Справа № 826/13772/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 листопада 2015 року № 826/13772/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «БМК-Альпі»
до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 01.07.2015 р. № , № ,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БМК-Альпі» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 01.07.2015 р. № , № .

Позовні вимоги мотивовані тим, що ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки від 17.06.2015 р. № 3555/2651-2205/37856624 щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства прийнято податкове повідомлення-рішення від 01.07.2015 р. № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 253 865,88 грн. та податкове повідомлення-рішення від 01.07.2015 р. № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 338 487,83 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Вважає, що вони прийняті з порушенням норм чинного законодавства в результаті неналежного аналізу відповідачем первинних документів по господарським операціям та внаслідок невмотивованих висновків перевіряючого.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Заяви про розгляд справи без його участі або клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно наданих письмових заперечень проти позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні, оскільки надані позивачем первинні документи складені з порушенням вимог чинного законодавства, а господарські операції не спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Враховуючи неявку в судове засідання представника відповідача, а також те, що судом встановлено відсутність необхідності виклику свідка або експерту у справі, відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, суд вважає за можливе подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві проведено невиїзну документальну позапланову перевірку ТОВ «БМК-Альпі» з питань фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Компанія «Сорбіт» за період з 01.01.2014 р. по 30.06.2014 р.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «БМК-Альпі»:

- п. 185.1 ст. 185, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 та п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ «БМК-Альпі» було завищено суму податкового кредиту декларацій з податку на додану вартість за період з 01.01.2014 р. по 30.06.2014 р. на загальну суму 225658,55 грн., у тому числі по періодах: січень 2014 р. на суму 77 174,67 грн., лютий 2014 р. на суму 22289,88 грн., березень 2014 р. на суму 9913,77 грн., квітень 2014 р. на суму 51560,06 грн., травень 2014 р. на суму 59612,62 грн., червень 2014 р. на суму 5107,55 грн.

- п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, підприємством занижено податок на прибуток за 2014 рік в розмірі 203092,70 грн.

За результатами перевірки складено акт від 17.06.2015 р. № 3555/2651-2205/37856624 та винесено податкові повідомлення-рішення:

- від 01.07.2015 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 338 487,83 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 225 658,55 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 112 829,28 грн.;

- від 01.07.2015 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 253 865,88 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 203092,70 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 50773,18 грн.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Підпунктом 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

В силу ж п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме:

прямих матеріальних витрат;

прямих витрат на оплату праці;

амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку;

вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку не враховуються при визначенні оподаткованого прибутку.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) та на підставі відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених правових норм для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів:

а) у паперовому вигляді;

б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата виписування податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України);

ї) номер та дата митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення товару, ввезеного на митну територію України.

Відповідно до п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно п. 5 «Порядку заповнення податкової накладної» затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011 N 1379, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 р. за N 1333/20071, сплачена (нарахована) сума податку на додану вартість у податковій накладній повинна відповідати сумі податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг продавця у реєстрі виданих та отриманих податкових накладних.

Виходячи з вищенаведеного, відображенню в бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеної у листі останнього від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Судом встановлено, що ТОВ «БМК-Альпі» зареєстровано 15.07.2011 р. у Головному територіальному управлінні юстиції у м. Києві. Взято на облік в органах державної податкової служби 16.08.2011 р. за № 853-11. Перебуває на обліку в ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві та зареєстрований платником ПДВ. Основним видом діяльності є будівництво житлових та нежитлових будівель.

Предметом перевірки фіскального органу стали фінансово-господарські взаємовідносини позивача з ТОВ «Компанія «Сорбіт» за період з 01.01.2014 р. по 30.06.2014 р.

1. Між ТОВ «БМК-Альпі» (замовник) та ТОВ «Компанія «Сорбіт» (виконавець) укладено договір підряду № 480414 від 06.11.2013 р., відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов'язки виконати власними силами роботи з виготовлення металоконструкцій для об'єкту «Свинокомлекс № 7 з закінченим виробничим циклом відгодівлі 30-ти тисячного поголів'я свиней в рік в с. Паришків Баришевського району Київської області» у відповідності до умов даного договору та креслень шифр 291-КМД, наданих замовником. Вартість договору складає 195 660,42 грн.

