Справа № 221/2613/14-а (2а/221/147/14)
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2015 року м. Київ К/800/49818/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Ліпського Д.В., Мойсюка М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Волноваському районі Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання провести нарахування та виплату пенсії, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Волноваському районі Донецької області на постанову Волноваського районного суду Донецької області від 10 липня 2014 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 4 вересня 2014 року, -

у с т а н о в и л а :

У червні 2014 року позивач звернувся із зазначеним позовом посилаючись на те, що є інвалідом 2 групи і особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, перебуває на обліку у відповідача та одержує державну та додаткову пенсії, у відповідності до статей 50, 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ), а тому має право на перерахунок пенсії згідно вимог вищевказаних правових норм, однак відповідач, починаючи з січня 2012 року, здійснює виплату пенсії у розмірі, встановленому постановами Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - постанова КМУ № 1210) і від 28 грудня 2011 року № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» (далі - постанова КМУ № 1381).

В обґрунтування позову також зазначав, що вимоги Закону № 796-ХІІ щодо розміру пенсійних виплат не виконані, його звернення про здійснення спірного перерахунку пенсії за період з 1 січня по 23 червня 2014 року залишено без задоволення, що призвело до порушення прав позивача, а тому ОСОБА_4 просив про задоволення позову.

Постановою Волноваського районного суду Донецької області від 10 липня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 4 вересня 2014 року позов задоволено, визнано протиправною бездіяльність та зобов'язано відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії у розмірі, встановленому статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ за період з 1 січня по 23 червня 2014 року.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, в частині задоволених вимог, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов суди, на підставі наявних у справі даних встановили і правильно виходили з того, що позивачу належить право на перерахунок пенсії в порядку статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ.

За змістом статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах, зокрема, інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком, а розмір державної пенсії, в усіх випадках для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчими по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до статті 3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджету систему України становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Державний бюджет України затверджується щорічно Верховною Радою України на період з 1 січня до 31 грудня, а за особливих обставин - на інший період (стаття 96 Конституції України).

Так, на час розгляду справи у суді першої інстанції, Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» не було встановлено обмеження щодо виплат, передбачених статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ та не внесено змін до цього Закону, а тому висновок судів про те, що з 1 січня 2014 року слід застосовувати положення вищезазначених статей Закону № 796-ХІІ у зазначеній редакції є правильним.

В свою чергу, статтею 67 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року № 1622-VІІ (далі Закон № 1622-VІІ) встановлено, що норми і положення статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Оскільки зміни, внесені Законом № 1622-VІІ набули чинності 3 серпня 2014 року, відповідач, до цього часу, повинен був здійснювати нарахування та виплату спірної пенсії у розмірі, встановленому статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ, а не постановами Уряду.

Разом з тим, з самого визначення поняття «пенсія» випливає, що щомісячні пенсійні виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк. У цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий термін або строк, на який призначається пенсія, не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії.

Таким чином, виплату пенсії не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право особи на отримання доплати до пенсії, яка має виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії.

Порядок, розмір та строки нарахування доплати до пенсії, яка є предметом цього спору, можуть бути змінені лише за умов іншого законодавчого регулювання.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постановах від 23 квітня 2012 року № 21-239а11 та 19 березня 2013 року № 21-53а13.

Однак, згідно приписів частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Зі змісту наведеної норми процесуального права повноваження вийти за межі позовних вимог має лише суд першої інстанції.

Водночас, відповідно до вимог частини 4 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Аналогічне правило стосовно меж касаційного перегляду встановлене і для суду касаційної інстанції частиною 3 статті 219 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи те, що позивач у своїй заяві просив здійснити спірний перерахунок пенсії за період з 1 січня по 23 червня 2014 року, в подальшому не змінював позовних вимог, а суд першої інстанції не вважав за потрібне вийти за їх межі і розглянув спір в рамках заявленого позову, суд апеляційної інстанції, в силу положень частини 4 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, був позбавлений можливості здійснити апеляційний перегляд справи з дослідженням обставин справи та наданням правової оцінки позовним вимогам за період після 23 червня 2014 року, які фактично позивачем не заявлялись.

За таких обставин, суди дійшли правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на викладене, рішення судів відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування оскаржуваних судових рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Волноваському районі Донецької області відхилити, а постанову Волноваського районного суду Донецької області від 10 липня 2014 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 4 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

Д.В. Ліпський

М.І. Мойсюк