Справа № 826/17428/14
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 року м. Київ К/800/21058/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

ОСОБА_1

при секретарі Калініні О.С.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2015

та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2015

у справі № 826/17428/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Демікс»

до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Демікс» звернулось до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 16.05.2014 № 0, № 3, № 2562655/702/24435416, № 2552655/702/24438416 та № 656/26-55-22-10.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2015, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2015, позов задоволено; визнано протиправними та скасовано спірні податкові повідомлення-рішення; стягнуто на користь ТОВ «Демікс» витрати зі сплати судового збору у розмірі 487,20 грн. із Державного бюджету України, направлених на асигнування діяльності Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві; зобов'язано відповідний підрозділ Державної казначейської служби України стягнути решту суми судового збору у розмірі 4 384 (чотири тисячі триста вісімдесят чотири) грн. 80 коп. на розрахунковий рахунок № 4007 у ГУ ДКСУ у м. Києві, код 38004897, МФО 820019, код класифікації доходів бюджету 22030001 із Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунків Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій; прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Позивач в запереченнях на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін, як такі, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Представником відповідача в судовому засіданні заявлено клопотання про заміну відповідача, у зв'язку із реорганізацією, із Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на правонаступника - Державну податкову інспекцію у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Відповідно до ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Суд касаційної інстанції, розглянувши заявлене клопотання, дійшов висновку про його задоволення.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Демікс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, складено акт № 366/26-55-22-10/24438416 від 28.04.2014, в якому зафіксовано порушення: пп. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4, п. 5.1 та пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5, пп. 11.2.1 п. 11.2 та пп. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пп. 14.1.27 та пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14, пп. 135.4.1 п. 135.4 та п. 135.5 ст. 135, п. 137.1 ст. 137, пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2 та п. 138.4 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, пп. 140.1.6 п. 140.1 ст. 140, п. 141.1 ст. 141 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 1 659 572 грн.; ст. 249 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податкового зобов'язання за ІІ кв. 2013 року по екологічному податку на суму 892,35 грн.; ст. 250 Податкового кодексу України, встановлено неподання розрахунку по екологічному податку за ІІ-ІV кв. 2013 року; п. 2.8 та п.3.5 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління Національного банку України № 637 від 15.12.2004 (далі - Положення № 637); ст. ст. 152, 158 та п. 160.2 ст. 160 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок з доходу від нерезидента на суму 3 093 грн., в т.ч., за ІІІ кв. 2012 року на 3 093 грн.; пп.«е» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп.«а» п. 171.2 ст. 171 Податкового кодексу України, п. 1.2 та п. 3.3 наказу Державної податкової адміністрації України № 1020 від 24.12.2010 «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку» та пп. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності перерахування податку з доходів фізичних осіб до бюджету на загальну суму 29 068 грн.

На підставі результатів проведеної перевірки, 16.05.2014 відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № 0 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 1 980 622 грн., в т.ч.: 1 659 572 грн. основного платежу та 321 050 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № 656/26-55-22-10 про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 71 839,66 грн.;

- № 2/702/24438416 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 36 335 грн., в т.ч.: 29 068 грн. основного платежу та 7 267 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № 2/702/24438416 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 510 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № 3 про збільшення суми грошового зобов'язання з екологічного податку у розмірі 1 625,44 грн., в т.ч.: 892,35 грн. основного платежу та 733,09 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Щодо податкового повідомлення-рішення № 0 від 16.05.2014, слід зазначити наступне.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з п. 135.1 ст. 135 зазначеного Кодексу доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Підставою для висновків податкового органу та донарахування позивачу грошового зобов'язання з податку на прибуток, стала невідповідність відображених позивачем показників у ряд. 01.1, ряд. 04.1 Декларації за І кв. 2011 року та ряд. 02, ряд. 05.1 Декларацій за період з 01.04.2011 по 31.12.2013, поданих ТОВ «Демікс» до податкового органу, даним бухгалтерського обліку, а також даним, розрахованих за результатами перевірки: регістрів бухгалтерського обліку; оборотно-сальдових відомостей; карток по рахункам 361, 311, 702-704, 79 та бухгалтерських проводок (Д-т/К-т) по таким рахункам; первинних документів.

В судовому порядку встановлено, що при формуванні показників ряд. 01.1, ряд. 04.1 Декларації за І кв. 2011 року та ряд. 02, ряд. 05.1 Декларацій за вищевказаний період позивачем була допущена помилка, внаслідок чого одночасно було занижено задекларовані суми доходу та витрат (собівартості реалізованих товарів), яка обґрунтовується недосконалістю програмного забезпечення у період формування податкової звітності та неуважністю бухгалтера.

Судами також встановлено, що допущені позивачем помилки при формуванні показників ряд. 01.1, ряд. 04.1 Декларації за І кв. 2011 року та ряд. 02, ряд. 05.1 Декларацій, які призвели до одночасного заниження сум доходів та витрат, не вплинули на розмір розрахованої ТОВ «Демікс» суми податку на прибуток за вказаний період, що виключає підстави для його донарахування.

З огляду на дані показники Декларації за 2013 рік та додатків до неї, встановлено, що у ряд. 03.26 додатку ІД Декларації (Перерахунок доходів у разі зміни суми компенсації вартості товарів (робіт, послуг) (+,-) Позивачем задекларовано показник у сумі «-» 5 250 545 грн., в той час, як за даними регістрів бухгалтерського обліку вартість повернених покупцями товарів, що підлягає вирахуванню з доходу, складає 6 300 654,07 грн.

На підтвердження показника ряд. 03.26 Декларації за 2013 рік на суму 5 250 545 грн. позивачем надані до суду реєстри накладних повернення товарів від покупців разом з відповідними накладними повернення за 2013 рік, укладені із цими покупцями договори поставки, а також аналізами рахунків 361, 70, 704, 79 та відповідними картками по таких рахунках за 2013 рік, а тому підстави для заниження відповідачем суми доходу на 1 480 126 грн. відсутні.

Під час перевірки податковим органом також було встановлено заниження позивачем суми інших доходів на суму отриманих штрафів від суб'єкта господарювання у розмірі 13 874 грн.

Водночас, матеріали справи свідчать, що у серпні місяці 2011 року позивачем отримано від ТОВ ВП «Компанія «Агро-Союз» суму штрафу у розмірі 58 141,01 грн., про що свідчить банківська виписка від 22.08.2011 № 1200. Зазначена сума складається: з погашення боргу за товар - у розмірі 44 268 грн. та погашення штрафних санкцій, згідно наказу Господарського суду Дніпропетровської області № 20/193-09 від 13.04.2011 на виконання рішення від 10.08.2009 № 20/193-09.

При цьому, в судовому порядку встановлено з підтвердженням матеріалів справи, що в бухгалтерському обліку ТОВ «Демікс» вказана операція належним чином відображена.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що позивачем вірно відображено суму штрафу у розмірі 13 874 грн. в бухгалтерському обліку, оскільки вказана сума штрафу отримана саме на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області, відтак, висновок податкового органу про заниження ТОВ «Демікс» доходу на суму 13 874 грн. є безпідставним.

Крім того, згідно акту перевірки, ТОВ «Демікс» не враховано до інших доходів суму процентів умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповернутою на кінець звітного перероду (2012 рік) у розмірі 65 650 грн., що призвело до заниження ряд. 03 Декларацій (інші доходи) за період, що перевірявся.

Так, згідно пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами та є обов'язковою до повернення;

Судом встановлено, що протягом ІІІ кварталу 2012 року позивач отримав поворотну фінансову допомогу, згідно укладеного із ТОВ «Ново-Трейд 2012» договору № 14/09-1 від 14.09.2012, за умовами якого ТОВ «Ново-Трейд 2012» (позикодавець) надає ТОВ «Демікс» (позичальнику) поворотну фінансову допомогу на загальну суму 3 250 000 грн., а позичальник зобов'язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах передбачених цим договором.

Разом з тим, матеріалами справи встановлено, що сума наданої ТОВ «Ново-Трейд 2012» поворотної фінансової допомоги була частково повернута ТОВ «Демікс», проте станом на кінець 2012 року залишилась сума заборгованості у розмірі 1 750 000 грн.

Крім того, перевіркою встановлено наступні відхилення, а саме: завищено ряд. 06.1 (ряд. 06.2 у 2011 році) Декларацій (адміністративні витрати) - на загальну суму 1 301 664 грн.; завищено ряд. 06.2 (ряд. 06.3 у 2011 р.) Декларацій (витрати на збут) - на загальну суму 1 632 378 грн.; завищено ряд. 06.3 Декларацій (фінансові витрати відповідно до пп. 138.10.5 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України - на загальну суму 166 575 грн.

Згідно акту перевірки, на формування відображених показників у ряд. 06.1 (ряд. 06.2 у 2011 році) Декларацій (адміністративні витрати) поданих до податкового органу спричинило вплив здійснення ТОВ «Демікс» операцій зі страхування фінансових ризиків, які, на переконання відповідача, не пов'язані із господарською діяльністю Товариства.

При цьому, матеріалами справи встановлено, що протягом періоду, що перевірявся, позивач здійснював операції зі страхування фінансових ризиків за укладеним із ТОВ «Епіцентр К» договором поставки № 518/20/10 від 18.10.2010, згідно із яким ТОВ «Демікс» (постачальник) зобов'язується поставляти ТОВ «Епіцентр К» (покупець) товар у встановлені строки, а покупець зобов'язується приймати товар і сплачувати за нього на умовах даного договору.

На підтвердження здійснення ТОВ «Демікс» поставок товару у спірний період, позивачем надані наступні документи: реєстри видаткових накладних та реєстри платіжних доручень разом із видатковими накладними до Договору поставки; акт звірки взаємних розрахунків станом на 30.09.2013.

Оскільки, згідно умов договору поставки, оплата за поставлений постачальником товар здійснюється покупцем після його реалізації споживачам, для захисту своїх фінансових ризиків втрати доходів або прибутку в результаті невиконання/неналежного виконання умов укладеного із ТОВ «Епіцентр К» договору поставки позивачем були укладені із ПрАТ «СК «МОСТ», ТОВ «ВСК» та ПрАТ «СК «Автоексімстрах» (страховики) договори добровільного страхування фінансових ризиків та підписані до них заяви на добровільне страхування фінансових ризиків.

Згідно акту перевірки, за результатами наданих позивачем до податкового органу документів не було встановлено невиконання (неналежного виконання) ТОВ «Епіцентр К» своїх зобов'язань за договором поставки, а тому податковий орган дійшов висновку, що практика роботи ТОВ «Демікс» з ТОВ «Епіцентр К» не дає реальних підстав для ймовірності та випадковості настання страхового випадку та втрати позивачем доходів або прибутку.

Предметом укладених позивачем договорів страхування є майнові інтереси ТОВ «Демікс» (страхувальник), пов'язані з матеріальними збитками страхувальника внаслідок невиконання (неналежного виконання) його контрагентом фінансових зобов'язань у відповідності з договором поставки (об'єкт страхування), умови якого узгодженні Страховиками.

В судовому порядку встановлено, що, на виконання умов укладених договорів страхування страхувальником були здійснені страхові платежі страховикам, що підтверджується платіжними дорученнями та актами про надання страхових послуг на користь ПрАТ «СК «МОСТ» - у розмірі 1 129 998,55 грн.; ТОВ «ВСК» - у розмірі 1 628 547,01 грн.; ПрАТ «СК «Автоексімстрах» - у розмірі 915 000 грн.

При цьому, згідно письмових пояснень представника позивача, наданих до суду першої інстанції, умови оплати за укладеним Договором поставки не визначають моменту оплати ТОВ «Епіцентр К» товару, а дебіторська заборгованість за таким Договором виникає після здійснення ТОВ «Демікс» фактичної поставки товару до Покупця, водночас, позивач позбавлений можливості встановити певну дату реалізації поставленого товару, що свідчить про наявність фінансових ризиків для Постачальника.

Таким чином, є вірним висновок судів попередніх інстанцій про те, що здійснене позивачем страхування пов'язане із здійсненням його господарської діяльності, а віднесення сплаченої суми страхових платежів до витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування є правомірним.

Перевіркою відображених позивачем показників у ряд. 06.3 Декларацій (фінансові витрати відповідно до пп. 138.10.5 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України) за період з 01.04.2011 по 31.12.2013 податковим органом було встановлено, що на формування цих показників мало вплив відображення операцій з нарахування відсотків за кредитними договорами.

Згідно акту перевірки, до складу фінансових витрат за 2011 рік позивачем були враховані проценти у сумі 166 575,34 грн., сплачені ПАТ «ВТБ Банк» на підставі укладеного договору № 1/11 про зміну боржника у зобов'язанні та переведення боргу від 17.11.2011, укладеного ТОВ «Демікс» (Новий боржник) із ПАТ «ВТБ Банк» (Кредитор) та ТОВ «Планета Сервіс-К» (Первинний боржник).

Матеріалами справи встановлено, що операції за вказаним договором відображені в бухгалтерському обліку позивача з переведення кредиторської заборгованості ТОВ «Планета Сервіс-К» розміром 6 400 000 грн. на позивача ТОВ «Демікс».

Також, на виконання вимог договору про зміну боржника, позивачем у 2011-2012 роках було перераховано на рахунок ПАТ «ВТБ Банк» проценти за користування кредитними коштами у розмірі 1 434 268,49 грн.

Відповідно до п. 141.1 ст. 141 Податкового кодексу України до складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

Разом з тим, під час перевірки встановлено, що ТОВ «Демікс» до складу фінансових витрат віднесено суму витрат у розмірі 166 575,34 грн., сплачену ПАТ «ВТБ Банк» за користування кредитними коштами за договором про зміну боржника.

Оскільки ТОВ «Демікс» не отримувало від ПАТ «ВТБ Банк» кредитних коштів у сумі 6 400 000 грн. та не використовувало їх для потреб своєї господарської діяльності, позивач завищив витрати за 2011 рік на суму сплачених процентів у розмірі 166 575 грн., разом з тим, існуюча заборгованість ТОВ «Планета Сервіс-К» протягом 2011-2012 років була фактично перерахована на рахунок позивача.

При цьому, як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідачем не надано належних доказів щодо завищення позивачем у 2011 році витрат на суму 166 575 грн.

З огляду на те, що допущені позивачем помилки при формуванні податкової звітності з податку на прибуток за період з 01.01.2011 по 31.12.2013 не спричинили занижень нарахованої та сплаченої суми податку на прибуток, а спірні суми доходів та витрат підтверджуються наявними в матеріалах справи бухгалтерськими та первинними документами, висновки податкового органу щодо заниження ТОВ «Демікс» податку на прибуток за вказаний період на суму 1 659 572 грн., є безпідставними.

Щодо податкового повідомлення-рішення № 656/26-55-22-10 від 16.05.2014, слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 2.10 Положення № 637 підприємства мають право зберігати у своїй касі готівку, одержану в банку для виплат, що належать до фонду оплати праці, а також пенсій, стипендій, дивідендів (доходу), понад установлений ліміт каси протягом трьох робочих днів, уключаючи день одержання готівки в банку. Для проведення цих виплат працівникам віддалених відокремлених підрозділів підприємств залізничного транспорту та морських портів готівка може зберігатися в їх касах понад установлений ліміт каси протягом п'яти робочих днів, уключаючи день одержання готівки в банку. Готівка, що одержана в банку на інші виплати, має видаватися підприємством своїм працівникам у той самий день. Суми готівки, що одержані в банку і не використані за призначенням протягом установлених вище строків, повертаються підприємством до банку не пізніше наступного робочого дня банку або можуть залишатися в його касі (у межах установленого ліміту). Підприємство має право зберігати в касі готівку для виплат, які належать до фонду оплати праці та здійснюються за рахунок виручки, понад установлений йому ліміт каси протягом трьох робочих днів з дня настання строків цих виплат у сумі, що зазначена в переданих до каси відомостях на виплату грошей.

Згідно з п. 3.1 зазначеного Положення, касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням спеціальних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Як вбачається з акту перевірки, під час здійснення перевірки відповідачем встановлено, що згідно наданих ТОВ «Демікс» касових документів видача готівки останнім на заробітну плату з каси за видатковими касовими ордерами або видатковими відомостями (відомостями на виплату грошей) не проводилась, зокрема, за наступними видатковими касовими ордерами на виплату грошей: № 80 від 21.12.2011; № 6 та № 7 від 22.02.2012; № 45 від 17.10.2013; № 49 від 06.11.2013. Крім того, у видаткових касових ордерах на виплату грошей за вересень місяць 2011 року відсутні підписи одержувачів, а також відсутні видаткові відомості до зазначених видаткових касових ордерів.

На підтвердження дотримання вимог ведення касових операцій у період, що перевірявся, позивачем до суду були надані відповідні касові документи, які також надавались під час здійснення перевірки, а саме: витяги з чекових книжок разом із корінцями чеків до них; витяги з касових книг на 2009-2013 роки; прибуткові касові ордери та квитанції до них; спірні відомості на виплату грошей та видаткові касові ордери.

Таким чином, видача позивачем готівки з каси на заробітну плату своїм працівникам здійснювалась вчасно з дотриманням всіх норм ведення таких операцій із оформленням всіх необхідних документів, що свідчить про помилковість висновку відповідача щодо проведення видачі ТОВ «Демікс» готівки на заробітну плату з каси не за видатковими касовими ордерами або видатковими відомостями.

Враховуючи вищенаведене, суд касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що позивачем доведено правомірність здійснення касових операцій із додержанням вимог законодавства, оскільки факт видачі та отримання готівки з каси працівникам ТОВ «Демікс» підтверджується належними чином складеними касовими документами, а тому відсутні підстави для застосування податковим органом штрафних санкцій, згідно податкового повідомлення-рішення № 656/26-55-22-10 від 16.05.2014.

Щодо податкового повідомлення-рішення № 3 від 16.05.2014, слід зазначити наступне.

Як встановлено судами обох інстанцій, згідно акту перевірки податковим органом встановлено розміщення ТОВ «Демікс» відходів, а саме: відпрацьованих люмінесцентних ламп до передачі на утилізацію спеціалізованим підприємствам, а тому податковий орган дійшов висновку, що позивач є платником екологічного податку та повинен подавати податкову звітність за 2-4 квартали 2013 року.

Відповідно до пп. 14.1.57 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України екологічний податок - загальнодержавний обов'язковий платіж, що справляється з фактичних обсягів викидів у атмосферне повітря, скидів у водні об'єкти забруднюючих речовин, розміщення відходів, фактичного обсягу радіоактивних відходів, що тимчасово зберігаються їх виробниками, фактичного обсягу утворених радіоактивних відходів та з фактичного обсягу радіоактивних відходів, накопичених до 1 квітня 2009 року.

Однак, згідно з п. 240.5 ст. 240 цього Кодексу не є платниками податку за розміщення відходів суб'єкти господарювання, які розміщують на власних територіях (об'єктах) виключно відходи як вторинну сировину.

Відповідно до пп. 250.10.3 п. 250.10 ст. 250 Податкового кодексу України у разі якщо платник податку перебуває на податковому обліку в місті з районним поділом, то такий платник може подавати одну податкову декларацію за викиди, скиди усіма своїми джерелами забруднення та/або розміщення відходів, якщо ці джерела та/або спеціально відведені місця для розміщення відходів розташовані на території такого міста (зазначається код згідно з Класифікатором об'єктів адміністративно-територіального устрою України (КОАТУУ), за місцем перебування платника податку на податковому обліку (міської ради).

