Справа № 820/9475/15
Суддя: Бездітко Д.В.
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

19 листопада 2015 р. № 820/9475/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - Судді Бездітка Д.В.,

при секретарі судового засідання - Ділбарян А.О.,

за участю: представника позивача - Гордейчука В.В.,

представника відповідачів - Гаєвської І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРАЙМ-РЕСУРС"

до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області

про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, скасування наказу, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРАЙМ-РЕСУРС", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідачів, Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд:

- визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області щодо внесення змін до електронної бази даних "Автоматизована система співставлення інформаційної системи Міністерства доходів та зборів України "Податковий блок", інформаційної бази результатів контрольно-перевірочної роботи АРМ "Аудит", а також до картки особового рахунку по платнику податків ТОВ "ПРАЙМ-РЕСУРС", внесених на підставі акту №5965/15-53-22-05/39241184 від 12.08.2015 р.;

- зобов`язати Державну податкову інспекцію у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області та Державну податкову інспекцію у Московському районі м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області відновити суми податкового кредиту та зобов`язань ТОВ "ПРАЙМ-РЕСУРС" в електронній базі даних "Автоматизована система співставлення інформаційної системи Міністерства доходів та зборів України "Податковий блок", інформаційній базі результатів контрольно-перевірочної роботи АРМ "Аудит", а також в картці особового рахунку, зміни до яких були внесені на підставі відомостей, викладених в акті №5965/15-53-22-05/ 39241184 від 12.08.2015 р.;

- скасувати наказ Державної податкової інспекції інспекція у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області №1251 від 21.07.2015 р. про проведення документальної позапланової перевірки ТОВ "ПРАЙМ-РЕСУРС";

- визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області з проведення документальних позапланових перевірок Товариства з обмеженою відповідальності "ПРАЙМ-РЕСУРС" та складення акту №5965/15-53-22-05/39241184 від 12.08.2015 р.;

- визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області зі встановлення в акті перевірки №5965/15-53-22-05/39241184 від 12.08.2015 р, складеного за результатами проведення перевірки ТОВ "ПРАЙМ-РЕСУРС" висновків щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства;

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області № від 11.09.2015 р., № від 11.09.2015 р., № від 11.09.2015 р.

Позивач обґрунтовував свій позов тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області ґрунтуються на помилкових судженнях суб'єкта владних повноважень, тому є неправомірними та прийнятими з порушенням норм діючого законодавства України, що є підставою для їх скасування.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити через безпідставність. Згідно наданих до суду письмових заперечень зазначив, що оскаржувані в даній справі податкові повідомлення - рішення є цілком законними та обґрунтованими, винесеними відповідно до чинного законодавства, дані дії та рішення ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області відображені в інформаційній системі у передбачений законодавством спосіб, позивачем не надано жодних доказів того, що ДПІ у Московському районі м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області вчинила будь-які дії, якими порушено право чи законний інтерес позивача, в свою чергу позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі повідомлення №432/10/22 від 21.07.2015 року виданого ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, згідно п. п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 79.2 ст. 79 Податкового Кодексу України, наказу №1251 від 21.07.2015 року, ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області було проведено з 23.07.2015 року по 05.08.2015 року позапланову невиїзну документальну перевірку ТОВ "ПРАЙМ-РЕСУРС".

За результатами зазначеної перевірки, контролюючим органом було складено акт №5965/15-53-22-05/39241184 від 12.08.2015 р. "Про результати позапланової невиїзної документальної перевірки ТОВ "ПРАЙМ-РЕСУРС", щодо фінансово-господарських відносин з "Азонтес", код за за період вересень 2014 року та ТОВ "Делюкс Компані", код за за період січень 2015 року" (т.2 а.с. 126-153).

На підставі висновків актів перевірки №5965/15-53-22-05/39241184 від 12.08.2015 р., контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 11.09.2015 року, яким позивачу було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 16222160,00 грн., з них за основним платежем - у розмірі 10814744,00 грн., а за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - у розмірі 5407372,00 грн., також контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 11.09.2015 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 15682058,00 грн., з них за основним платежем - у розмірі 10454705,00 грн., а за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - у розмірі 5227353,00 грн. та податкове повідомлення-рішення № від 11.09.2015 року, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі - 1561678,00 грн. за вересень 2014 року та у розмірі - 238190,00 грн.(т.2 а.с. 82-84).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступного висновку.

