Справа № 813/8316/14
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2015 року Справа № 876/1397/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Макарика В.Я.

суддів - Большакової О.О., Глушка І.В.

за участю секретаря судового засідання - Кудєрової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Західенергомонтаж» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2014 року у справі № 813/8316/14 за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області до товариства з обмеженою відповідальністю «Західенергомонтаж» про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

08 грудня 2014 року Державна податкова інспекція у Личаківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області звернулася в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Західенергомонтаж» у якому просила стягнути до бюджету кошти з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника в розмірі 568877,24 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2014 року адміністративний позов задоволено повністю. Стягнуто з рахунків товариства з обмеженою відповідальністю "Західенергомонтаж" () у банках, що його обслуговують, податковий борг у сумі 568 877 (п'ятсот шістдесят вісім тисяч вісімсот сімдесят сім) грн. 24 коп. до бюджету.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «Західенергомонтаж» оскаржило її в апеляційному порядку та просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2014 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Апелянт свої вимоги мотивує тим, що посилання у постанові від 24 грудня 2014 року про те, що відповідачем позовні вимоги не спростовано, суму податкової заборгованості в розмірі 568 877,24 грн. не сплачено та суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Залишається незрозумілим для апелянта, звідки у постанові суду виникла суму боргу 568 877,24 грн., якими документами позивач підтвердив наявність боргу саме у цьому розмірі. Апелянт наголошує, що йому не надано можливості спростувати суму боргу у розмірі 568 877,24 грн., чим порушено його процесуальне право.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності згідно із ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що заборгованість відповідача по орендній платі з юридичних осіб перед бюджетом виникла у зв'язку з несплатою податкового зобов'язання відповідно до декларацій з плати за землю (земельного податку та/або орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2012 рік і 2013 рік.

Позивачем було направлено на адресу відповідача податкову вимогу форми «Ю1» від 30.01.2009 р. №1/75 та форми «Ю2» від 31.03.2009 р. №2/259, які вручені платнику згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення. З цього часу податковий борг не переривався.

Відповідно до ст. 16 Податкового кодексу України платники податків зобов'язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи і подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до п.п. 20.1.28 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом, стягувати суми простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 41.1, 41.5 ст. 41 Податкового кодексу України органи державної податкової служби є контролюючими органами щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби. Органи державної податкової служби, які уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах їх повноважень є органами стягнення.

Згідно з п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у п.п. 54.3.1-54.3.6 п. 54.3 ст. 54 вказаного Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

В зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, на підставі правильно встановлених обставин справи та визначених їм правовідносин, прийшов до обґрунтованих і законних висновків. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи і відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Тобто, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо вимог законності та обґрунтованості судових рішень, і підстав для її скасування і відповідно задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 195, 196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Західенергомонтаж» залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2014 року у справі № 813/8316/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В.Я. Макарик

Судді: О.О. Большакова

І.В. Глушко