До вищевказаного договору укладено додаткову угоду № 1 від 29.01.2014 р. про виконання додаткових робіт з виготовлення металоконструкцій для об'єкту «Свинокомплекс № 7 з закінченим виробничим циклом відгодівлі 30-ти тисячного поголів'я свиней в рік в с. Паришків Баришевського району Київської області». Вартість додаткової угоди складає 58 135,00 грн.

На підтвердження оплати позивачем надано суду платіжні доручення: № 1255 від 19.08.2014 р. на суму 292 927,04 грн.

На підтвердження виконання податкових зобов'язань ТОВ «Компанія «Сорбіт» виписано позивачу податкові накладні: від 30.04.2014 р. № 145 на суму 234792,00 грн., від 30.05.2014 р. № 229 на суму 58135,00 грн.

2. Між ТОВ «БМК-Альпі» (замовник) та ТОВ «Компанія «Сорбіт» (підрядник) укладено договір підряду № 431213 від 21.11.2013 р., відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник зобов'язується у порядку, строки та на умовах, передбачених цим договором, у точній відповідності до технічного завдання замовника, що є невід'ємною частиною цього договору, своїми силами і засобами з використанням матеріалів замовника виконати будівельні роботи у відповідності до проекту, креслень технічного завдання на об'єкті: «Реконструкція з розширенням майнового комплексу під виробництво гумових та латексних виробів в м. Бровари по вул. Кутузова, 127». Склад, обсяг робіт, їх вартість, технічні характеристики зазначаються у кошторисі. Вартість договору складає 170 013,22 грн.

До вищевказаного договору сторонами укладено додаткову угоду № 1 від 19.02.2014 р. про виконання додаткових будівельних робіт з реконструкції та покрівельного огородження на об'єкті: «Реконструкція з розширенням майнового комплексу під виробництво гумових та латексних виробів в м. Бровари по вул. Кутузова, 127». Вартість додаткової угоди складає 59 482,60 грн.

На виконання умов вказаного договору сторонами було затверджено кошториси (а.с. 52-54, а.с. 56 Том 1), складено довідки про вартість виконаних будівельних робіт/та витрати за січень 2014 р. (а.с. 71 Том 1), за березень 2014 р. (а.с. 82 Том 1), акти приймання виконаних будівельних робіт за січень 2014 р. (форма КБ-2в) (а.с. 72-77 Том 1), за березень 2014 р. (а.с. 83 Том 1).

На підтвердження оплати позивачем надано суду платіжні доручення: № 612 від 09.04.2014 р. на суму 170013,22 грн., № 942 від 18.06.2014 р. на суму 59482,60 грн.

На підтвердження виконання податкових зобов'язань ТОВ «Компанія «Сорбіт» виписано позивачу податкові накладні: від 31.01.2014 р. № 137 на суму 98 292,82 грн., від 31.03.2014 р. № 145 на суму 59482,60 грн.

3. Між ТОВ «БМК-Альпі» (замовник) та ТОВ «Компанія «Сорбіт» (підрядник) укладено договір підряду № 470214 від 16.12.2013 р., відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник зобов'язується у порядку, строки та на умовах, передбачених цим договором, у уточній відповідності до технічного завдання замовника, своїми силами та засобами з використанням матеріалів замовника виконати роботи по зашиванню профнастилом на об'єкті - ангарне приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Київ, аеропорт «Жуляни».

Склад, обсяг робіт, їх вартість, технічні характеристики зазначаються у кошторисній та проектній документації. Сума договору становить 136 739,26 грн.

До вищевказаного договору сторонами укладено додаткову угоду № 1 від 14.04.2014 р. про виконання додаткових робіт по зашиванню профнастилом на об'єкті - аграрне приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Київ, аеропорт «Жуляни». Ціна додаткової угоди складає 18 166,60 грн.