Тобто, платниками екологічного податку є особи, які здійснюють розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях (об'єктах), на використання яких останнім отримано дозвіл спеціально уповноваженого органу виконавчої влади у сфері поводження з відходами.

Оскільки, як встановлено матеріалами справи, позивач не здійснює розміщення відходів у спеціально відведених місцях та не має відповідного дозволу на використання вказаних місць, тому ТОВ «Демікс» не є платником екологічного податку, не зобов'язаний подавати декларації з екологічного податку та сплачувати такий податок в частині розміщення відходів, про було вірно зазначено судами попередніх інстанцій.

Крім того, згідно акту списання товарів № 9 від 30.06.2013, лампи енергоощадні (15 шт.) були списані зі складу позивача для використання їх в господарській діяльності для освітлення складу, а придбані у квітні 2013 року енергоощадні лампи у кількості 15 шт. продовжують використовуватись ТОВ «Демікс», а тому підстави для їх утилізації відсутні.

З огляду на те, що факт списання люмінесцентних ламп не може свідчити про здійснення позивачем їх утилізації, висновки податкового органу щодо віднесення зазначених ламп до відходів є необґрунтованими.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 16.05.2014 № 2552655/702/24438416 та № 2562655/702/24438416, слід зазначити наступне.

Під час проведення податковим органом перевірки було також встановлено, що ТОВ «Демікс» у період з 01.01.2011 по 31.12.2013 занижено суми утриманого та перерахованого податку на доходи фізичних осіб до бюджету на загальну суму 29 068 грн., що спричинило донарахування грошових зобов'язань з відповідного податку на суму 29 068 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 7 267 грн. та 510 грн.

У період, що перевірявся, ТОВ «Демікс» (замовник) були отримані рекламні послуги від ФОП ОСОБА_4 (виконавець) на підставі укладеного між ними договору № РК-02/2010 від 19.02.2010 про надання послуг, згідно якого виконавець зобов'язується за завданнями замовника надати комплекс послуг з проведення рекламної компанії замовника у мережі інтернет (у системах: Google, Meta, Yandex) в обсязі та у строки, передбачені у додатках, які є невід'ємними частинами цього договору.

З лютого місяця 2011 року по травень місяць 2011 року сторонами зазначеного договору були узгоджені додатки до нього, а саме: № 6 від 03.02.2011 - вартістю рекламних послуг розміром 2 875 грн. без ПДВ; № 7 від 30.04.2011 - вартістю рекламних послуг розміром 2 875 грн. без ПДВ.

Факт надання ФОП ОСОБА_4 позивачу рекламних послуг в судовому порядку встановлено з підтвердженням матеріалів справи, а саме: рахунками-фактури, актами прийому-передачі виконаних послуг, платіжними дорученнями.

Згідно акту перевірки, податковим органом встановлені також господарські взаємовідносини між ТОВ «Демікс» (замовник) із ФОП ОСОБА_5 (виконавець), на підставі укладених між ними договорів про надання послуг, за умовами яких виконавець зобов'язується надати замовнику послуги з організації та проведення семінару на тему «Як виростити корпоративну культуру організації, використовуючи методологію Адізеса», а замовник зобов'язується прийняти такі послуги та сплатити їх на умовах та порядку, вказаних у цих договорах, а саме: за договором № 10/11/11-1 від 10.11.2011 вартість послуг становить 6 456 грн. без ПДВ; за договором № 10/11/11-2 від 10. листопада 2011 року вартість послуг становить 120 900 грн. без ПДВ.

На підтвердження надання ФОП ОСОБА_5 послуг з проведення семінару до матеріалів справи надані: акт здачі-приймання робіт (надання послуг), а також платіжне доручення.

В матеріалах справи містяться та досліджені судами попередніх інстанцій платіжні доручення на загальну суму 19 549,60 грн., які посвідчують здійснення сплати ТОВ «Демікс» страхових платежів на користь АСК ПрАТ «ІНГО Україна» за страхування майна у лютому місяці 2011 року, січні місяці 2012 року та червні місяці 2013 року, які були перераховані позивачем на медичне страхування директора ТОВ «Демікс» ОСОБА_6

Водночас, відповідач дійшов висновку, що сплачені позивачем кошти у розмірі 29 068 грн. за вказаними операціями у період з 01.01.2011 по 31.12.2012, є додатковим благом ТОВ «Демікс», із сум якого повинен був утримуватись податок з доходів фізичних осіб до бюджету.

