.08.2014 наказом Командувача Національної гвардії України № 70 о/с «По особовому складу» згідно з пунктом 77 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України позивача позбавлено військового звання та відповідно до ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України за пп. «в» п. 1 ч. 8 (у зв`язку із позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку).
Відповідно до п. 77 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, військовослужбовці можуть бути позбавлені військового звання у зв`язку із засудженням за вчинення злочину, а також у порядку дисциплінарного стягнення. Про позбавлення військовослужбовців військового звання у порядку дисциплінарного стягнення посадові особи, яким надано таке право Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, видають відповідний наказ. Військовослужбовці, позбавлені військового звання у порядку дисциплінарного стягнення - виключаються зі списків особового складу (крім військовослужбовців строкової військової служби) з дня підписання відповідного наказу, а якщо законодавством установлено строки здавання посади, - з дати затвердження акта про здавання і прийняття посади. Початком здавання посади є день, що настає за днем підписання наказу про позбавлення військового звання.
Відповідно до пп. «в» п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;
Частиною 8 ст.4 указаного Закону встановлено, що з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014, затвердженого Законом України № 1126-VII від 17.03.2014 «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», оголошено та проведено часткову мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва. Відповідно до п.3 Указу, мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.
Таким чином, на момент спірних правовідносин на території України діяв особливий режим. При цьому, під час дії особливого періоду, військовослужбовці, які позбавлені військового звання в дисциплінарному порядку звільняються з військової служби (пп. «в» п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).
Таким чином, наказ Командувача Національної гвардії України від 15.08.2014 № 70 о/с, відповідно до якого позивача позбавлено військового звання та припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України є правомірним та відповідає умовам особливого режиму країни.
Щодо позовної вимоги про визнання незаконним та скасування наказу Командира військової частини НОМЕР_1 від 29.08.2014 №41 про виключення позивача зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, суд зазначає наступне.
Тобто, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 29.08.2014 № 41 про виключення позивача зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення фактично є лише реалізацією наказів про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення та звільнення його з військової служби.
Тому, враховуючи попередні висновки суду про законність та обґрунтованість наказів від 18.07.2014 № 170 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності заступника командира військової частини НОМЕР_1 з тилу начальника тилу майора ОСОБА_1 » та від 15.08.2014 № 70 о/с «По особовому складу» у задоволені позовних вимог про скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.08.2014 № 41 про виключення позивача зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, суд відмовляє у зв`язку із необґрунтованістю.
Також суд вважає зазначити таке.
У судовому засіданні позивач та представники позивача зауважували, що позивач не не може відповідати за незбереження майна військової частини. Представники позивача зауважували суду, що після переміщення 09.05.2014 в/ч до аеропорту територія частини ніким не охоронялась, а тому захоплена невідомими особами із наявним майном, яке не було передислоковане до аеропорту. Такі дії спричинили втрату війського майна, що в подальшому стало підставою для відкриття кримінального провадження.
Проте, як вказували представники позивача, постановою від 24.12.2014 військової прокуратури Донецького гарнізону Південного регіону України, кримінальне провадження та таким фактом закрите, а тому і провина позивача не доведена.
Суд із таким твердженням не погоджується.
Так, судом встановлено та поясненнями представників відповідачів та третьої особи підтверджено, у висновках службового розслідування та в оскаржуваних позивачем наказах зазначено, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та звільнений не за допущення ним втрати війського майна частини НОМЕР_1 , а саме за невиконання ним вимог статтей 11, 12, 16, 17, 76, 77 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.
Тому, наявність постанови про закриття кримінального провадження, на яку посилались представники позивача, не є доказом відсутності у діях позивача порушення указаних статтей Статуту.
Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку що відповідачі довели законність та обґрунтованість винесених наказів, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині суд відмовляє.
У задоволенні решти позовних вимог про поновлення позивача у військовому званні та на займаній посаді суд також відмовляє, оскільки вони є пов`язаними із вимогами про визнання незаконними дії та скасування наказів, у задоволенні яких судом відмолено.
З огляду на викладене, у задоволенні позову ОСОБА_1 суд відмовляє повністю.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 КАС України, суд,
У задоволенні позову відмовити повністю.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.
Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя Ю.В.Калашник

Суддя С.М.Дуляницька

Суддя І.В.Садовий