В акті перевірки від 12.08.2015 р. містяться висновки про порушення ТОВ "ПРАЙМ-РЕСУРС":

- п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 12254572,84 грн., у тому числі по періодам звітності:

- вересень 2014 року - 12016382,56 грн.,

- січень 2015 року - 238190,28 грн.

- вимог підпункту 139.1.9 статті 139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями) безпідставно в декларації з податку на прибуток включено до складу витрат суми витрат по постачальнику ТОВ "Азонтес", код за на загальну суму 60081912,80 грн., в т.ч.:

- 2014 рік -60081912,80 грн.,

чим занижено податок на прибуток на суму 10814744,30 грн.

- 2014 рік - 10814744,30 грн.

Слід вказати на те, що фактично контролюючим органом зроблені вказані висновки по господарським операціям між підприємством позивача та ТОВ "Азонтес", ТОВ "Делюкс Компані".

Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТОВ "Азонтес", суд зазначає наступне.

Між ТОВ "ПРАЙМ-РЕСУРС" (в якості покупця) та ТОВ "Азонтес" (в якості постачальника) за вересень 2014 року було укладено наступні договори поставки нафтопродуктів: договір поставки нафтопродуктів №НП-6 від 30.08.2014 року (т.1 а.с.57); договір поставки нафтопродуктів №НП-29 від 01.09.2014 року (т.1 а.с.61); договір поставки нафтопродуктів №НП-60 від 21.09.2014 року (т.1 а.с. 68); договір поставки нафтопродуктів №НП-76 від 22.09.2014 року (т.1 а.с. 72).

Зазначені договори є типовими. Так, відповідно до п. 1 зазначених договорів, постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому товар, згідно умов договорів. Номенклатура, якість, ціна товару та строк поставки визначаються сторонами у додаткових угодах до договорів, які є невід'ємною частиною договорів.

Пунктом 2 зазначених вище договорів визначені обов'язки сторін, а саме: передати покупцю нафтопродукти згідно розділу 1 цих договорів за умови оформлення відповідних актів приймання-передачі або інших документів, які є невід'ємною частиною договорів. Під час передачі нафтопродуктів постачальник за вимогою покупця надає копії сертифікатів відповідності на нафтопродукти.

Якість товару, що поставляється, має відповідати технічним умовам (ТУ) та державним стандартам, діючим на території України та підтверджуватись паспортом (сертифікатом) якості заводу-виробника товару.

Пунктом 4 визначені умови поставки, за якими поставка товару здійснюється на підставі заявки покупця та підписаних сторонами додаткових угод до договорів. Товар поставляється покупцю партіями, протягом поточного місяця, в кількості та за ціною, визначеними у кожній додатковій угоді до договорів, на умовах: EXW - резервуари нафто баз ПАТ"Дніпронафтопродукт" і інших нафтобаз, що належать ПАТ "Дніпронафтопродукт" на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно правових договорів.

Умови цих договорів викладені сторонами у відповідності до вимог Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів "Інкотермс" (в редакції 2010 року). Загальна кількість відвантажуваного товару може відрізнятись від кількості, передбаченої додатковою угодою, але не більше +10 %. Сторони укладають акти прийому-передачі товару, в яких вказують найменування, кількість, ціну і вартість переданого товару. Сторони можуть укладати акти прийому-передачі товару, що переданий протягом визначеного в такому акті періоду часу.

Покупець здійснює оплату за товар шляхом переведення грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, протягом 120 днів з дати підписання акту прийому - передачі або інших документів.

На виконання умов договору поставки нафтопродуктів №НП-6 від 30.08.2014 року сторонами було укладено додаткову угоду № 00005 від 01.09.2014 року. Відповідно до додаткової угоди до договору №НП-6 від 30.08.2014 року, передбачено, що постачальник зобов'язується поставити на умовах EXW (резервуари нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукт" і інших нафтобаз, що належать ПАТ "Дніпронафтопродукт" на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів), а покупець прийняти до 30.09.2014 року зазначені в додатковій угоді види товарів на суму 1877789,57 грн.

Перехід права власності від постачальника до покупця підтверджується актом приймання-передачі нафтопродуктів № 00005 від 30.09.2014 року, відповідно до якого кількість ТМЦ становить 95.097 тонн, а загальна вартість з ПДВ складає 1877789,57 грн.

Також до перевірки за для підтвердження реальності господарської операції була надана податкова накладна № 99 від 30.09.2014 року (т.1 а.с.58-60).

На виконання умов договору поставки нафтопродуктів №НП-29 від 01.09.2014 року сторонами було укладено додаткову угоду № 00032 від 01.09.2014 року. Відповідно до додаткової угоди до договору №НП-29 від 01.09.2014 року, передбачено, що постачальник зобов'язується поставити на умовах EXW (резервуари нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродуктм і інших нафтобаз, що належать ПАТ "Дніпронафтопродукт" на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів), а покупець прийняти до 30.09.2014 року зазначені в додатковій угоді види товарів на суму 44089889,89 грн.

Також сторонами було укладено додаткову угоду № 00073 до договору №НП-29 від 01.09.2014 року, відповідно до якої постачальник зобов'язується поставити на умовах EXW (резервуари нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукт" і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів), а покупець прийняти до 30.09.2014 року зазначені в додатковій угоді види товарів на суму 6364854,32 грн.

Перехід права власності від постачальника до покупця підтверджується актом приймання-передачі нафтопродуктів №00032 від 30.09.2014 року, відповідно до якого кількість ТМЦ становить 2155.166 тонн, а загальна вартість з ПДВ складає 44089889,89 грн. та актом приймання-передачі нафтопродуктів № 00073 від 30.09.2014 року, відповідно до якого кількість ТМЦ становить 320.743 тонн, а загальна вартість з ПДВ складає 6364854,32 грн.

На підтвердження реальності господарської операції надана податкова накладна № 122 від 30.09.2014 року та податкова накладна №161 від 30.09.2014 року (т.1 а.с.62-67).

На виконання умов договору поставки нафтопродуктів №НП-60 від 21.09.2014 року сторонами було укладено додаткову угоду № 00070 від 21.09.2014 року. Відповідно до додаткової угоди до договору №НП-60 від 21.09.2014 року, передбачено, що постачальник зобов'язується поставити на умовах EXW (резервуари нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукт" і інших нафтобаз, що належать ПАТ "Дніпронафтопродукт" на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів), а покупець прийняти до 30.09.2014 року зазначені в додатковій угоді види товарів на суму 1490680,76 грн.

Перехід права власності від постачальника до покупця підтверджується актом приймання-передачі нафтопродуктів № 00070 від 30.09.2014 року, відповідно до якого кількість ТМЦ становить 76.308 тонн, а загальна вартість з ПДВ складає 1490680,76 грн.

Також до перевірки за для підтвердження реальності господарської операції була надана податкова накладна №158 від 30.09.2014 року (т.1 а.с 69-71).

На виконання умов договору поставки нафтопродуктів №НП-76 від 22.09.2014 року сторонами було укладено додаткову угоду № 00090 від 22.09.2014 року. Відповідно до додаткової угоди до договору №НП-76 від 22.09.2014 року, передбачено, що постачальник зобов'язується поставити на умовах EXW (резервуари нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукт" і інших нафтобаз, що належать ПАТ "Дніпронафтопродукт" на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів), а покупець прийняти до 30.09.2014 року зазначені в додатковій угоді види товарів на суму 18275080,88 грн.

Перехід права власності від постачальника до покупця підтверджується актом приймання-передачі нафтопродуктів № 00090 від 30.09.2014 року, відповідно до якого кількість ТМЦ становить 887.770 тонн, а загальна вартість з ПДВ складає 18275080,88 грн.

Також до перевірки за для підтвердження реальності господарської операції була надана податкова накладна № 178 від 30.09.2014 року (т.1 а.с.73-75).

Відповідно до п.п.5.2.6 п.5.2 ст. Інструкції "Про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України", затвердженої наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв'язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України від 02.09.2009 року за №805/15496, Акт приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю за формою N 5-НП підписується особами, які брали участь у прийманні нафти або нафтопродуктів. Акт приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю за формою N 5-НП складається у двох примірниках. У разі подання претензії вантажовідправнику або залізниці акт приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю за формою N 5 НП складається у трьох примірниках, при цьому обов'язковим є додання копії документа про виклик представника вантажовідправника для участі в прийманні нафти або нафтопродуктів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що акти приймання передачі нафтопродуктів були складені належним чином.

Щодо зміни майнового стану позивача, суд встановив, що в останнього наявна кредиторська заборгованість у розмірі 72098295,42 грн., що в свою чергу підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рах. 63.1.12 (т.1 а.с.77, т.2 а.с.111-112).

ТМЦ позивача за вересень 2014 року склало 60081912,86 грн. без ПДВ (т.1 а.с.76).

Також за наслідками здійснення господарських у позивача відбулася зміна майнового стану. Зазначені зміни були відображені в декларації за вересень з податку на додану вартість, розрахунку коригування сум податку на додану вартість до податкової декларації з податку на додану вартість (Д1), розшифровці податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) (т.1 а.с. 123-127).

Суд зазначає, що документи бухгалтерського та податкового обліку, податкові накладні, що складені контрагентами позивача, відповідають вимогам ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996-ХІV від 16.07.1999р., містять обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, тобто є такими, що не викликають сумнівів щодо їх юридичної сили та доказовості та підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що зазначені документи первинного обліку в повній мірі підтверджують реальність проведення господарської операції та спростовують висновки контролюючого органу щодо нереальності проведення господарської операції між ТОВ "ПРАЙМ-РЕСУРС" та ТОВ "Азонтес".

Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТОВ "Делюкс Компані", суд зазначає наступне.

Між ТОВ "ПРАЙМ-РЕСУРС" (в якості покупця) та ТОВ "Делюкс Компані" (в якості постачальника) за січень 2015 року було укладено договір поставки нафтопродуктів №МА-0021 від 01.01.2015 року (т.1 а.с. 112).

Відповідно до п. 1 зазначеного договору, постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому товар, згідно умов договору. Номенклатура, якість, ціна товару та строк поставки визначаються сторонами у додатковій угоді до договору, яка є невід'ємною частиною договору.

У п. 2 зазначеного вище зазначеного договору, прописані обов'язки сторін, а саме: передати покупцю нафтопродукти згідно розділу 1 цього договору за умови оформлення відповідних актів приймання-передачі або інших документів, які є невід'ємною частиною договору. Під час передачі нафтопродуктів постачальник за вимогою покупця надає копії сертифікатів відповідності на нафтопродукти.

Якість товару, що поставляється, має відповідати технічним умовам (ТУ) та державним стандартам, діючим на території України та підтверджуватись паспортом (сертифікатом) якості заводу-виробника товару.

Пунктом 4 визначені умови поставки, за якими поставка товару здійснюється на підставі заявки покупця та підписаної сторонами додаткової угоди до договорів. Товар поставляється покупцю партіями, протягом поточного місяця, в кількості та за ціною, визначеними у кожній додатковій угоді до договору, на умовах: EXW - резервуари нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукт" і інших нафтобаз, що належать ПАТ "Дніпронафтопродукт" на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів.

Умови цього договору викладені сторонами у відповідності до вимог Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів "Інкотермс" (в редакції 2010 року). Загальна кількість відвантажуваного товару може відрізнятись від кількості, передбаченої додатковою угодою, але не більше +10 %. Сторони укладають акти прийому-передачі товару, в яких вказують найменування, кількість, ціну і вартість переданого товару. Сторони можуть укладати акти прийому-передачі товару, що переданий протягом визначеного в такому акті періоду часу.

Покупець здійснює оплату за товар шляхом переведення грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, протягом 120 днів з дати підписання акту прийому - передачі або інших документів.

На виконання умов договору сторонами було укладено додаткову угоду №00024 від 01.01.2015 року (т.1 а.с.113).

Відповідно до додаткової угоди до договору №МА-0021 від 01.01.2015 року, передбачено, що постачальник зобов'язується поставити на умовах EXW (резервуари нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукт" і інших нафтобаз, що належать ПАТ "Дніпронафтопродукт" на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів), а покупець прийняти до 31.01.2015 року зазначені в додатковій угоді види товарів.

Перехід права власності від постачальника до покупця підтверджується актом приймання-передачі нафтопродуктів №00024 від 31.01.2015 року, відповідно до якого кількість ТМЦ становить 75.218 тонн, а загальна вартість з ПДВ складає 1429141.70 грн. (т.1 а.с.114).

Також до перевірки за для підтвердження реальності господарської операції була надана податкова накладна № 24 від 31.01.2015 року (т.1 а.с.115).

Розрахунки за зазначеними господарськими операціями проводилися за рахунок нарахувань в кредиторську заборгованість. Так, кредиторська заборгованість по рах. 63.1.12 складає 1429141,70 грн. (т.1 а.с.118, т.2 а.с. 110,113).

Збитки позивача за ТМЦ без ПДВ складають 1190951,42 грн. (т. 1 а.с.117).

Зазначені зміни майнового стану ТОВ "ПРАЙМ-РЕСУРС" відображені в декларації з податку на додану вартість за січень 2015 року.

Отже, суд приходить до висновку, що зазначені документи первинного обліку підтверджують реальність проведення господарської операції та спростовують висновки контролюючого органу щодо нереальності проведення господарської операції між ТОВ "ПРАЙМ-РЕСУРС" та ТОВ "Делюкс Компані".

Транспортування товару проводилось на умовах EXW - резервуари нафтобаз ПАТ "Дніпронатопродукт" та інших нафтобаз, що належать ПАТ "Дніпронафтопродукт" на правах власності відповідно до Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів (ІНКОРТЕМС - 2010).

Згідно з правилами ІНКОТЕРМС-2010, продавець тільки забезпечує покупцю доступ до товару на власних площах продавця (Ex Works).

Транспортування товару повару підтверджуються наданими до матеріалів справи ТТН, що дає можливість підтвердити фактичне транспортування товару, встановити вантажовідправника, транспортувальника, вантажоодержувача, місце навантаження та отримання товару.

Відповідно до п. 14.5 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України від 20 травня 2008 року N 281/171/578/155 встановлено, що приймання нафти і нафтопродуктів, які не належать підприємству, також відображається в журналі обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою N 6-НП.

Згідно з п.6.1 Зберігання нафтопродуктів Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України від 20 травня 2008 року N 281/171/578/155 встановлено, що на всіх підприємствах ведеться облік нафти і нафтопродуктів із записом у журналі реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою N 7-НП (додаток 6) (на НПЗ у спеціальних регістрах складського обліку) для кожного резервуара з відображенням усіх технологічних операцій, що здійснюються кожною зміною. Для підприємств, укомплектованих для зберігання світлих нафтопродуктів винятково резервуарами місткістю до 100 м 3, ведення обліку для кожного резервуара не є обов'язковим. Відображення технологічних операцій ведеться за марками нафтопродукту.

Відносно зберігання придбаного товару, то з матеріалів справи вбачається, що 07.07.2014 року між ПАТ "Дніпронафтопродукт" (в якості зберігача) та позивачем (в якості поклажодавця) укладено до договір зберігання за №4207 (т.1 а.с.92-93).

Відповідно до п.1 зазначеного договору зберігач зобов'язується приймати та зберігати нафтопродукти та інші ТМЦ, які передаються поклажодавцем, і повернути їх поклажодавцеві у схоронності за першою його вимогою.

Зберігач зобов'язаний вживати всіх необхідних заходів для забезпечення схоронності товару. Своєчасно проводити відпуск товарів поклажодавцю згідно умов визначених в договорі, після отримання від поклажодавця заявок та всіх документів необхідних для відвантаження.

Оплата послуг поклажодавцем здійснюється щомісячно в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок зберігача на підставі відписаних сторонами актів виконаних робіт протягом 10 банківських днів з моменту підписання сторонами таких актів.

Вартість послуг зі зберігання визначається в протоколах узгодження ціни та зберігання, які є невід'ємною частиною цього договору. Вартість додаткових послуг за договором узгоджується сторонами та фіксується окремими угодами від 31.01.2015 року, 30.09.2014 року(т.2 а.с.102-109).

Транспортування товару здійснювалось з місць зберігання до місць реалізації нафтопродуктів (АЗС).

Відповідно до умов договору №02/04-07 від 04.07.2014 року, ТОВ "Енерго Сервіс" (перевізник) бере на себе зобов'язання доставити автомобільним транспортом довірений йому ТОВ "ПРАЙМ-РЕСУРС" (відправником) вантаж з місця відправлення, яким є склади в т.ч. власні та орендовані до пункту призначення, яким є АЗС ТОВ ТОВ "ПРАЙМ-РЕСУРС", і видати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі, а відправник бере на себе зобов'язання сплатити плату за перевезення вантажу.

Вартість послуг по перевезенню вантажу встановлюється перевізником в розмірі 09,50 грн. в тому числі ПДВ - 20% за 1 км. за надання послуг перевезення.

Виконання договору підтверджується актами виконаних робіт від 31.01.2015 року, 30.09.2014 року(т.1 а.с.97-99).

Аналогічним типовим договором і відповідності до договору № 02/04-07 від 04.07.2014 року є договір №100 від 01.07.2014 року, ТОВ "Кременчукнафтопродуктсервіс" (в якості перевізника) бере на себе зобов'язання доставити автомобільним транспортом довірений йому ТОВ "ПРАЙМ-РЕСУРС" (в якості відправника) вантаж з місця відправлення, яким є склади в т.ч. власні та орендовані до пункту призначення, яким є АЗС ТОВ "ПРАЙМ-РЕСУРС", і видати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі, а відправник бере на себе зобов'язання сплатити плату за перевезення вантажу.

Вартість послуг по перевезенню вантажу встановлюється перевізником в розмірі 08,50 грн. в тому числі ПДВ - 20% за 1 км за надання послуг перевезення.

Виконання договору підтверджується актами виконаних робіт та актами здачі-прийомки виконаних робіт №0002043 та №0002024 від 30.09.2014 року (т.1 а.с.101-108, т.2 а.с.116, 118).

Транспортування товару підтверджується товарно-транспортними накладними: №4855, №4856, №4863, №4865, №4861, №4897, №4860, №4890, №4896, №4881, №4894, №4812, №4818, №4918, №4912, №4940, №4932, №4938, №4939, №4936, №4930, №4933, №4956, №4948, №4946, №4971, №4967, №4968, №4972, №4983, №4987, №4997, №4993, №5005, №5008, №5011, №5013, №5015, №5006, №5032, №5026, №5041, №5034, №5031, №5027, №5059, №5053, №5051, №5075, №5071, №5072, №5081, №5089, №5098, №5082, №5113, №5112, №5108, №5116, №5133, №5131, №5136, №5137, №5129, №5138, №5140, №5151, №5148, №5139, №516, №5172, №5200, №5206, №5197, №5201, №5205, №5199, №5223, №5225, №5228, №5220, №5224, №5221, №5241, №5263, №5259, №5260, №5256, №5269, №5279, №5280, №5282, №5291, №5295, №5293, №5311, №5310, №5315, №5314, №5332, №5352, №5324, №5333, №5355, №5352, №5347, №5351, №5366, №5362, №5368, №5370, №5365, №5387, №5388, копії яких містяться в матеріалах справи (т.1 а.с.127-250, т.2 а.с. 1-77).

Свою діяльність здійснює в орендованих приміщеннях. Так, 01.07.2014 року між ТОВ "Петрол-Гарант" (в якості орендодавця) та позивачем (в якості орендаря) було укладено договір №11-07-14, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове володіння і платне користування автозаправні станції (АЗС).

Виконання зазначеного договору підтверджується протоколом узгодження ціни та актом прийому - передачі до договору оренди майна №11-07-14 від 07.07.2014 року. (т.1 а.с. 109-111, т.2 а.с.117, 119).

Суд приходить до висновку, що господарські операції були виконанні в повному обсязі з реальним настанням наслідків, що в свою чергу підтверджує реальність проведення господарської операції між ТОВ "ПРАЙМ-РЕСУРС" та контрагентами.

Підставою для висновків викладених в актах перевірок слугували висновки з акту контролюючого органу, які ґрунтуються на висновках акту №27/223/38361657 від 16.01.2015 року ДПІ у Бабушкінського районі м. Дніпропетровська "Про неможливість проведення перевірки ТОВ "Азонтес", з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період з 01.09.2014 року по 31.10.2014 року" та акту №39235/7/04-64-22-03-9 від 05.12.2014 р. "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Азонтес" () щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин, їх реальності та повноти відображення в обліку за період вересень 2014 року".

Суд звертає увагу на те, що усі висновки про нереальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами в актах перевірки зроблені на підставі актів про неможливість проведення зустрічних звірок. В той же час первинні документи як позивача, так і його прямого контрагента щодо здійснення господарських операцій відповідачем не досліджувались. В акті перевірки не наведено конкретних первинних документів, на підставі яких відповідачем було зроблено висновок про відсутність факту реального вчинення господарських операцій.

З системного аналізу положень п. 73.5 ст. 73 Податкового кодексу України, п.п. 6. 7 Порядку проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затвердженого постановою КМУ від 27.12.2010р. №1232 "Про порядок проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок", а також "Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства", затвердженої наказом ДПА України від 22.12.2010р. №984 вбачається, що зустрічна звірка не є перевіркою і полягає у співставленні первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання (в даному випадку, позивача) з даними платника податків (відносно якого проводиться перевірка), з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій і розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Відповідно до п.п. 4.4 п.4 Методичних рекомендацій щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затверджених Наказом ДПА України від 22.04.2011р. за №236 визначено, що у разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання, зокрема у зв'язку із зняттям з обліку, встановленням відсутності суб'єкта господарювання та/або його посадових осіб за місцезнаходженням (податковою адресою), відповідальний підрозділ не пізніше двох робочих днів від дати надходження запиту складає Акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, реєструє його у Журналі реєстрації довідок про результати проведення зустрічної звірки (актів про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, неявки для підписання, відмови від підписання Довідки про результати проведення зустрічної звірки) та вживає заходів, передбачених актами ДПС України.

Таким чином, актом про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання лише засвідчується факт неможливості її проведення без встановлення висновків стосовно документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Додатком 3 до Методичних рекомендацій щодо організації та проведення органами держаної податкової служби зустрічних звірок, затверджених Наказом ДПА України від 22.06.2011 р. №236 чітко встановлений зразок форми акту про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, яким не передбачена можливість висновку щодо реальності (нереальності) вчинення господарських операцій платником податків. При цьому, іншого порядку дій податкового органу, як суб'єкта владних повноважень, у спірних взаємовідносинах не передбачено.

З наведеного слідує, що акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання складається не за результатами проведення зустрічної звірки чи перевірки суб'єкта господарювання, а у разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання, з огляду на що зазначений акт може бути лише носієм інформації щодо наявності фактів, які унеможливлюють проведення зустрічної звірки та не може містити інформацію щодо фінансово-господарських відносин суб'єктів господарювання.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що суб'єктом владних повноважень не викладено жодних належних та допустимих доводів про відсутність фактичного виконання позивачем господарських операцій за спірними правочинами, про наявність взаємопов'язаності позивача та контрагентів позивача, про несумісність предмету спірних правочинів з напрямом господарської діяльності позивача, про відсутність розумних економічних або інших причин (ділової мети) придбання послуг у контрагента, що зумовлює необґрунтованість висновку суб'єкта владних повноважень про невідповідність закону вчинених за ним господарських операцій.

Згідно ч. 1 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Приписами ч.2 ст.8 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ст. 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини" 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року Україна визнає джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов'язковими для правозастосування органами правосуддя.

Так, Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - Суд) у своєму рішенні у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Суд зазначає, що відповідно до пп.20.1.4. п.20.1. ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім - Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно п.36.5 ст.36 ПК України відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Таким чином Податковим кодексом України та судовою практикою закріплено принцип індивідуалізації відповідальності платника податків.

Як вбачається з аналізу складених контролюючим органом актів перевірок, останнім не було наведено жодних доказів того, що на момент проведення господарських операцій контрагенти позивача були фіктивними підприємств; вчиняли порушення в сфері оподаткування, документували безтоварні операції з метою формування фіктивного податкового кредиту для інших суб'єктів господарювання, та укладали нікчемні правочини, які завідомо порушують публічний порядок та суперечать інтересам держав і суспільства. Також контролюючим органом не наведено жодних суттєвих порушень форми чи змісту первинних документів, які б давали можливість стверджувати про наявність факту фіктивного підприємництва.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового Кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 Податкового Кодексу України).

Водночас згідно п. 198.3 ст. 198 Податкового Кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового кодексу України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів (послуг) (пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Із системного аналізу вказаних правових норм, можливо дійти до висновку, що для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Реальність здійснення господарських операцій позивача підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно ч.2 ст.3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарських операцій є основою для податкового обліку.

Щодо порушення вимог п.138.2, ст.138, п.п. 139.1.9, п. 139.1 ст. 139 ПК України, суд зазначає.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Згідно з п. 138.8 ст.138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до 146.13. Податкового кодексу України сума перевищення доходів від продажу або іншого відчуження над балансовою вартістю окремих об'єктів основних засобів та нематеріальних активів включається до доходів платника податку, а сума перевищення балансової вартості над доходами від такого продажу або іншого відчуження включається до витрат платника податку.

Сума перевищення доходів від продажу або іншого відчуження над первісною вартістю придбання невиробничих основних засобів та витрат на ремонт, що здійснюються для підтримання об'єкта в робочому стані, включається до доходів платника податку, а сума перевищення первісної вартості над доходами від такого продажу або іншого відчуження включається до витрат платника податку.

Сума перевищення доходів від продажу або іншого відчуження безоплатно отриманих основних засобів або нематеріальних активів над вартістю таких основних засобів або нематеріальних активів, що була включена до складу доходів у зв'язку з отриманням, включається до доходів платника податку, а сума перевищення вартості, що була включена до складу доходів у зв'язку з безоплатним отриманням над доходами від такого продажу або іншого відчуження включається до витрат платника податку.

Відповідно до п.146.14. ст.146 Податкового кодексу України дохід від продажу або іншого відчуження об'єкта основних засобів та нематеріальних активів для цілей застосування цієї статті визначається згідно з договором про продаж або інше відчуження об'єкта основних засобів та нематеріальних активів, але не нижче звичайної ціни такого об'єкта (активу).

На підтвердження правильності нарахування податку на прибуток підприємств позивачем були надані документи по взаємовідносинам між позивачем та його контрагентами.

Усі досліджені документи відповідають вимогам податкового законодавства, не містять явних дефектів форми та змісту.

Таким чином, позивачем правомірно сформовано суми з податку на прибуток, що підтверджується матеріалами справи.

Щодо іншої частини позовних вимог, суд зазначає наступне.

Пунктом 61.1 статті 61 Податкового кодексу України визначено, що податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів (підпункт 62.1.2 пункту 62.2 статті 62 ПК).

Відповідно до статті 71 Податкового кодексу України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - це комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Згідно з приписами підпункту 72.1.1 пункту 72.1 статті 72 Податкового кодексу України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла, зокрема: від платників податків та податкових агентів, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов'язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово-господарські операції платників податків.

У пункті 74.1 статті 74 Податкового кодексу України зазначено, що податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів.

Висновки, викладені у зазначеному акті, є відображенням дій податкових інспекторів, не породжують правових наслідків для платника податків і, відповідно, такий акт не порушує прав останнього.

Включення суб'єктом владних повноважень до бази даних інформації про таку перевірку не створює жодних перешкод для діяльності платника податку.

Саме така правова позиція викладена Верховним судом України в постанові від 9 грудня 2014 року по справі №21-511а14.

Отже, суд зазначає, що саме скасування рішень суб'єкта владних повноважень є належним способом захисту прав позивача в даній справі.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.86).

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень на може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 160,161,162,163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРАЙМ-РЕСУРС" до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, скасування наказу, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області №, №, № від 11.09.2015 р.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 20 листопада 2015 року.

Суддя Д.В. Бездітко