Справа № 808/6034/15
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року (17 год. 30 хв.)Справа № 808/6034/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Р.В. Сацького,

при секретарі судового засідання Я.М. Муха,

за участі представників сторін

від позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

від відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя адміністративну справу

за позовною заявою: фізичної особи підприємця ОСОБА_1

до: Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

про: скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (далі по тексту Позивач, ФОП ОСОБА_1В.) до (далі по тексту Відповідач), про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.02.2015 №011, в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення № від 01.04.2015 про сплату податку на доходи фізичних осіб 352 234, 32 грн. - основний платіж, 88 058, 00 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- визнати протиправним та скасувати повністю вимогу про сплату боргу (недоїмки) №ф- від 29.04.2015 в розмірі 205 737, 71 грн.;

- визнати протиправним та скасувати повністю рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №005921702 від 04.06.2015 про сплату штрафних санкції у сумі 20 074, 25 грн.

Позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що висновки викладені в акті перевірки є невірними, а прийняті рішення про сплату податку на доходи фізичних осіб та застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимогу про сплату боргу є протиправними та незаконними, оскільки факт придбання товарів з наступною реалізацією підтверджується усіма наявними первинними документами складеними відповідно до норм податкового законодавства України.

В судовому засіданні позовні вимоги підтримав просив адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, з підстав зазначених в запереченнях, зокрема зазначив, що перевіркою встановлено відсутність документів які підтверджують факт передачі товару від постачальника до покупця, а саме від ТОВ «ТБ Континент» до ФОП ОСОБА_1, також на думку відповідача у позивача відсутні накладні, що підтверджують факт реалізації продукції покупцям, як наслідок було завищено валові витрати що обчислюються при визначенні обєкта оподаткування.

Відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до ст. 160 КАС України в судовому засіданні судом проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані документи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності судом встановлено наступне.

01.04.2015 контролюючим органом винесено податкове повідомлення - рішення № про сплату податку на доходи фізичних осіб 352 234, 32 грн. основний платіж, 88 058, 00грн. штрафні (фінансові) санкції.

27.05.2015 Рішенням № про результати розгляду первинної скарги ФОП ОСОБА_1 збільшено на 35 363,91 грн. розмір нарахованого податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та на 8 841,56 грн. розмір застосування штрафних санкцій.

29.04.2015 контролюючим органом винесено Вимогу Ф- про сплату ФОП ОСОБА_1 боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у сумі 205 737,71 грн..

04.06.2015 контролюючим органом прийнято Рішення №005921702 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, сплату штрафних санкції у сумі 20 074,25 грн..

11.08.2015 ГУ ДФС України в Запорізькій області Рішенням про розгляд скарги №5918/7/0801-100413 скасовано Рішення №005921702 від 04.06.2015 та зобов`язано відповідача прийняти нове рішення на таку саму суму але за формою передбаченою додатком №13 до Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, оскільки попереднє рішення було винесено за формою яка була скасована.

14.09.2015 контролюючим органом винесено Рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 14.08.2015, про сплату штрафних санкції у сумі 20 074,25 грн..

Зазначені податкові повідомлення-рішення, вимога про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій прийняті на підставі ОСОБА_4 про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання норм законодавства з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску СПД-ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2012 по 31.12.2014 №127/08-28-17-02/НОМЕР_1 від 06.03.2015 (далі-Акт).

ОСОБА_4 встановлено такі порушення:

1. п. 177.4 ст. 177, п. 138.1. ст. 138, п. 138.8. ст. 138 Податкового кодексу України від 02.12 2010 №2755-УІ із змінами та доповненнями у результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб субєкта підприємницької діяльності за 2012 рік на загальну суму 101 590, 32грн., за 2013 рік на загальну суму 139 053,92 грн., за 2014 рік на загальну суму 111 590,08 грн..

2. п.п.1 п.2 ст.6, п.8, п.12 ст.9, п.3 ст.25 Закону України від 08.07.2010 №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» та на підставі п.3 ст.9, п.п.6, 7 п.1ст.13, п.п.3 частини 11 ст.25 Закону України від 08.07.2010 №2464-V1 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», не нарахування та не сплата у строки, зазначені відповідно до Закону №2464-V1 п.п.1 п.4.5 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міндоходів України від 09.09.2013 №455, сум єдиного внеску в розмірі за 2012 рік - 37 293, 07 грн., за 2013 рік - 50 368, 41 грн., за 2014рік - 40 537,71 грн..

Позивач посилаючись на безпідставність та протиправність винесення оскаржуваного рішення податкового органу не погоджується з зазначеним податковим повідомленням-рішенням, вимогою про сплату недоїмки, рішенням про сплату штрафних санкцій та вважає висновки ДПІ, викладені в ОСОБА_4 такими, що не відповідають чинному законодавству України, а суми, донараховані за результатами перевірки неправомірними.

Вирішуючи спір по суті, суд приходить до наступного.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено загальне поняття та характеристика документу на підставі якого виникає право та обов'язок в платника податків на формування показників податкової, бухгалтерської та фінансової звітності. Таким документом є первинний документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Вимоги до первинного документу встановлені ст.9 цього Закону та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності. Отже, первинні документи по відображенню господарської операції є підставою й для податкового обліку.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Вирішуючи спір, суд враховує, що приймати на підтвердження даних податкового обліку можливо лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до п.п. 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III Податкового Кодексу.

Згідно з пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

При цьому діючим законодавством не встановлено конкретного переліку документів для підтвердження витрат.

Отже, для включення до складу валових витрат необхідні документи, які зокрема підтверджують факт отримання товарів від іншої особи, а також підтверджують зв'язок понесених витрат із господарською діяльністю платника податку.

Відповідно до вимог ст.183 ПК України право платника податку на податковий кредит і виписку податкових накладних виникає після добровільної реєстрації особи як платника податку або особи, яка відповідає вимогам, визначеним пп.6 п.180.1 ст.180 цього Кодексу та з початком податкового періоду, з якого така особа вважатиметься платником податку.

Отже, для вирішення спору важливе значення має факт реєстрації та перебування контрагента ФОП Куц в стані, власне, платника ПДВ, що надає право такому платнику видавати податкові накладні, які є підставою для формування податкового кредиту.

Дана правова позиція викладена у листі Вищого адміністративного суду України №742/11/13-11 від 02.06.2011, відповідно до якого підлягає встановленню статус постачальника товарів (послуг), придбання яких є підставою для формування податкового кредиту та/або сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.

При цьому для висновків про наявність порушення податкового законодавства в діях платника податків в обов'язковому порядку необхідно з'ясувати можливу обізнаність такого платника податку щодо дефекту у правовому статусі його контрагентів. Відповідні обставини можуть бути з'ясовані, зокрема, з використанням даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також офіційно оприлюднених даних щодо анульованих свідоцтв платника податку на додану вартість.

У разі, якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податковий орган не визнає обґрунтованим віднесення Позивачем до податкового кредиту сум ПДВ та формування валових витрат, контрагент був включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також мав свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцем, ні за можливу недостовірність відомостей про нього, наведеного у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

При цьому, слід ураховувати вимоги ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», згідно з якою відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, були внесені до нього, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коли вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Проте, в ОСОБА_4 відсутні докази припинення контрагентами ФОП Куц (скасування державної реєстрації, виключення його з ЄДРПОУ) внесення недостовірної інформації до ЄДРПОУ, тощо, під час взаємовідносин.

На момент складання податкових накладних, контрагенти ФОП Куц були зареєстровані як платники ПДВ у встановленому законодавством порядку (і це підтверджується в ОСОБА_4 ст. 4 п.2.14) і не мали дефектів у своєму правовому статусі та мали право укладати правочини та вчиняти інші юридично значимі дії. Податкові накладні за своєю формою та змістом відповідають ст.9 Закону №996, зокрема, містять такі обов'язкові реквізити як порядковий номер податкової накладної та дату її виписки, точне найменування юридичних осіб, їх індивідуальні податкові номери, вид робіт та послуг, їх ціну та вартість.

Господарські операції з поставки продукції мали реальний характер, факти отримання ФОП Куц та реалізації відповідних товарів оформлені документально та спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені укладеними Договорами поставки за перевіряємий період, підтверджуються з урахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, які економічно необхідні для здійснення господарських операцій.

Всі складені позивачем із контрагентами документи за своїми формою та змістом відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Зобовязання сторонами виконані з дотриманням вимог цивільного законодавства; первинна документація містить достовірну і несуперечливу інформацію.

Натомість позиція відповідача жодним чином не обґрунтована; висновок про заниження суми чистого доходу, отриманого від здійснення підприємницької діяльності, та заниження податку на дохід від підприємницької діяльності є безпідставним, оскільки податковим органом взагалі не взято до уваги та не враховано надану Підприємцем первинну документацію. Податковий орган з надуманих та бездоказових причин прийшов до висновку про те, що фактично ФОП Куц не придбавав у ТОВ «ТБ «Континент» та інших контрагентів товари з метою їх подальшого використання у межах господарської діяльності, а лише отримував податкові накладні з метою «штучного» формування податкового кредиту та валових витрат, надання податкової вигоди третім особам, рух активів за спірними господарськими операціями задекларований лише на папері, а тому у ФОП ОСОБА_1 відсутні підстави для формування даних податкового обліку за спірними господарськими операцій.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 08.09.2009 у справі №21-737во09, про необґрунтованість податкової вигоди може свідчити відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень та транспортних засобів.

При цьому, в ОСОБА_4 перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 орендує офісні та складські приміщення, мав найнятого працівника, має у користуванні легковий транспорт для перевезення сировини або готової продукції.

Позивачем надано докази того, що відповідачем було призначено зустрічну перевірку ТОВ «ТБ «Континент» по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_1 В ході цієї зустрічної перевірки ТОВ «ТБ «Континент» підтвердило поставку товару ФОП ОСОБА_1 у 2012-2014 роках, та вказало, що товар був придбаний за період 2009-2011роках, накладні на придбаний товару та банківські документи на його оплату були знищені на підставі ОСОБА_4 знищення документів №5 від 18.12.2003 та №6 від 19.12.2014 у звязку із закінченням терміну їх зберігання та завершенням податкових перевірок за 2011 рік та 2012 рік. За результатом цієї зустрічної перевірки ніяких порушень відповідачем не виявлено, акт не складався. Ця інформація в ході розгляду справи відповідачем спростована не була.

Неприйнятним є посилання податкового органу в ОСОБА_4 перевірки на відсутність товарно-транспортних накладних на господарські операції, оскільки товарно-транспортна накладна не є доказом придбання чи продажу товару, в той час, як податкове законодавство не ставить в залежність право платника податків на податковий кредит або формування валових витрат від наявності або відсутності товарно-транспортної накладної, як наслідок, відсутність зазначених документів не може бути доказом правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

В судовому засіданні позивачем документально підтверджено, що весь придбаний ФОП ОСОБА_1 товар реалізовано кінцевим споживачам, що підтверджується видатковими та податковими накладними, товаро-транспортними накладними, банківськими виписками з рахунку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Враховуючи, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження правильності розрахунку суми грошового зобов'язання, визначеного у податковому повідомленні - рішенні, не надано жодних доказів на підтвердження того, що Позивач як платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даними підприємством було надання податкової вигоди, що свідчить про необґрунтованість зроблених податковим органом висновків та протиправність прийнятого із зазначених підстав податкового повідомлення-рішення, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваних рішень та як наслідок їх скасування.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість підстав для прийняття спірного рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивачем при зверненні до суду із адміністративним позовом було сплачено судовий збір в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп., про що було надано відповідне платіжне доручення, на користь позивача підлягає стягненню з бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби України у Запорізькій сума сплаченого ним судового збору.

Керуючись статтями 69-71, 158, 160-164 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 01.04.2015 про сплату податку на доходи фізичних осіб 352 234, 32 грн. - основний платіж, 88 058, 00 грн. - штрафні (фінансові) санкції прийняте Державною податковою інспекцією у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області.

3. Визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № ф- від 29.04.2015 в розмірі 205 737, 71 грн. прийняту Державною податковою інспекцією у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області.

4. Скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №001281702 від 14.08.2015 прийняте Державною податковою інспекцією у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області.

5. Стягнути з Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп..

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складення її в повному обсязі, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.В. Сацький