Справа № 826/21706/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2015-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 листопада 2015 року № 826/21706/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовом ОСОБА_1

до Головного територіального управління юстиції у м. Києві,

Державного реєстратора прав на нерухоме майно Головного територіального

управління юстиції у м. Києві Бондаренко А.В.,

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі ОСОБА_1 (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у м. Києві (надалі - Відповідач-1), Державного реєстратора прав на нерухоме майно Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бондаренко А.В. (надалі - Відповідач-2), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бондаренко А.В. від 20.04.2015 року №20789065 про відмову в державній реєстрації прав власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1; зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 01.04.2015 року за реєстраційним номером 10857690.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що рішення Відповідача-2 про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень є необґрунтованим та суперечить вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Представник Відповідачів в обґрунтування заперечень зазначає, що заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, на підставі чого правомірно прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 02.02.2015 року №19029816.

В судовому засіданні судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини 4 статті 122 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 01.04.2015 ОСОБА_1 було подано заяву про державну реєстрації прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності на квартиру № АДРЕСА_1 та відповідні документи.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби головного управління юстиції у м. Києві Бондаренко Ангеліною Вікторівною від 20.04.2015 року №20789065 Позивачу відмовлено в реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Підставою для відмови в реєстрації права власності вказано, що заява та документи для проведення державної реєстрації прав подані після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про не обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Суть офіційного з'ясування всіх обставин у справі визначена в частинах четвертій та п'ятій статті 11 цього Кодексу, якими встановлено, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Принцип офіційного з'ясування всіх обставин справи зобов'язує суд встановити обставини справи для забезпечення прийняття правосудного рішення, в тому числі незалежно від посилань чи доводів сторін.

Згідно з нормативним приписом статті 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Таким законом, який визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Як визначено абзацу 2 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з частини 1 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов'язковою.

У відповідності до частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації.

У відповідності до пункту 2 частини 2 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Виходячи з норми частини 1 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державним реєстратором може бути державний реєстратор органу державної реєстрації прав (державний службовець) або нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Як зазначено вище, 01.04.2015 року державним реєстратором права на нерухоме майно Реєстраційної служби головного управління юстиції у м. Києві Апалько С.А. було прийнято та зареєстровано заяву ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за результатом розгляду якої 20.04.2015 державним реєстратором було прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за №20789065.

Частиною 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено виключний перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, а саме, у державній реєстрації може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Згідно з частини 4 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Аналогічна норма міститься й у пункті 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013 року, який передбачає, що державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Підставою для прийняття рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за №20789065 слугувало те, що у ході розгляду заяви встановлено наявність обтяження нерухомого майна щодо якого подано заяву, державний реєстратор послався на приписи статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", пункти 20 та 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013 року, згідно з якою державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; наявність обтяжень прав на нерухоме майно.

В матеріалах справи міститься реєстраційна справа, зокрема, з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна міститься запис, здійснений Державним реєстратором Юферовою Євгенією Дмитрівною Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві 27.01.2014 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження на підставі Постанови Відділу примусового виконань рішень Державної виконавчої служби від 23.01.2014 року серія та номер: 35137073 на все майно ТОВ «Укоінвестбуд».

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що спірне майно належить йому на праві приватної власності, що підтверджується копіями наступних документів: договір пайової участі у фінансуванні будівництва житлового будинку від 19.04.2005 року №140/УК/896, додатковою угодою до вказаного договору від 06.06.2013 року №2, випискою зі списку інвесторів, за кошти яких ТОВ «УкоінвестБуд» збудовано квартири в будинку АДРЕСА_1 від 08.01.2015 року №08/01-01 ОСОБА_1 має право на отримання у власність закріплений за ним об'єкт інвестування - квартиру №176; довідкою ТОВ «УкоінвестБуд» від 20.12.2014 року №20/12-1 ОСОБА_1 сплатив підприємству грошові кошти в розмірі 180420,60 грн., що складає 100% вартості загальної площі об'єкта інвестування, а підприємство прийняло їх та після завершення будівництва гарантує передачу профінансової плоші, а саме: квартири за АДРЕСА_1; акт від 20.12.2014 №176, згідно якого ТОВ "УкоінвестБуд" побудувало і передало ОСОБА_1 об'єкт інвестування - квартиру.

Проте, суд не може погодитись з доводами позивачки, оскільки в силу статті 182 Цивільного кодексу України право власності на об'єкт нерухомого майна набувається з моменту державної реєстрації таких прав, проте як свідчать матеріали справи та не заперечується позивачем державної реєстрації таких у відповідності до вимог закону нею здійснено не було, а отже посилання позивача є необґрунтованими

Крім того, безпідставними є посилання позивача на порушення діями відповідачів його конституційних прав, оскільки наявність укладеного договору про купівлю-продаж інвестиційних прав та підтвердження виконання сторонами його умов свідчить про наявність у позивача - як інвестора права звернутись до відповідного реєстраційного органу з метою реєстрації права власності на об'єкт завершеного будівництва, однак майнові права на об'єкт нерухомості не є тотожним з поняттям права власності на об'єкт нерухомого майна.

Також, суд звертає увагу, що за змістом статті 57 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» арешт майна полягає у обмеженні розпорядження, володіння і користування майном.

Це означає, що реєстрація арешту є актом обмеження прав власника, а не актом офіційного визнання прав чи вимог інших осіб на майно.

Тому, наявність в Єдиному реєстрі заборон запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте.

Наведений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 11 листопада 2014 року № 21-357а14.

Враховуючи, що на момент подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності на нерухоме майно арешт зазначеного майна знято не було, державний реєстратор правомірно відмовив у державній реєстрації права власності.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині щодо визнання протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бондаренко А.В. від 20.04.2015 року №20789065 про відмову в державній реєстрації прав власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 01.04.2015 року за реєстраційним номером 10857690 не підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що рішення державного реєстратора Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бондаренко А.В. від 20.04.2015 року №20789065 прийнято у відповідності до законодавства.

Аналогічна позиція викладене в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2015 року по справі №826/18831/14

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновків про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 122, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук