Справа № 22-а-396/11
Суддя: Данилова О. О.
Дата ухвалення: 2011-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

22-а-396/11 20.01.2011
ПОСТАНОВА іменем України

2011 року січня місяця 20 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі: головуючого Данилової О.О., суддів: Лівійського І.В., ШаманськоїН.О. при секретарі: Поліщук ІО.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку письмового провадження

справу

за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Батанському районі Миколаївської області (далі - УПФ)

на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 26 серпня 2010 р. за позовом ОСОБА_1 до УПФ про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

У липні 2010 р. ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до УПФ, в якому просила визнати протиправною бездіяльність щодо неперерахування їй як особі, яка має правовий статус дитини війни, доплати (підвищення) до пенсії, передбаченої Законом України від 18 листопада 2004 р. «Про соціальний захист дітей війни» (далі - Закон від 18 листопада 2004 р.), у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 1 січня 2006 р. до 01 червня 2010 р., зобов'язати УПФ здійснити перерахування такої допомоги і забезпечити виплату заборгованості та стягнути понесені судові витрати.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 26 серпня 2010 р. позов задоволено частково.

Зобов'язано УПФ здійснити перерахунок пенсії з 9 липня по 31 грудня 2007 р. з підвищенням на 30% мінімальної пенсії за віком за розміром, встановленим ч. 1 ст. 28 Закону України від 9 липня 2003 р. «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон від 9 липня 2003 р.), провести відповідні виплати та стягнути понесені позивачкою судові витрати у розмірі 179 грн.

В апеляційній скарзі УПФ, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, просило рішення скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі Закону України від 02 грудня 2010 року «Про внесення змін до розділу XII «Прикінцеві положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо передачі справ, пов'язаних із соціальними виплатами», який набрав чинності з 30 грудня 2010 року, апеляційні скарги на рішення місцевих судів по справам щодо соціальних виплат, розглянутих в порядку цивільного судочинства, розглядаються апеляційними судами в порядку адміністративного судочинства.

Перевіривши законність рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач отримує пенсію та належить до категорії ¦ громадян, яким визначено статус дитини війни.

Справа №22а-3 96/11 Категорія: 70

Положення ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне

довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Однак, згідно з пунктом 17 ст. 77 Закону України від 20 грудня 2005 р. «Про Державний бюджет України на 2006 рік» дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. зупинено на 2006 р.

До того ж, Законом України від 19 січня 2006 р. «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» із положень Закону України від 20 грудня 2005 р. «Про Державний бюджет України на 2006 рік» виключено пункт 17 ст. 77 вказаного вище Закону, а новою редакцією ст. 110 цього ж Закону встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р., запроваджуються у 2006 р. поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Між тим, Кабінет Міністрів України протягом 2006 р. не приймав рішення на виконання вимог ст. 110 Закону України від 20 грудня 2005 р. «Про Державний бюджет України на 2006 рік».

Отже, пільги для дітей війни, передбачені ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р., безпосередньо у 2006 р. запроваджено не було.

В свою чергу, пунктом 12 ст. 71 Закону України від 19 грудня 2006 р. «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. зупинено на 2007 р. із урахуванням ст. 111 названого вище Закону.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 р. № 6- рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту 12 ст. 71 Закону України від 19 грудня 2006 р. «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 р. дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. із урахуванням ст. 111 цього ж Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнанні неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Тому УПФ як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсії та доплат до них, повинен був діяти відповідно до вимог ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. і здійснити відповідні перерахування (за той період, коли дія цієї норми не була зупинена). Однак, УПФ у порушення зазначених положень цього Закону таких нарахувань не проводило, чим і допустило протиправну бездіяльність.

Таким чином, в межах позовних вимог право на здійснення перерахунку підвищення до пенсії у розмірах, визначених ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р., мають діти війни з 9 липня до 31 грудня 2007 р.

Рішення суду в частині відмови щодо покладення обов'язку на УПФ виплачувати підвищення мінімальної пенсії за віком за 2008-2010 рр. позивачка не оскаржувала.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій із посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни не приймаються до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору. Проблеми надання бюджетних коштів УПФ для виконання покладених на нього обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і тому судом не розглядалися.

Не мають правового значення також і посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів УПФ. оскільки суди не ухвалювали рішення про проведення виплат із власних джерел фінансування останнього.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення та відмови позивачу у задоволенні позовних вимог.

Суд, при розподілі судових витрат помилково стягнув з УПФ витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 120 грн., так як зазначені позовні вимоги є нематеріальними

Керуючись ст.ст. 201, 207 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Баштанському районі Миколаївської області задовольнити частково.

Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 26 серпня 2010 р. в частині стягнення з управління Пенсійного фонду України в Баштанському районі Миколаївської області на користь ОСОБА_1 судових витрат змінити, зменшивши розмір стягуваних судових витрат з 179 грн. до 96 грн.

В іншій частині вказане рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий.

Судді: