Справа № К/9991/88807/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" листопада 2015 р. м. Київ К/9991/88807/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Іваненко Я.Л.,

Кобилянського М.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Совєтському районі Автономної Республіки Крим на постанову Совєтського районного суду Автономної Республіки Крим від 17 серпня 2011 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2011 року в справі за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Совєтському районі Автономної Республіки Крим про призначення пенсії на пільгових умовах,

в с т а н о в и л а:

У липні 2011 року ОСОБА_4 звернувся в суд з вказаним позовом, в якому зазначав, що рішенням відповідача від 10 лютого 2011 року № 443 йому відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Посилаючись на порушення пенсійних прав, просив суд визнати зазначене рішення протиправним, визнати за ним право на пенсію та зобов'язати відповідача призначити її.

Постановою Совєтського районного суду Автономної Республіки Крим від 17 серпня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2011 року, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в Совєтському районі Автономної Республіки Крим від 10 лютого 2011 року № 443 про відмову у призначенні пенсії; зобов'язано призначити пенсію на пільгових умовах у відповідності до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з моменту звернення за призначенням такої пенсії.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, відповідач просив скасувати судові рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. У обґрунтування касаційної скарги зазначав, що у трудовій книжці позивача зазначено посади помічника машиніста електропоїзда, машиніста електропоїзда, які не відповідають назвам посад, вказаним у списку №2; уточнююча характер роботи довідка № 133 від 15 жовтня 2010 року має виправлення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_4 з 09 вересня 1974 року переведений помічником машиніста електропоїзда Тепловозного депо міста Ташкент та 01 листопада 1974 року звільнений з посади у зв'язку з призовом до Радянської Армії. Після повернення з військової служби 28 лютого 1977 року прийнятий помічником машиніста (тепло) електропоїзда Тепловозного депо Ташкент. У зв'язку з відкриттям локомотивного депо № 18 станції Узбекистан 01 червня 1977 року відкомандирований у розпорядження начальника депо та прийнятий помічником машиніста електропоїзда. 17 жовтня 1978 року був відкомандирований на восьмимісячні курси підготовки машиністів електровозів та після закінчення навчання був прийнятий помічником машиніста електропоїзда локомотивного (моторвагонного) депо Узбекистан, 28 вересня 1979 року переведений машиністом електропоїзда, 19 лютого 1982 року присвоєно кваліфікацію машиніста електропоїзда 3-го класу та 01 червня 1989 року звільнений за власним бажанням.

15 жовтня 2010 року локомотивне депо Узбекистан видало довідку № 133 уточнюючу особливий характер роботи або умови праці, необхідні для призначення пільгової пенсії, відповідно до якої ОСОБА_4 працював в локомотивному депо Ташкент, Узбекистан на посадах помічника машиніста електропоїзда та машиніста електропоїзда у період з 09 вересня 1974 року по 01 червня 1989 року, загалом 11 років 09 місяців 04 дні. Атестація робочих місць по локомотивному депо Узбекистан проводилась в жовтні 2009 року.

У цій довідці містяться закреслення в частині назви посади, замість «помічник машиніста електропоїзда» зазначено «електровоза».

15 грудня 2010 року локомотивним депо Узбекистан видано іншу довідку, за №161, про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній де зазначено, що ОСОБА_4 працював повний робочий день в тепловозному депо Ташкент, локомотивному депо Узбекистан з 09 вересня по 01 листопада 1974 року, з 28 лютого 1977 року по 17 жовтня 1978 року, з 11 червня по 28 вересня 1979 року, з 28 вересня 1979 року по 01 червня 1989 року (загалом 11 років 09 місяців 04 дні) та виконував безпосередньо організацію перевезення та забезпечував безпеку руху на залізничному транспорті, працював повний робочий день на залізничному транспорті на посаді помічника машиніста електровоза, машиніста електровоза.

Довідкою від 15 грудня 2010 року № 162 повідомлено, що відповідно до Указу Президента Узбекистану від 07 листопада 1994 року створено Державно-акціонерну залізничну компанію «Узбекистон темир йуллари» на базі Середньоазіатської залізниці. У зв'язку з реорганізацією тепловозного депо Ташкент з 01 січня 1999 року особові рахунки на заробітну плату та особові картки працівників передані до локомотивного депо Узбекистан.

Рішенням управління Пенсійного фонду України в Совєтському районі Автономної Республіки Крим від 10 лютого 2011 року № 443 ОСОБА_4 відмовлено у призначенні пенсії у зв'язку з тим, що посади у трудовій книжці не відповідають посадам, вказаним у довідці № 161 від 15 грудня 2010 року та списку № 2, а також у довідці № 162 не вказано повне перейменування організації (відсутні відомості про правонаступництво).

Задовольняючи позов суди передніх інстанцій виходили з того, що локомотивне депо Узбекистан стало правонаступником Тепловозного депо Ташкент; посада помічника машиніста, машиніста електропоїзда, на яких працював позивач, може вважатися такою що є із шкідливими та важкими умовами праці, оскільки виходячи з технічних понять «електропоїзд» за своїм змістом є ідентичним з поняттям «електровоз», а тому позивач має право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць.

Список № 2 виробництв, цехів, професій та посад з важкими умовами праці, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173, який підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, у розділі ХХХ Транспорт. Залізничний транспорт та метрополітен передбачає, що право на пільгову пенсію мають машиністи та їх помічники і старші машиністи: паровозів, тепловозів, електровозів, дизельпоїздів, моторвагонних (електро) секцій мотовозів.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Із записів трудової книжки позивача вбачається, що у спірний період він не працював на посадах, що зазначені у списку №2.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій в порушення вимог статті 81 Кодексу адміністративного судочинства України при з'ясуванні обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі техніки ототожнили поняття «електровоз» й «електропоїзд» та виходячи з цього професії машиністів, які управляють ними.

За таких обставин рішення судів попередніх інстанцій неможна визнати такими, що відповідають вимогам статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Касаційний суд не має повноважень встановлювати обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, тому судові рішення відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Совєтському районі Автономної Республіки Крим задовольнити частково.

Постанову Совєтського районного суду Автономної Республіки Крим від 17 серпня 2011 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2011 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді: С.Є. Амєлін Я.Л. Іваненко М.Г. Кобилянський