На виконання умов вказаного договору сторонами укладено кошториси (а.с. 61-63 Том 1), складено довідки про вартість виконаних будівельних робіт за лютий 2014 р. (а.с. 80 Том 1), за травень 2014 р. (а.с. 88 Том 1), підписано акти приймання виконаних будівельних робіт за лютий 2014 р. (а.с. 81 Том 1), за травень 2014 р. (а.с. 89 Том 1).

На підтвердження оплати позивачем надано суду платіжні доручення: № 943 від 18.06.2014 р. на суму 13 762,20 грн., № 1013 від 02.07.2014 р. на суму 50 000,00 грн., № 1064 від 14.07.2014 р. на суму 47 700,00 грн., № 1101 від 21.07.2014 р. на суму 100 000,00 грн.

На підтвердження виконання податкових зобов'язань ТОВ «Компанія «Сорбіт» виписано позивачу податкові накладні: від 28.02.2014 р. № 209 на суму 133739,26 грн., від 30.05.2014 р. № 228 на суму 19166,60 грн.

4. Між ТОВ «БМК-Альпі» (замовник) та ТОВ «Компанія «Сорбіт» (підрядник) укладено договір підряду № 490414 від 17.02.2014 р., відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник приймає на себе обов'язки виконати власними силами роботи з монтажу металоконструкцій, профнастилу, сандвіч-панелей для об'єкту: «Реконструкція нежилої будівлі під підприємство громадського харчування у м. Києві на Набережному шосе, 25» у відповідності до умов даного договору та креслень шифр 31279-М, наданих замовником.

Відповідно до п. 2.3 договору остаточний обсяг, склад та вартість робіт, що будуть виконуватися згідно із даним договором, зазначатимуться в актах приймання виконаних будівельних робіт (ф. КБ-2в) та довідках про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (ф. КБ-3), виходячи із фактично виконаних обсягів робіт. Орієнтована вартість договору складає 172 196,46 грн.

До вищевказаного договору укладено сторонами додаткову угоду № 1 від 11.04.2014 р. про виконання додаткових робіт на об'єкті «Реконструкція нежилої будівлі під підприємство громадського харчування у м. Києві на Набережному шосе, 25». Сума додаткової угоди складає 94 909,16 грн.

На виконання умов вказаного договору сторонами укладено кошторис (а.с. 68 Том 1), додаткову угоду від 11.04.2014 р., довідки про вартість робіт за квітень 2014 р. (а.с. 84 Том 1), за травень 2014 р. (а.с. 86 Том 1), червень 2014 р. (а.с. 90 Том 1), акти приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2014 р. (а.с. 85 Том 1), травень 2014 р. (а.с. 87 Том 1), червень 2014 р. (а.с. 91 Том 1), акти № 1 приймання-передачі виконаних робіт та виготовленої продукції (а.с. 92-95 Том 1).

На підтвердження оплати позивачем надано суду платіжні доручення: № 1081 від 16.07.2014 р. на суму 300 000,00 грн., № 1256 від 19.08.2014 р. на суму 7072,96 грн., № 1336 від 08.09.2014 р. на суму 19 958,45 грн.

На підтвердження виконання податкових зобов'язань ТОВ «Компанія «Сорбіт» виписано позивачу податкові накладні: від 30.04.2014 р. № 144 на суму 74567,86 грн., від 30.05.2014 р. № 227 на суму 280374,58 грн., від 30.06.2014 р. № 501 на суму 30645,31 грн.

5. Між ТОВ «БМК-Альпі» (замовник) та ТОВ «Компанія «Сорбіт» (підрядник) укладено договір підряду № 460114 від 20.06.2013 р. про виконання робіт на об'єкті: «Будівництво об'єкту торговельно-адміністративного призначення і закладів громадського харчування із стоянкою автомобілів для відвідувачів на проспекті Миколи Бажана в Дарницькому районі м. Києва». Сума по договору складає 364 755,20 грн.

На виконання умов договору ТОВ «Компанія «Сорбіт» виконано будівельні роботи, у зв'язку із чим видано податкову накладну від 31.01.2014 р. № 174 на суму 364 755,20 грн.

Крім того на виконання умов вищевказаного договору ТОВ «Компанія «Сорбіт» виписано довідку про вартість виконаних будівельних робіт за січень 2014 року та акт приймання виконаних будівельних робіт на суму 364 755,20 грн.

Перерахування коштів на адресу ТОВ «Компанія «Сорбіт» здійснювалось позивачем на підставі наступних платіжних доручень: № 467 від 20.03.2014 р. на суму 88 000,00 грн., № 941 від 18.06.2014 р. на суму 46 755,20 грн., № 646 від 14.04.2014 р. на суму 230 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, здійснюючи свою господарську діяльність, співпрацює із наступними замовниками будівельних робіт, зокрема:

- ТОВ «Конто-К» на підставі договору підряду № 311012 від 05.11.2012 р. та додаткових угод до нього № 1 від 14.11.2012 р., № 7 від 16.08.2013 р., № 8 від 10.12.2013 р. до договору підряду № 43 від 28.05.2013 р., договору підряду № 52 від 13.09.2013 р., договору підряду № 56 від 27.09.2013 р.

- ТОВ «Транс-Аерохендінг» на підставі договору підряду № 60 від 06.12.2013 р. та додаткових угод до нього: № 1 від 23.12.2013 р., № 2 від 29.01.2014 р., № 3 від 24.03.2014 р.

- ТОВ «Український інститут сталевих конструкцій імені В.М.Шимановського» на підставі договору субпідряду № 58/31347 від 10.10.2013 р. та додаткових угод до нього: № 1 від 20.01.2014 р., № 2 від 07.04.2014 р., № 3 від 25.04.2014 р.

- ТОВ «Укрметал трейд» на підставі договору підряду № 61 від 01.11.2013 р. та додаткової угоди № 1 до нього від 10.04.2014 р.

- ТОВ «НВП «Спецбудмонтаж», що підтверджується, зокрема наявністю довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати у період з червня 2013 року по жовтень 2013 року та відповідними актами приймання виконаних будівельних робіт.

Аналіз умов договорів, укладених позивачем з ТОВ «Конто-К», ТОВ «Транс-Аерохендінг», ТОВ «Український інститут сталевих конструкцій імені В.М.Шимановського», ТОВ «Укрметал трейд», ТОВ «НВП «Спецбудмонтаж» свідчить про наявність права позивача залучати до участі у виконані робіт третіх осіб.

Враховуючи вищенаведене, позивач залучив до своєї господарської діяльності на виконання вищевказаних договорів ТОВ «Компанія «Сорбіт», з якою було укладено договори, які передбачали виконання ТОВ «Компанія «Сорбіт» певної частини робіт. Таким чином, ТОВ «Компанія «Сорбіт» фактично виконувала функції субпідряду .

Висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблені з огляду на те, що ТОВ «Компанія «Сорбіт» здійснювала діяльність, спрямовану на здійснення операцій надання податкової вигоди переважено з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов'язання, з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, які не мають реального товарного характеру.

Також, як на підставу нереальності здійснення господарських операцій, відповідач посилається на отриманий від ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві акт «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Компанія «Сорбіт» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.01.2014 р. по 30.06.2014 р.», згідно висновків якого встановлено відсутність реальності вчинення господарських операцій.

Також, згідно наданих письмових заперечень, відповідач зазначає, що первинні документи позивача не відповідають вимогам встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положенню «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.95 р., а, отже, на думку відповідача, не мають юридичної сили та не можуть бути підтверджувати факт виконання відповідних господарських операцій позивача з ТОВ «Компанія «Сорбіт».

Стосовно посилання податкового органу на неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів позивача, як на підставу неправомірності включення позивачем певних сум за угодами з такими контрагентами до складу податкового кредиту, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 73.5 ст. 73 Податкового кодексу України з метою отримання податкової інформації органи державної податкової служби мають право проводити зустрічні звірки даних суб'єктів господарювання щодо платника податків.

Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

В силу приписів статті 16 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1999 № 2657-ХП податковою інформацією є сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб'єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Згідно з приписами статті 74 Податкового кодексу України, податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах органів державної податкової служби або безпосередньо посадовими (службовими) особами органів державної податкової служби.

Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та завдань.

