Справа № 826/10847/15
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

10 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Безименної Н.В.,

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря Авраменко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління охорони водних біоресурсів у м. Києві про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року позивач звернувся в Окружний адміністративний суд м. Києва з позовом до Головного управління охорони водних біоресурсів у м. Києві , в якому просив: скасувати наказ начальника Головного управління охоронних водних біоресурсів у м. Києві Державного агентства рибного господарства України № 2-С та № 57-0 від 15 квітня 2015 року; поновити його на роботі та стягнути з Головного управління охорони водних біоресурсів у м. Києві на його користь заробіток за час вимушеного прогулу з 15 квітня 2015 року до дня поновлення на роботі.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду вмотивовано тим, що наведені позивачем причини його відсутності на роботі не є поважними, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не з'ясовано суттєві обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника, представника відповідача, свідка, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову - залишити без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач 18.12.2012 року був призначений на посаду начальника відділу транспорту, флоту та матеріально-технічного забезпечення ГУ охорони водбіоресурсів у м. Києві та прийняв присягу державного службовця (а.с. 14-15).

Дорученням начальника ГУ охорони водбіоресурсів у м. Києві від 09.04.2015 року № 1, комісії із службової перевірки наявності на робочому місці начальника відділу транспорту, флоту та матеріально-технічного забезпечення ОСОБА_2 було доручено з 09 по 10 квітня 2015 року провести службову перевірку наявності на робочому місці начальника відділу транспорту, флоту та матеріально технічного забезпечення ОСОБА_2 та запропонанвано останньому надати письмові пояснення щодо відсутності на роботі з 09 по 10 квітня 2015 року (а.с. 43).

За результатами перевірки були складені акти про відсутність позивача на роботі 09.04.2015 року з 08.30 год. до 17.30 год. та 10.04.2015 року з 08.30 год. до 16.15 год. (а.с. 44, 46).

Про причини відсутності на роботі 09.04.2014 року та 10.04.2015 року, позивач зазначив у пояснювальній записці (а.с. 45).

15 квітня 2015 року виконуючим обов'язки завідувача сектору роботи з персоналом Крамар Ю.А., начальнику Головрибводу Гапічу В.В. було подано доповідну записку, в якій він запропонував згідно п. 2 ст. 147 КЗпП України, за грубе порушення трудової дисципліни застосувати до ОСОБА_2 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України, за прогули 09 та 10 квітня 2015 року (а.с. 36).

15 квітня 2015 року відповідачем, Головному лікарю КМКЛ № 12 було направлено запит № 12-36-306, щодо підтвердження знаходження ОСОБА_2 на амбулаторному лікуванні в Київській міській лікарні № 12 з 09.04.2015 по 10.04.2015 (а.с. 47), на який отримав відповідь викладену в листі від 15.04.2015 № 12-896/02, в якій зазначено, що амбулаторне лікування пацієнтів не є функцією Київської міської клінічної лікарні № 12, а ОСОБА_2 на стаціонарному лікуванні в КМКЛ № 12 не перебував та не перебуває (а.с. 48).

Наказом ГУ охорони водбіоресурсів у м. Києві № 2-С від 15.04.2015 року «Про накладення на ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення» робочі дні ОСОБА_2 09.04.2015 року та 10.04.2015 року визнано днями прогулів (а.с. 54).

Наказом начальника ГУ охорони водбіоресурсів у м. Києві від 15.04.2015 року № 57-о ОСОБА_2 був звільнений з посади начальника відділу транспорту, флоту та матеріально-технічного забезпечення, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Позивач з вищевказаними наказами був ознайомлений, але відмовився від підпису про ознайомлення та від отримання трудової книжки, про що було складено відповідні акти від 15.04.2015 та 16.04.2015 (а.с. 29-42).

Також, позивачу був надісланий лист від 21.04.2015 року № 06-15-326 про необхідність прибути до ГУ охорони водбіоресурсів у м. Києві для здачі матеріальних цінностей та отримання трудової книжки, який позивач особисто отримав 21.04.2015 року (а.с. 52). 30 квітня 2015 отримав розрахунок та трудову книжку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про державну службу» регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу.

Він визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Згідно ст. 14 вказаного Закону дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за порушення правил професійної етики, інший вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

До службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу:

попередження про неповну службову відповідність;

затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Кодекс законів про працю України визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці.

Статтею 139 КЗпП України закріплено, що працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:

1) догана;

2) звільнення.

Згідно статті 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, крім іншого, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

З аналізу вищевикладеного вбачається, що прогулом вважається неявка на роботу без поважних причин протягом усього робочого дня, а також відсутність працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин.

З позову та апеляційної скарги вбачається, що в обґрунтування поважності відсутності на робочому місці 09 квітня 2015 року та 10 квітня 2015 року апелянт зазначає, що він перебував на амбулаторному лікуванні в Київській міській лікарні № 12 та на те, що брав участь у допиті в якості свідка у кримінальному провадженні № 0001670, хоча в пояснювальній записці про це не зазначав.

Колегія суддів не приймає до уваги зазначені вище доводи позивача, оскільки вони спростовуються листом Київської міської клінічної лікарні № 12 від 15.04.2015 № 12-896/02 та листом Подільського ГУ ГУ МВС України в м. Києві від 22.07.2015 № 55/Р-2013, згідно яких позивач у період з 09.04.2015 по 10.04.2015 на стаціонарному лікуванні в КМКЛ № 12 не перебував, та які жодним чином не підтверджують перебування останнього в ці дні на допиті в якості свідка, а лише свідчать про те, що позивач викликався на допит 09 та 10 квітня 2015 року.

Крім того, в судовому засіданні, за клопотання позивача, в якості свідка був допитаний ОСОБА_6, який підтвердив, що позивач викликався в якості свідка в рамках кримінального провадження № 0001670, разом з цим, не зміг зазначити у які саме дні відбувався цей допит та оперативні слідчі дії. Якби позивач звернувся до нього з приводу отримання відповідної довідки, йому не було б відмовлено, але позивач цього не зробив.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що інших доказів поважності відсутності на робочому місці 09 квітня 2015 року та 10 квітня 2015 року позивачем не наведено, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в позові.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 16 листопада 2015 року.

Головуючий суддя: Н.В. Безименна

Судді: В.О. Аліменко

А.Ю. Кучма

Головуючий суддя Безименна Н.В.

Судді: Аліменко В.О.

Кучма А.Ю.