Справа № 803/3217/15
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року Справа № 803/3217/15

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Валюха В.М.,

при секретарі судового засідання Столярчук А.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛМАКС» до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВОЛМАКС» (далі ТзОВ «ВОЛМАКС», позивач) звернулося з адміністративним позовом до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі Луцька ОДПІ, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06.08.2015 року № НОМЕР_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Луцькою ОДПІ проведена позапланова виїзна перевірка ТзОВ «ВОЛМАКС» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТзОВ «Нафтакомпані», документального підтвердження господарських відносин із платником податків ТзОВ «Нафтакомпані» за період з 01.02.2015 року по 28.02.2015 року, за результатами якої складено акт від 21.07.2015 року № 3055/22-01/39467871.

Перевіркою, зокрема, встановлено відсутність реальності здійснення господарських операцій позивачем, а саме встановлено відсутність обєкта оподаткування та неможливість реального здійснення ТзОВ «ВОЛМАКС» операцій з придбання нафтопродуктів по ланцюгу постачання від ТзОВ «Нафтакомпані» в лютому 2015 року, а також порушення позивачем статті 1, пункту 2 статті 3, статті 4, пункту 6 статті 8, пунктів 2, 3 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статті 185, пункту 1 статті 186, пунктів 198.1, 198.2, 198.6 статті 198, пункту 200.2 статті 200 ПК України, в результаті чого ТзОВ «ВОЛМАКС» завищено податковий кредит по взаємовідносинах з ТзОВ «Нафтакомпані» за період лютий 2015 року на суму 3809382,00 грн., що призвело до заниження податку на додану вартість (ПДВ), який підлягає сплаті до бюджету за лютий 2015 року на загальну суму 3809382,00 грн.

На підставі вказаного акту перевірки Луцькою ОДПІ 06.08.2015 року було прийняте податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з ПДВ на 3809382,00 грн. за основним платежем та 1904691,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Позивач не погоджується із вказаним податковим повідомленням-рішенням та з висновком податкового органу про завищення податкового кредиту, оскільки фактичне здійснення господарських операцій позивачем підтверджується належним чином оформленими первинними документами, які передбачені правилами ведення бухгалтерського та податкового обліку, а дії позивача щодо віднесення сум ПДВ до податкового кредиту по взаємовідносинах з ТзОВ «Нафтакомпані» є законними.

Позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від 06.08.2015 року № НОМЕР_1.

В поданих до суду письмових запереченнях проти позову від 10.09.2015 року (т. 1, а. с. 160-163) представник відповідача адміністративний позов не визнав та просить відмовити в його задоволенні з тих підстав, що перевіркою зроблено висновок про завищення позивачем податкового кредиту у звязку з неможливістю підтвердити господарські операції із ТзОВ «Нафтакомпані», а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте правомірно.

В судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову, та просить у його задоволенні відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити повністю з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ТзОВ «ВОЛМАКС» зареєстроване як юридична особа, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (т. 1, а. с. 157), перебуває на обліку як платник податків в Луцькій ОДПІ, зареєстрований платником ПДВ, що підтверджується витягом з реєстру платників ПДВ № 250 від 15.12.2014 року (т. 1, а. с. 158).

Луцькою ОДПІ проведена позапланова виїзна перевірка ТзОВ «ВОЛМАКС» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТзОВ «Нафтакомпані», документального підтвердження господарських відносин із платником податків ТзОВ «Нафтакомпані» за період з 01.02.2015 року по 28.02.2015 року, про що складено акт від 21.07.2015 року № 3055/22-01/39467871 (т. 1, а. с. 7-28).

Перевіркою, зокрема, встановлено відсутність реальності здійснення господарських операцій позивачем, а саме встановлено відсутність обєкта оподаткування та неможливість реального здійснення ТзОВ «ВОЛМАКС» операцій з придбання нафтопродуктів по ланцюгу постачання від ТзОВ «Нафтакомпані» в лютому 2015 року, а також порушення позивачем статті 1, пункту 2 статті 3, статті 4, пункту 6 статті 8, пунктів 2, 3 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статті 185, пункту 1 статті 186, пунктів 198.1, 198.2, 198.6 статті 198, пункту 200.2 статті 200 ПК України, в результаті чого ТзОВ «ВОЛМАКС» завищено податковий кредит по взаємовідносинах з ТзОВ «Нафтакомпані» за період лютий 2015 року на суму 3809382,00 грн., що призвело до заниження ПДВ, який підлягає сплаті до бюджету за лютий 2015 року на загальну суму 3809382,00 грн.

На підставі вказаного акту перевірки Луцькою ОДПІ 06.08.2015 року було прийняте податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з ПДВ на 5714073,00 грн., в т. ч. за основним платежем 3809382,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 1904691,00 грн. (т. 1, а. с. 31).

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України від 02.12.2010 року № 2755-VI (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобовязання у будь-який момент після отримання такого рішення.

Згідно із частиною другою статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюються на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач не довів правомірності оскаржуваного в даній адміністративній справі податкового повідомлення-рішення, з огляду на таке.

Як передбачено підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобовязання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктами 198.1, 198.2 статті 198 розділу V ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у звязку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-XIV (з наступними змінами та доповненнями) визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з ПДВ навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства України та доводів Луцької ОДПІ, судом при розгляді справи підлягали зясуванню обставини щодо реального здійснення господарських операцій, за якими позивачем сформовано податковий кредит, належного оформлення первинних документів.

З матеріалів справи слідує, що у лютому 2015 року між ТзОВ «ВОЛМАКС» (покупець) та ТзОВ «Нафтакомпані» (постачальник) були укладені договори поставки нафтопродуктів № НК-0023 від 01.02.2015 року, № НК-0179 від 23.02.2015 року, (т. 1, а. с. 32, 36), згідно з умовами яких протягом лютого 2015 року на адресу позивача здійснювалася поставка нафтопродуктів. Відповідно до умов вказаних договорів постачальник зобовязався передати у власність покупця, а покупець - прийняти і оплати нафтопродукти, в подальшому товар, згідно умов договору. Номенклатура, кількість, ціна товару, строк поставки визначалися у додаткових угодах до договору.

Відповідно до укладених додаткових угод до вказаних договорів, саме № 00023 від 01.02.2015 року, № 00179 від 23.02.2015 року (т. 1, а. с. 33, 37), постачальник зобовязався поставити на умовах EXW - (резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що останньому належать на праві власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів), а покупець прийняти 28.02.2015 року товар, загальною вартістю ,00 грн., в тому числі ПДВ 3809381,53 грн.

На виконання умов вказаних договорів ТзОВ «Нафтакомпані» поставило ТзОВ «ВОЛМАКС» нафтопродукти загальною вартістю 22856289,22 грн., що підтверджується актами приймання-передачі нафтопродуктів № 00023 від 28.02.2015 року, № 00179 від 28.02.2015 року (т. 1, а. с. 34, 38). Крім того, ТзОВ «Нафтакомпані», за результатами поставки товарів, виписало покупцю (ТзОВ «ВОЛМАКС») податкові накладні № 1500042 від 28.02.2015 року, № 1500199 від 28.02.2015 року (т. 1, а. с. 35, 39), які внесені до Єдиного реєстру податкових накладних, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру податкових накладних № 20 від 17.03.2015 року (т. 1, а. с. 44 зворот). На поставлений товар надані сертифікати відповідності (т. 2, а. с. 6-11).

Станом на день вирішення цієї справи оплата за поставлений товар не проведена. Разом з тим, суд враховує, що додатковими угодами від 25.06.2015 року до зазначених вище договорів поставки було визначено, що оплата за товар здійснюється у строк до 31.01.2016 року (т. 1, а. с. 222-223), тобто, як на час проведення перевірки, так і на момент судового розгляду справи строк оплати за цими договорами не настав.

В ході судового розгляду справи також були досліджені первинні документи, що стосуються транспортування нафтопродуктів та їх використання у власній господарській діяльності позивача.

Так, судом встановлено, що 05.01.2015 року між ТзОВ «ВОЛМАКС» (поклажодавець) та ПАТ «Дніпронафтопродукт» (зберігач) укладено договір зберігання № 4487 (т. 1, а. с. 40), відповідно до умов якого зберігач зобовязався приймати та зберігати нафтопродукти та інші товарно-матеріальні цінності, які передаються поклажодавцем. Договором передбачено, що зберігач має право здійснювати відпуск товару зі складів третіх осіб, які знаходяться в договірних відносинах із сторонами, за вимогою поклажодавця. Обставини використання резервуарів нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» та факт отримання нафтопродуктів від ТзОВ «Нафтакомпані» підтверджується актом № 02166 від 28.02.2015 року приймання-передачі наданих послуг згідно договору зберігання № 4487 від 05.01.2015 року, актами приймання-передачі нафтопродуктів на зберігання та повернення від 28.02.2015 року, виписаною та внесеною до Єдиного реєстру податкових накладних податковою накладною № 166 від 28.02.2015 року (т. 1, а. с. 41-44).

Перевезення нафтопродуктів з нафтобаз, де зберігались придбані нафтопродукти, до автозаправних станцій, через які проводилась їх реалізація, здійснювалося ТзОВ «Рісол» та ТзОВ «ТД «Кременчукнафтопродуктсервіс», згідно з укладеними договорами від 20.01.2015 року № 14/01/15 (т. 1, а. с. 45-46) та від 12.01.2015 року № 1 (т. 1, а. с. 50-51), що підтверджується реєстром товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів (нафти) форми № 1-ТТН (нафтопродукт) за лютий 2015 року та їх копіями (т. 1, а. с. 57-138), актом виконаних робіт і послуг від 28.02.2015 року, виписаною та внесеною до Єдиного реєстру податкових накладних податковою накладною № 6 від 28.02.2015 року (т. 1, а. с. 48-49), актом № АР-0000128 здачі-прийомки виконаних робіт від 28.02.2015 року, виписаною та внесеною до Єдиного реєстру податкових накладних податковою накладною №25 від 28.02.2015 року (т. 1, а. с. 53, 55), а оплата за послуги з перевезення проведена платіжними дорученнями № 74 від 19.03.2015 року та № 122 від 21.04.2015 року (т. 1, а. с. 231, 233).

З матеріалів справи також вбачається, що для здійснення господарської діяльності ТзОВ «ВОЛМАКС» використовує 8 (вісім) автозаправних станцій, що розташовані на території Волинської області та орендовані у ТзОВ «ПЕТРОЛ-ГАРАНТ» згідно з договором оренди № 01-01-15 від 05.01.2015 року та у ПАТ «АВІАС ПЛЮС» згідно з договором оренди № 15-001 від 05.01.2015 року (т. 1, а. с. 217-220).

Отримані від ТзОВ «Нафтакомпані» нафтопродукти в подальшому реалізовано через мережу орендованих АЗС, про що свідчать задекларовані податкові зобовязання по податку на додану вартість в податковій декларації з ПДВ за лютий 2015 року, а також дані реєстрів бухгалтерського обліку, а саме оборотно-сальдові відомості по рахунках 64.3.4 (податкові зобовязання), 30 (каса (оприбуткування виручи по АЗС)) та 28.2 (товари в торгівлі) за лютий 2015 року, рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» № 1 від 28.02.2015 року щодо інкасації коштів (т. 1, а. с. 139-149). Факт надходження та оприбуткування нафтопродуктів на АЗС підтверджується Z-звітами, змінними звітами та звітами про рух пального (зокрема, по АЗС № 22 в м. Ковелі) (т. 1, а. с. 191-203).

Крім того, суд враховує пояснення представника позивача (т. 1, а. с. 214-216) про те, що оприбуткування та реалізація отриманих у лютому 2015 року від ТзОВ «Нафтакомпані» нафтопродуктів на АЗС підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 28.2 (товари в торгівлі) за лютий 2015 року в розрізі АЗС, де відображено, що на початок лютого 2015 року на АЗС обліковувалися залишки нафтопродуктів на загальну суму 5854523,22 грн., надходження за лютий 2015 року нафтопродуктів та газу на загальну суму 19261203,49 грн. (в т. ч. від ТзОВ «Нафтакомпані» на суму 19046907,69 грн.), з яких у звітному місяці реалізовано на суму 19054396,30 грн., залишок на кінець лютого 2015 року становив на суму 6061330,41 грн. (т. 1, а. с. 235).

Таким чином, відомості, що містяться в вищенаведених первинних документах, свідчать про фактичний рух активів та зміни, що мали місце у власному капіталі та зобовязаннях ТзОВ «ВОЛМАКС» у зв'язку з його господарською діяльністю, вказані первинні документи підтверджують наявність товару та мету їх використання.

При вирішенні даного спору суд також враховує, що на момент здійснення вказаних вище господарських операцій ТзОВ «Нафтакомпані» було діючим субєктом господарювання та наділено відповідною правосубєктністю, зареєстровано платником ПДВ, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та витягом з Реєстру платників ПДВ (т. 1, а. с. 189-190).

Суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що надані під час перевірки ТзОВ «ВОЛМАКС» товарно-транспортні накладні затвердженій формі не відповідають, оскільки досліджені в ході судового розгляду справи вказані товарно-транспортні накладні дають можливість ідентифікувати дату їх складання, перевізника, замовника, вантажоодержувача, пункт навантаження, автомобіль та вантаж.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно із даними про пункт навантаження у вказаних товарно-транспортних накладних товар навантажувався в переважній більшості на нафтобазі в м. Володимир-Волинський ТзОВ «БІЗТОРГ-2010». При цьому, суду було надано договір надання послуг № 3234 від 01.02.2013 року, укладений між ПАТ «Дніпронафтопродукт» (замовник) та ТзОВ «БІЗТОРГ-2010» (виконавець), відповідно до умов якого виконавець надає замовнику в користування резервуари для нафтопродуктів, а також послуги з приймання та розміщення нафтопродуктів в резервуарах на нафтобазах виконавця, виконує відпуск товарів з нафтобаз виконавця за розпорядженням замовника (т. 1, а. с. 221).

Суд також не бере до уваги покликання представника відповідача на податкову інформацію від Бориспільської ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області від 07.04.2015 року № 15/10-04-22-20/37391261 по ТзОВ «Нафтакомпані» щодо фінансово-господарських відносин з платниками податків за липень серпень 2014 року, жовтень грудень 2014 року та січень лютий 2015 року (т. 1, а. с. 165-184), оскільки вказана інформація не є матеріалами проведеної у встановленому порядку перевірки, при цьому, первинні документи по господарським відносинам між ТзОВ «ВОЛМАКС» та ТзОВ «Нафтакомпані» зазначеною податковою інспекцією не досліджувалися. Крім того, суд звертає увагу, що вказана податкова інформація також містить дані, які спростовують позицію податкового органу щодо неможливості підтвердити реальність господарських операцій, зокрема, кількість працівників ТзОВ «Нафтакомпані» за даними податкової звітності (форма № 1ДФ) за IV квартал 2014 року становила 282 особи, а ТзОВ «Нафтакомпані» у лютому 2015 року задекларувало податкові зобовязання з ПДВ по операціях з ТзОВ «ВОЛМАКС» в сумі 3809381,50 грн. та зареєструвала виписані в адресу позивача податкові накладні (т. 1, а. с. 166, 168, 169, 174).

Крім того, в ході судового розгляду справи встановлено, що оскаржуване у даній справі податкове повідомлення-рішення від 06.08.2015 року № НОМЕР_1 було винесено на підставі акту перевірки Луцької ОДПІ від 21.07.2015 року № 3055/22-01/39467871, яка у свою чергу була проведена на виконання постанови старшого слідчого з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Волинській області ОСОБА_3 від 03.07.2015 року, що винесена у кримінальному провадженні № 0000068 від 16.05.2015 року (т. 1, а. с. 210). Разом з тим, як слідує із листа ДФС України від 21.10.2015 року, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000068 не закінчено, відносно посадових осіб ТзОВ «ВОЛМАКС» воно не проводиться (т. 1, а. с. 20-24), на запит суду від 16.10.2015 року (т. 2, а. с. 19) докази того, що господарські операції між позивачем та ТзОВ «Нафтакомпані» у лютому 2015 року щодо поставки нафтопродуктів носили фіктивний, безтоварний характер органом досудового слідства не надано.

На думку суду, ТзОВ «ВОЛМАКС» не може нести відповідальності за дії чи бездіяльність своїх контрагентів. Крім того, на момент розгляду та вирішення справи судом не встановлено порушень в діях ТзОВ «Нафтакомпані», оскільки відсутні відповідні судові рішення (обвинувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючих обставин), що набрали законної сили. Суд звертає увагу, що можливі порушення вимог податкового законодавства з боку контрагентів не можуть позбавляти добросовісного платника права на формування податкового кредиту.

Таким чином, на думку суду, подані позивачем під час перевірки та в ході судового розгляду справи первинні документи підтверджують реальність господарських операцій з ТзОВ «Нафтакомпані», відтак, позивач правомірно у лютому 2015 року формував податковий кредит по таких операціях, а тому збільшення суми грошового зобовязання з ПДВ із застосуванням штрафних санкцій згідно із оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням по вказаних операціях є безпідставним.

З наведених вище підстав, виходячи з наданих суду статтею 162 КАС України повноважень, адміністративний позов підлягає до задоволення повністю шляхом прийняття постанови про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від 06.08.2015 року № НОМЕР_1.

Згідно із частиною першою статті 94 КАС України (в редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом) якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22.05.2015 року № 484-VIII, який набрав чинності 01.09.2015 року, частину першу статті 94 КАС України було викладено у такій редакції: якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що даний позов було подано до суду 31.08.2015 року, тому при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд застосовує частину першу статті 94 КАС України в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22.05.2015 року № 484-VIII.

Відтак, на користь позивача слід присудити з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 487,20 грн., сплачений платіжним дорученням № 758 від 31.08.2015 року (т. 1, а. с. 2).

Керуючись частиною третьою статті 160, статтями 162, 163 КАС України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 06 серпня 2015 року № НОМЕР_1.

Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛМАКС» судовий збір в розмірі 487 гривень 20 копійок (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М.Валюх

Постанова складена у повному обсязі 16 листопада 2015 року