Так, в силу приписів пункту 83.1 статті 83 Податкового кодексу України, податкова інформація є підставою для прийняття посадовими особами органів державної податкової служби відповідних висновків під час проведення перевірок.

Оформлення результатів перевірок здійснюється шляхом складання акта перевірки, який є носієм доказової інформації та повинен містити висновки посадових осіб податкового органу про порушення суб'єктом господарювання законодавства.

У свою чергу, метою проведення зустрічної звірки платника податків є виключно отримання податкової інформації, тобто, зібрання відомостей, які розкривають процес поточної господарської діяльності платника податків, дані про його контрагентів, кількісні, якісні та інші характеристики отриманих та наданих товарів (робіт, послуг).

Враховуючи, що зустрічні звірки не є перевірками платника податків, письмовий документ, який складається після проведення зустрічної звірки (довідка) та у разі неможливості її проведення (акт) не може містити у собі висновки посадових осіб податкового органу про порушення суб'єктом господарювання вимог чинного законодавства, у тому числі, і про реальність, повноту, достовірність господарських операцій такої особи.

Крім того, суд зазначає, що пунктом 4.4 Методичних рекомендацій щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затверджених Наказом Державної податкової адміністрації України від 22 квітня 2011 року №236, передбачено, що у разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання, зокрема у зв'язку із зняттям з обліку, встановленням відсутності суб'єкта господарювання та/або його посадових осіб за місцезнаходженням (податковою адресою), відповідальний підрозділ не пізніше двох робочих днів від дати надходження запиту складає Акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, реєструє його у Журналі реєстрації довідок про результати проведення зустрічної звірки (актів про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, неявки для підписання, відмови від писання Довідки про результати проведення зустрічної звірки) та вживає відповідних заходів, передбачених актами Державної податкової служби України.

При подальшому залученні суб'єкта господарювання (посадових осіб суб'єкта господарювання) до проведення зустрічної звірки відповідальний підрозділ органу Державної податкової служби забезпечує проведення такої звірки.

Таким чином в акті про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання лише засвідчується факт неможливості її проведення без встановлення висновків стосовно документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснюються між ними, з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

З аналізу вищевикладених норм права та обставин справи вбачається, що висновки суб'єкта владних повноважень, викладені в актах про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів, зроблені з перевищенням компетенції органів державної податкової служби України та не відповідають визначеному змісту акта про неможливість проведення зустрічної звірки.

Крім того, висновки відповідача, покладені в основу акту ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Компанія «Сорбіт» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.01.2014 р. по 30.06.2014 р. спростовані постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.09.2014 р. по справі № 826/11472/14, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2015 р., яке набрало законної сили.

Щодо висновків відповідача про те, що первинні документи позивача не мають юридичної сили та не можуть підтверджувати факт виконання відповідних господарських операцій позивача з ТОВ «Компанія «Сорбіт», слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити, перелік яких визначено у цій нормі.

Таким чином, у податковому обліку господарські операції мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку, а податковий кредит за такими операціями - податковою накладною.

Відповідно до п. 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Документування господарських операцій може здійснюватись із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов'язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм.

Таким чином, всі документи в їх сукупності, як ті, що складені на бланках типових і спеціалізованих форм, так і ті, що складені на самостійно виготовлених бланках під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення, належать до первинних документів бухгалтерського обліку, головне, щоб за змістом та формою документи відповідали наведеним вище вимогам закону та відображали реальні господарські операції.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо (пункт 2.2 Положення № 88).

В силу пункту 2.4 Положення № 88 первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Аналіз викладених норм свідчить про те, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Разом з тим, обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 січня 2011 року у справі № 21-37а10. Зокрема, Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України було зазначено, що податкова накладна, яка видається платником податку, що поставляє послуги, на вимогу їх отримувача, є підставою для нарахування податкового кредиту останнього лише за умови здійснення самої господарської операції.

Окрім того, надання податковому органу належним чином всіх оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом (Постанова Верховного Суду України від 8 вересня 2009 року, додаток до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 22.04.2010 N 568/11/13-10).

Слід зазначити, що податкова накладна є водночас звітним податковим і розрахунковим документом, який, при умові його належного оформлення, є підставою для включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у ціні товару.

Так, проаналізувавши первинну документацію позивача, суд дійшов висновку, що вона складена у відповідності до вимог Податкового кодексу України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та інших нормативно-правових актів.

Суд приймає до уваги той факт, що висновки акту перевірки від 17.06.2015 р. № 3555/2651-2205/37856624 не містять зауважень щодо складення первинних документів, зокрема, до їх реквізитів чи підписантів.

Водночас, надаючи оцінку доводам відповідача, викладеним у запереченнях на позовну заяву, суд зазначає про формальний підхід фіскального органу до господарських операцій позивача з його контрагентом, зокрема до складення первинних документів, що не спростовує їх реальність.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що операції позивача з ТОВ «Компанія «Сорбіт» за період з 01.01.2014 р. по 30.06.2014 р. здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Суд також враховує вимоги статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Відповідачем не спростовано того факту, що на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ «Компанія «Сорбіт» не було зареєстровано як юридичну особу в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та не було зареєстровано як платника податку на додану вартість.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідачем не було досліджено та враховано первинні документи позивача.

При цьому, в акті перевірки від 17.06.2015 р. № 3555/2651-2205/37856624 відповідачем не наведено жодного доказу того, що укладені між позивачем і ТОВ «Компанія «Сорбіт» угоди суперечать актам цивільного законодавства чи свідчать про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання цих угод або приховування дійсного об'єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету тощо.

Викладене свідчить, що позивач придбані у ТОВ «Компанія «Сорбіт» послуги та товари, використав у подальших оподатковуваних операціях в межах своєї основної господарської діяльності.

Судом встановлено, що податковий кредит був сформований позивачем на підставі належним чином оформлених податкових накладних, отриманих від ТОВ «Компанія «Сорбіт», що не заперечується податковим органом, сторони під час підписання податкових накладних мали статус платників податку на додану вартість.

Окремо суд зауважує, що відповідачем право позивача на формування валових витрат та податкового кредиту поставлено в залежність від добросовісності його контрагента, що суперечить приписам податкового законодавства. Так, якщо такий контрагент не виконав своїх зобов'язань по належному формуванню первинних документів для підтвердження господарських операцій, то це може тягнути відповідальність та негативні наслідки саме щодо дій цих осіб. Зазначена обставина не є підставою для донарахування сум податкового зобов'язання позивачеві. На переконання суду, своїми рішеннями відповідачем встановлено для позивача додаткові обмеження, що не відповідає повноваженням відповідача, передбаченим Податковим кодексом України та суперечить вимогам статті 19 Конституції України.

Суд виходить з того, що факт здійснення господарської діяльності між позивачем та ТОВ «Компанія «Сорбіт» підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Отже, враховуючи вищенаведене та перевіривши всі фактичні обставини справи, суд не знаходить порушень чинного законодавства щодо оформлення первинних документів у фінансово - господарських взаємовідносинах між позивачем та ТОВ «Компанія «Сорбіт», а тому вважає, що формування ТОВ «БМК-Альпі» податкового кредиту з податку на додану вартість та валових витрат є правомірним, а дії Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві щодо нарахування позивачу сум з податку на додану вартість та податку на прибуток - протиправними.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України визначено, у разі, якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу сплачує штрафні санкції.

Оскільки, суд визнав неправомірним нарахування позивачу сум з податку на додану вартість та валових витрат, то нарахування штрафних санкцій є також неправомірним.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У даній адміністративній справі ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС м. Києва, як суб'єктом владних повноважень, не було виконано покладеного на нього законом обов'язку щодо доведення правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та не надано належних доказів, які б підтверджували викладені в акті перевірки висновки.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 01.07.2015 р. № , № прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги ТОВ «БМК-Альпі» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень 01.07.2015 р. № , № підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БМК-Альпі» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві від 01.07.2015 р. № .

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві від 01.07.2015 р. № .

4. Судові витрати в сумі 487,20 грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БМК-Альпі» за рахунок асигнувань ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук