Справа № 22-а-982/11
Суддя: Воробйова Н. С.
Дата ухвалення: 2011-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду

Київської області у складі:

головуючого: судді Воробйової Н.С.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Рудніченко О.М.,

розглянула в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу за апеляційною

каргою управління Пенсійного фонду України у Ставищанському районі Київської області на

постанову Ставищанського районного суду Київської області від 14 вересня 2009 року у справі за

позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в

Ставищанському районі Київської області про визнання неправомірними дії та зобовязання

перерахувати пенсії.

встановила:

У серпні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до Ставищанського районного суду Київської

області з позовом до управління Пенсійного фонду України у Ставищанському районі Київської

області про зобовязання відповідача провести перерахунок пенсії, встановивши її на рівні 8

мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенсії, встановивши її на рівні 75 % від мінімальної пенсії

за віком за період з 22 травня 2008 року.

Постановою Ставищанського районного суду Київської області від 14 вересня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано відмову відповідача щодо здійснення

перерахунку та виплати ОСОБА_1 державної пенси та додаткової пенси за шкоду заподіяну

здоровю по другій групі інвалідності згідно ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний

захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" - неправомірною,

встановивши її на рівні 8 мінімальних пенсій за віком, визначеної ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які

втратили працездатність, передбаченого законодавством, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну

здоровю, відповідно до ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", встановивши її на рівні 75 % від мінімальної

пенсії за віком виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність,

зазначеного законодавством за період з 22 травня 2008 року по 14 вересня 2009 року.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, управління Пенсійного фонду України у

Сквирському районі Київської області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати

незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити

позивачу у задоволені позову. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність,

необґрунтованість та необєктивність рішення суду, неповне зясування всіх обставин, що мають

значення для вирішення справи, порушення Сквирським районним судом Київської області норм

матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія

суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного

фонду України у Сквирському районі Київської області ж потерпілий 1 категорії від наслідків

аварії на Чорнобильській АЕС. Позивач зареєстрований та постійно проживає с. Розкішна

Ставищанського району Київської області та є інвалідом другої групи внаслідок захворювання,

пов'язаного з впливом аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується копією посвідчення

(а.с. 10).

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали

внаслідок Чорнобильської катастрофи", пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4

встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка

призначається після виникнення права на державну пенсію.

В ч. 4 ст. 54 цього Закону передбачено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких

встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по другій групі

інвалідності 8 мінімальних пенсій за віком.

Згідно ст. 50 Закону особам, віднесеним до категорії І, призначається щомісячна додаткова пенсія

за шкоду, заподіяну здоров»ю, у розмірі інвалідам другої групи - 75 % мінімальної пенсії за віком. Ця

додаткова пенсія відповідно до положень ст. 53 цього Закону виплачується повністю незалежно від

заробітку, пенсії чи іншого доходу.

ОСОБА_1 оспорюючи дії відповідача вважав, що він отримував пенсію та додаткову пенсію

значно нищу, ніж це передбачено ст. 50 та 54 Закону,, України "Про статус і соціальний захист

громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у звязку з чим звернувся до суду

за захистом своїх прав.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідачем виплачувалась пенсія відповідно до

вимог постанови КМ України № 1 від 3 січня 2002 року "Про підвищення розмірів пенсій та інших

соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок

коштів державного бюджету", але в значно меншому розмірі, ніж це передбачено ч. 4 ст. 54 Закону

України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської

"катастрофи"

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до

висновку про порушення відповідачем норм ст. 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний

захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів вважає зазначений висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Статтею 19 ч. 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,

їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що

передбачені Конституцією та законами України.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та Законами України

(ст. 113 Конституції України).

При винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції, виходячи з пріоритетності законів

над підзаконними актами, правомірно прийшов до висновку, що постанова КМ України № 1 від

3 січня 2002 року "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям

пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету" , суперечить

вимогам ст. 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали

внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Також суд першої інстанції правильно не взяв до уваги посилання представника відповідача на

5 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи", якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що

настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок

Чорнобильської катастрофи визначається КМ України, оскільки надання законодавцем такого права

КМ України не означає, що останній встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту

та обсягу прав позивача, встановленого цим же Законом.

Тобто, КМ України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього

Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розмір мінімальної пенсії за віком, розмір

якої визначається лише за правилами , передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про

загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і іншого нормативно-правового акта, який би

визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року

N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з

того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента

України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України,

нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів

Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції

міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці

на відповідність ж Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав

застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який

регулює ці правовідносини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 "Про незалежність

судової влади" зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають

застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні

права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг

встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз. 1 п. 19).

Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю в Україні є людина,

її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх

утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (ст.3), права і свободи людини є

невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або

внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

Окрім того, встановлений ч. 2 ст. 95 Конституції України, ч. 2 ст. 38 Бюджетного Кодексу перелік

правовідносин, які регулюються Законом про Державний бюджет України, є вичерпним, а тому цей

закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій,

передбачених іншими законами України, зокрема Законом України "Про статус і соціальний статус

громадян, які постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи" та не може будь-яким чином

змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції

правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм

матеріального та процесуального права і підстав дія його скасування не вбачається.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у постанові суду

першої інстанції, висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи, постанова суду

ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для її скасування при

апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Сквирському районі Київської області

відхилити, постанову Сквирського районного суду Київської області від 14 вересня 2009 року -

залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в

касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після

набрання законної сили.

Головуючий

Судді