Відповідно до абз. е) пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового органу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально призначеної для такого платника податку.

Дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору (абз. «є» пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Згідно з пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового органу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

З урахуванням наведеного, суд касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що сплачені кошти за вказаними вище господарськими операціями між ТОВ «Демікс» та ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, АСК ПрАТ «ІНГО Україна» не є додатковими благами та не є доходом, що включається до загальномісячного оподаткування доходу, що свідчить про відсутність факту заниження позивачем суми утриманого та перерахованого податку на доходи фізичних осіб до бюджету на суму 29 068 грн.

Крім того, необґрунтованими є доводи податкового органу про те, що сплачені позивачем кошти ФОП ОСОБА_4 є фінансовою допомогою, згідно призначення платежу, оскільки визначене у платіжному дорученні № 584 від 22.04.2011 призначення платежу відповідає предмету укладеного договору рекламних послуг та виписаних ФОП ОСОБА_4 рахунків-фактур, а саме: оплата за рекламу.

Враховуючи вищенаведене, висновки податкового органу щодо порушення ТОВ «Демікс» вимог податкового законодавства з питань правильності утримання та своєчасності перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету за період, що перевірявся, на загальну суму 29 068 грн. не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, правомірність визначення позивачем сум податку на прибуток, екологічного податку, податку на доходи фізичних осіб, а також здійснення касових операцій із додержанням норм законодавства підтверджується бухгалтерськими та первинними документами, а тому податковим органом протиправно нараховані суми грошових зобов'язань та штрафних санкцій спірними податковими повідомленнями-рішеннями.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Однак, слід зазначити, що в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції, на що не звернув уваги апеляційний адміністративний суд, не врахував наступного.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено пільги щодо сплати судового збору, зокрема, підпунктом 21 частини 1 цієї статті, встановлено, що від сплати судового збору звільняються, Міністерство фінансів України, місцеві фінансові органи, органи доходів і зборів, Державна казначейська служба України, Державна фінансова інспекція України та їх територіальні органи, Державна служба фінансового моніторингу України і Національний банк України - у справах, пов'язаних з питаннями, що стосуються повноважень цих органів.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України під час прийняття постанови суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 163 КАС України в резолютивній частині постанови зазначається, зокрема, про розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 94 зазначеного Кодексу якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Абзацом 3 пункту 26 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, встановлено, що судові витрати, штрафні санкції безспірно списуються за відповідним кодом економічної класифікації видатків бюджету.

Враховуючи положення наведених вище правових норм, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли хибного висновку в частині стягнення судових витрат у розмірі 4 384,80 грн. з Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунків Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань.

Відповідно до ст. 225 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право змінити судове рішення, якщо у справі немає необхідності досліджувати нові докази або встановлювати обставини, а судове рішення, яке змінюється, є помилковим тільки в частині.

Згідно з п. 4) ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: змінити судове рішення суду першої інстанції, скасувавши судове рішення суду апеляційної інстанції.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, скасувавши при цьому рішення суду апеляційної інстанції у відповідній частині.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 221, 223, 224, 225, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Допустити заміну по даній справі відповідача - Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві її правонаступником - Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2015 змінити, виклавши абзац четвертий її резолютивної частини:

«Зобов'язати відповідний підрозділ Державної казначейської служби України стягнути решту суми судового збору у розмірі 4 384 (чотири тисячі триста вісімдесят чотири) грн. 80 коп. на розрахунковий рахунок № 4007 у ГУ ДКСУ у м. Києві, код 38004897, МФО 820019, код класифікації доходів бюджету 22030001 із Державного бюджету України».

Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2015 в цій частині скасувати.

В іншій частині судові рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний