Справа № 22а-19579/11
Суддя: Карпушин Г. Л.
Дата ухвалення: 2011-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Карпушина Г.Л.,

Суддів: Омельченко Л.М., Триголова В.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною(-ими)

скаргою(-ами) Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради та скаргою Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 серпня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області про поновлення пропущеного строку для звернення до суду та стягнення щорічної допомоги на оздоровлення ,-

Колегія суддів, заслухавши доповідь судці-доповідача апеляційного суду ,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 серпня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради нарахувати ОСОБА_2, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС виходячи із розміру, встановленого ст. 48 ЗУ "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та розміру прожиткового мінімуму для осіб , які втратили працездатність встановленого ЗУ «Про державний бюджет України на відповідні роки' недосплачену щорічну допомогу на оздоровлення за 2004,2005,2007,2008 роки з урахуванням виплачених сум допомоги.

Стягнуто з Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області на користь ОСОБА_2 недоплачену щорічну допомогу на оздоровлення за 2004,2005, 2007, 2008 роки з урахуванням виплачених сум допомоги.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідачі просять скасувати рішення з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії і відповідно до ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року має право на пільги та компенсації в тому числі і на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат .

Згідно ч.7 ст. 48 вказаного Закону, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати допомоги.

Згідно ст. 48 ЗУ „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи щорічна допомога на оздоровленням особам, які віднесені до II категорії учасників ліквідації аварії на ЧАЄС, виплачується в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Щорічна допомога на оздоровлення Управлінням праці та соціального захисту населення Лубенської міської ради позивачу виплачується з 2004 року. Раніше вона виплачувалася або по місцю роботи або по лінії Міністерства надзвичайних ситуацій і тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню за 2004,2005,2007,2008 роки.

На протязі 2004, 2005,2007, 2008 років позивач отримував щорічну допомогу на оздоровлення у розмірах значно менших, ніж передбачено чинним законодавством України. Допомога йому нараховувалась на підставі Постанови КМ України „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З урахуванням вимог ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, позивач повинен був отримати щорічну допомогу на оздоровлення виходячи із сум мінімальної заробітної плати на момент виплати.

Суд також встановив, що стягнення не донарахованої щорічної допомоги на оздоровлення з відповідача за 2006 рік не підлягає задоволенню, оскільки дія ч.4 ст. 48 ЗУ „Про статус та соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи „ була зупинена на 2006 рік ЗУ „Про Державний бюджет України за 2006 рік. Рішень Конституційного суду України щодо конституційності норми ЗУ „Про Державний бюджет України за 2006 рік не приймалося.

Що стосується виплати не донарахованої щорічної допомоги за 2009 рік, суд виходить з наступного, відповідно до ст. 71 ЗУ „Про Державний бюджет України за 2009 рік Кабінету Міністрів України надано право в 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат , які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати в абсолютних сумах у межах асигнувань , передбачених відповідними бюджетними програмами. Дана зміна не визнана неконституційною, а тому розмір нарахованої суми на оздоровлення за 2009р. проведено вірно, підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає.

Доводи відповідачів про те, що виплату таких компенсаційних виплат слід провадити в межах бюджетних асигнувань суд не може прийняти до уваги, оскільки обмеження соціальних виплат учасникам ліквідації аварії на ЧАЄС протирічить вимогам Конституції та Законів України.

Посилання відповідачів на пропущення позивачем річного строку звернення до суду не заслуговують увагу, оскільки позивач не відмовлявся від надання йому даної допомоги, отримував її частку, яку держава Україна виплачувала йому в порушення Конституції та Законів України, інтересу до належних йому сум не втратив, а також позовні вимоги щодо виплати недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення стосуються майнових прав позивача, на які строки давності не розповсюджуються.

Відповідно до Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна особа має право мирно володіти майном ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Позивач мав право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення на підставі ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та обгрунтоване сподівання на отримання такої допомоги в розмірі, визначеному ст. 48 цього Закону.

Позовні вимоги позивача щодо зобов'язання відповідного управління соціального захисту населення нарахувати недоплачену допомогу на оздоровлення у визначеній позивачем грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки суд не може перебирати на себе функцію органу, на якого законодавством покладено такі повноваження.

Оскільки обов'язок по нарахуванню допомоги законодавчо покладено на управління праці та соціального захисту населення Лубенської міської ради, то суд і покладає обов'язок на цей орган здійснити донарахування сум допомоги на оздоровлення на вказані вище роки та стягнути але з Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області донараховані суми .

З метою забезпечення інтересів Управління праці та соціального захисту населення Лубенської міської ради, яке фінансуються за рахунок держави, є її структурним підрозділом, позивач звільнений від сплати судових витрат, суд вважає за можливе витрати по справі віднести на рахунок держави.

Таким чином, із врахуванням вшцевикладених обставин, суд прийшов до правомірного висновку частково задовольнивши позовні вимоги позивача.

Викладені в апеляційних скаргах доводи не спростовують висновків суду. Задоволенню вони не підлягають. За таких обставин судове рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального й процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись нормами Закону України Про внесення змін до розділу XII Прикінцеві положення Закону України Про судоустрій та статус суддів щодо передачі справ, повязаних із соціальними виплатами від 02 грудня 2010 року, ст.ст. 195, 197,198, 200,205,206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради та Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області - відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 серпня 2010 року - залишити без змін.

Виключити з резолютивної частини слова « та розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність встановлену Законом України «Про державний бюджет України на відповідні роки».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом 20 днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого Адміністративного суду України.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_3 /підпис/ ОСОБА_4

Копія Згідно: Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1