Справа № 22-а-452/11
Суддя: Данилова О. О.
Дата ухвалення: 2011-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

22-а-452/11 20.01.2011
Головуючий у 1-й інстанції Гаврасієнко В.О.
Категорія: 70 Суддя доповідач апеляційного суду Данилова О.О.
ПОСТАНОВА

іменем України

2011 року січня місяця 20 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О.

при секретарі: Поліщук Ю.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку письмового провадження в м. Миколаєві справу

за апеляційною скаргою

управління Пенсійного фонду України в Заводському районі

м. Миколаєва (далі УПФ)

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 липня 2010 року за позовом ОСОБА_1 до УПФ про захист соціальних прав,

в с т а н о в и л а :

У травня 2010 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до УПФ, в якому просила зобовязати нарахувати та виплати їй як особі, яка має правовий статус дитини війни, доплату (підвищення) до пенсії, передбаченої Законом України від 18 листопада 2004 року «Про соціальний захист дітей війни» (далі Закон від 18 листопада 2004 р.), у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 1 січня 2006 року до часу звернення до суду.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 липня 2010 року позов задоволено частково.

Зобовязано УПФ виплатити пенсію з 2 квітня по 31 грудня 2006 року, з 09 липня по 31 грудня 2007 року, з 22 травня до 31 грудня 2008 року та з 01 січня до 31 грудня 2009 року з підвищенням на 30% мінімальної пенсії за віком за розміром, встановленим ч. 1 ст. 28 Закону України від 9 липня 2003 року «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі Закон від 9 липня 2003 року).

В апеляційній скарзі УПФ, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, просило рішення скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі Закону України від 02 грудня 2010 року «Про внесення змін до розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо передачі справ, повязаних із соціальними виплатами», який набрав чинності з 30 грудня 2010 року, апеляційні скарги на рішення місцевих судів по справам щодо соціальних виплат, розглянутих в порядку цивільного судочинства, розглядаються апеляційними судами в порядку адміністративного судочинства.

Перевіривши законність рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка отримує пенсію та належить до категорії громадян, яким визначено статус дитини війни.

Положення ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Однак, згідно з пунктом 17 ст. 77 Закону України від 20 грудня 2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік» дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. зупинено на 2006 року.

До того ж, Законом України від 19 січня 2006 р. «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» із положень Закону України від 20 грудня 2005 р. «Про Державний бюджет України на 2006 рік» виключено пункт 17 ст. 77 вказаного вище Закону, а новою редакцією ст. 110 цього ж Закону встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р., запроваджуються у 2006 р. поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Між тим, Кабінетом Міністрів України протягом 2006 року не приймав рішення на виконання вимог ст. 110 Закону України від 20 грудня 2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік».

Отже, пільги для дітей війни, передбачені ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 року, безпосередньо у 2006 року запроваджено не було.

В свою чергу, пунктом 12 ст. 71 Закону України від 19 грудня 2006 р. «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. зупинено на 2007 р. із урахуванням ст. 111 названого вище Закону.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 р. № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту 12 ст. 71 Закону України від 19 грудня 2006 року «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 р. дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. із урахуванням ст. 111 цього ж Закону.

Однак, підпунктом 2 пунктом 41 розділу ІІ Закону України від 28 грудня 2007 р. «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» норми ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 року щодо розмірів підвищення пенсії дітям війни викладено в новій редакції.

Тоді як, рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) зміни, внесені підпунктом 2 пунктом 41 розділу ІІ Закону України від 28 грудня 2007 року «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо розмірів підвищення пенсії дітям війни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнанні неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Тому УПФ як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсії та доплат до них, повинен був діяти відповідно до вимог ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. і здійснити відповідні перерахування (за той період, коли дія цієї норми не була зупинена). Однак, УПФ у порушення зазначених положень цього Закону таких нарахувань не проводило, чим і допустило протиправну бездіяльність.

Законом України «про державний бюджет України на 2009 рік» будь-яких обмежень дій ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 року не передбачено.

Таким чином, в межах позовних вимог право на здійснення перерахунку підвищення до пенсії у розмірах, визначених ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 року, мають діти війни з 9 липня до 31 грудня 2007 року, з 22 травня до 31 грудня 2008 року, з 1 січня до 31 грудня 2009 року.

Оскільки суд помилково поклав на відповідача обовязок щодо перерахунку пенсії за 2006 рік, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Рішення суду в частині відмови щодо покладення обовязку на УПФ виплачувати підвищення мінімальної пенсії за віком за 2010 року позивачка не оскаржувала.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій із посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни не приймаються до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору. Проблеми надання бюджетних коштів УПФ для виконання покладених на нього обовязків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і тому судом не розглядалися.

Не мають правового значення також і посилання відповідача на неможливість нецільового використання коштів УПФ, оскільки суди не ухвалювали рішення про проведення виплат із власних джерел фінансування останнього.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення в повному обсязі та відмови позивачу у задоволенні всіх вимог.

Керуючись ст.ст.202, 207 КАС України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 липня 2010 року в частині покладення на управління Пенсійного фонду України в Заводського районі м. Миколаєва обовязку виплачувати ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 2 квітня до 31 грудня 2006 року скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 щодо покладення обовязку на управління Пенсійного фонду України в Заводському м. Миколаєва виплачувати підвищення у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за 2006 рік відмовити.

В іншій частині вказане рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий:

Судді: