Справа № 826/14336/15
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

17 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Державної виконавчої служби України, треті особи - Державний виконавець Державної виконавчої служби України Каращук Катерина Леонідівна, Державний виконавець Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Єжов Максим Валерійович, Державний виконавець Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борейко Максим Валерійович, Державний виконавець Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бойко Олександр Миколайович, про визнання незаконною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2) звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Відповідач-1, Департамент ДВС Міністерства юстиції України), Державної виконавчої служби України (далі - Відповідач-2, ДВС України) про:

- визнання незаконною бездіяльності Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, Державного виконавця ДВС України Каращук Катерини Леонідівни, державних виконавців Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Єжова Максима Валерійовича, Борейка Максима Валерійовича, Бойка Олександра Миколайовича, що проявилася в триваючому нерозгляді і невирішенні вимог клопотання ОСОБА_2, ОСОБА_3 №38 від 25.02.2014 року по виконавчому провадженню ВП№4529908 в строки і порядок, передбачений національним законодавством України;

- визнання незаконною бездіяльності Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, Державного виконавця ДВС України Каращук Катерини Леонідівни, державних виконавців Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Єжова Максима Валерійовича, Борейка Максима Валерійовича, Бойка Олександра Миколайовича, що проявилася у незверненні до Генеральної прокуратури України з поданням про встановлення та притягнення винних осіб працівників Міністерства юстиції України, Кабінету Міністрів України до відповідальності за умисне невиконання та перешкоджання у виконанні в повному та фактичному обсязі рішення Європейського Суду з прав людини від 15.02.2007 року по заяві №25476/02 у справі «ОСОБА_2 проти України» у спосіб та порядок, передбачений виконавчим документом;

- зобов'язання Департаменту ДВС Міністерства юстиції України розглянути належним чином клопотання ОСОБА_2, ОСОБА_3 №38 від 25.02.2014 року та перевірити викладені в них факти, прийняти рішення з урахуванням встановлених обставин постановою суду по даній справі та звернутися до Генеральної прокуратури України з поданням про встановлення та притягнення винних осіб працівників Міністерства юстиції України, Кабінету Міністрів України до відповідальності за умисне не виконання та перешкоджання у виконанні в повному та фактичному обсязі рішення Європейського Суду з прав людини від 15.02.2007 року по заяві №25476/02 у справі «ОСОБА_2 проти України» у спосіб та порядок, передбачений виконавчим документом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.07.2015 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійний вимог на предмет спору - Державного виконавця Державної виконавчої служби України Каращук Катерину Леонідівну (далі - Третя особа-1, Каращук К.Л.), Державного виконавця Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Єжова Максима Валерійовича (далі - Третя особа-2, Єжов М.В.), Державного виконавця Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борейка Максима Валерійовича (далі - Третя особа-3, Борейко М.В.), Державного виконавця Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бойка Олександра Миколайовича (далі - Третя особа-4, Бойко О.М.).

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.09.2015 року позов задоволено частково - визнано протиправною бездіяльність Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, Державного виконавця ДВС України Каращук К.Л., державних виконавців Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Єжова М.В., Борейка М.В., Бойка О.М., що проявилася в триваючому не розгляді і не вирішенні вимог клопотання ОСОБА_2, ОСОБА_3 №38 від 25.02.2014 року по виконавчому провадженню ВП№4529908 в строки і порядок, передбачений національним законодавством України; зобов'язано Департамент ДВС Міністерства юстиції України розглянути клопотання ОСОБА_2, ОСОБА_3 №38 від 25.02.2014 року та прийняти за результатами його розгляду відповідне рішення. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову в частині відмови у задоволенні позову та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, а в решті постанову суду залишити без змін. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Наголошує на неврахування судом всіх обставин справи, що потягнуло за собою прийняття неправильного рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні представник Позивача доводи апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених в останній, та просив її вимоги задовольнити повністю.

Відповідачі та Треті особи, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, явку представників не забезпечили.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, рішенням Європейського суду з прав людини від 15.02.2007 року у справі «ОСОБА_2 проти України» частково задоволено скаргу ОСОБА_2 та вирішено, що:

(а) держава-відповідач має виконати частину рішення від 31.01.2002 року, яка не стосується виплати присуджених коштів, і сплатити заявниці, протягом трьох місяців з дня, коли рішення стане остаточним відповідно до пункту 2 статті 44 Конвенції, 1 700 євро (тисячу сімсот євро) як компенсацію за нематеріальну шкоду та судові витрати, плюс будь-який податок, який може бути стягнуто з заявниці;

(б) ця сума має бути конвертована у національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу;

(в) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до повного розрахунку на цю суму нараховується простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в цей період, плюс три відсотки.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби України від 30.08.2007 року ВП №4529908 відкрито виконавче провадження з виконання рішення Європейського суду з прав людини №25476/02 від 15.02.2007 року.

ОСОБА_2 27.02.2014 року (вх. №КО-2860) подано до ДВС України клопотання №38, в якому остання просила звернутися до Генеральної прокуратури України з поданням про встановлення та притягнення винних осіб працівників Міністерства юстиції України, Кабінету Міністрів України до відповідальності за умисне невиконання та перешкоджання у виконанні в повному та фактичному обсязі рішення Європейського суду з прав людини від 15.02.2007 року по заяві №25476/02 у справі «ОСОБА_2 проти України».

При цьому судом першої інстанції встановлено, що на момент розгляду справи відповідей від ДВС України за наслідками розгляду клопотання Позивача від 27.02.2014 року не надходило.

Крім того, судом першої інстанції на підставі наявних у матеріалах справи документів встановлено, що ВП №4529908 у період з 27.02.2014 року перебувало на виконанні у державних виконавців Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Каращук К.Л., Єжова М.В., Борейка М.В., Бойка О.М.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 15, 20 Закону України «Про звернення громадян», а також затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.03.2004 року №26/5 Інструкції про порядок розгляду звернень та особистого прийому громадян у Міністерстві юстиції України, в установах та організаціях, що належать до сфери його управління, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки у встановлені чинним законодавством строки клопотання Позивача не було розглянуто, позовні вимоги в частині визнання незаконною бездіяльності відповідачів та зобов'язання останніх розглянути подане клопотання є обґрунтованими. Водночас, суд зауважив, що оскільки заявлене Позивачем клопотання не було розглянуто, підстави для визнання незаконною бездіяльності відповідачів щодо незвернення до Генеральної прокуратури України з поданням про встановлення та притягнення винних осіб за наслідками розгляду клопотання, а також зобов'язання останніх вчинити відповідні дії, відсутні.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 вказаної статті Закону передбачено, що державний виконавець, зокрема, розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

З наведеного випливає безумовне право сторін виконавчого провадження, зокрема, заявляти клопотання, обов'язок розгляду якого законом покладено на державного виконавця.

Разом з тим, як вірно зазначив суд першої інстанції, положеннями Закону не встановлено ні строків розгляду клопотань сторін виконавчого провадження, ні порядку його здійснення.

З урахуванням наведеного Окружний адміністративний суд м. Києва обґрунтовано звернувся до загальних приписів Закону України «Про звернення громадян», який: регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів; забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відтак, встановивши, що подане Позивачем клопотання від 25.02.2014 року №38 не було розглянуто відповідачами у встановлений ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» строк, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про допущення останніми протиправної бездіяльності щодо не розгляду клопотання та необхідність зобов'язання його розглянути.

При цьому судовою колегією враховується, що у разі якщо обов'язок посадових осіб здійснити певну дію прямо передбачено законом, але строки її вчинення не зазначені, то бездіяльність може бути оскаржена в будь-який час, коли особа прийде до висновку, що ця бездіяльність порушує її права чи свободи, оскільки правопорушення є триваючим.

Аналогічна позиція викладена у рішенні Вищого адміністративного суду України від 26.09.2013 року у справі № К/800/24771/13.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Оскільки рішення суду першої інстанції у вказаній частині сторонами не оскаржується, а порушень, допущених Окружним адміністративним судом м. Києва, які призвели до неправильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлено, рішення суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Як було встановлено раніше та вбачається з матеріалів справи, на момент розгляду справи клопотання №38 відповідачами розглянуто не було, відповідно і не було прийнято жодного рішення за наслідками розгляду вказаного звернення.

Тобто, позовні вимоги про визнання незаконною бездіяльності Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, Державного виконавця ДВС України Каращук Катерини Леонідівни, державних виконавців Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Єжова Максима Валерійовича, Борейка Максима Валерійовича, Бойка Олександра Миколайовича, що проявилася у незверненні до Генеральної прокуратури України з поданням про встановлення та притягнення винних осіб працівників Міністерства юстиції України, Кабінету Міністрів України до відповідальності за умисне невиконання та перешкоджання у виконанні в повному та фактичному обсязі рішення Європейського Суду з прав людини від 15.02.2007 року по заяві №25476/02 у справі «ОСОБА_2 проти України» у спосіб та порядок, передбачений виконавчим документом, а також зобов'язання Департаменту ДВС Міністерства юстиції України розглянути належним чином клопотання ОСОБА_2, ОСОБА_3 №38 від 25.02.2014 року та перевірити викладені в них факти, прийняти рішення з урахуванням встановлених обставин постановою суду по даній справі та звернутися до Генеральної прокуратури України з поданням про встановлення та притягнення винних осіб працівників Міністерства юстиції України, Кабінету Міністрів України до відповідальності за умисне не виконання та перешкоджання у виконанні в повному та фактичному обсязі рішення Європейського Суду з прав людини від 15.02.2007 року по заяві №25476/02 у справі «ОСОБА_2 проти України» у спосіб та порядок, передбачений виконавчим документом, є передчасними.

Так, незабезпечення відповідачами розгляду клопотання Позивача №38 унеможливлює встановлення факту, яке саме рішення за наслідками його розгляду буде прийняте Департаментом ДВС України та ДВС України, його посадовими особами, у зв'язку з цим відсутні правові підстави для визнання незаконною бездіяльності вказаних осіб щодо не звернення до Генеральної прокуратури України.

Крім того, покладення на відповідачів обов'язку розглянути клопотання ОСОБА_2 №38 та за наслідками його розгляду прийняти конкретно визначене рішення за умови можливості прийняття альтернативних рішень виходить за межі компетенції адміністративного суду з огляду на таке.

Зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді та ч. 3 ст. 2 КАС України випливає, що перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень адміністративний суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими ст. 2 КАС України.

Як було встановлено в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, розгляд та вирішення клопотань, заявлених державному виконавцю, належить до дискреційних повноважень ДВС України та його посадових осіб, а тому суд не може втручатися у вільний розсуд даних органів при здійсненні останніми закріплених законом повноважень.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 13.2 затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 Інструкції з організації примусового виконання рішень у разі наявності у діях боржника ознак злочину, передбаченого статтями 164, 342, 343, 382, 388 Кримінального кодексу України, державний виконавець звертається до правоохоронних органів з поданням про притягнення особи до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

У разі наявності в діях боржника ознак іншого злочину державний виконавець звертається з повідомленням до правоохоронних органів.

Відтак, колегія суддів вважає помилковим посилання Апелянта на неврахування судом першої інстанції обов'язку державного виконавця звернутися до правоохоронних органів з поданням про притягнення особи до кримінальної відповідальності, оскільки, як було зазначено раніше, вирішення питання про звернення до правоохоронних органів належить до виключної компетенції державного виконавця, втручатися в яку суд не вправі.

З огляду на викладене, судова колегія повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, що належним та повним способом захисту прав Позивача є визнання протиправною бездіяльності Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, Державного виконавця ДВС України Каращук К.Л., державних виконавців Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Єжова М.В., Борейка М.В., Бойка О.М., що проявилася в триваючому не розгляді і не вирішенні вимог клопотання ОСОБА_2, ОСОБА_3 №38 від 25.02.2014 року по виконавчому провадженню ВП№4529908 в строки і порядок, передбачений національним законодавством України, та зобов'язання Департаменту ДВС Міністерства юстиції України розглянути клопотання ОСОБА_2, ОСОБА_3 №38 від 25.02.2014 року та прийняти за результатами його розгляду відповідне рішення.

При цьому Окружний адміністративний суд м. Києва вірно підкреслив, що покладення судом на суб'єкта владних повноважень обов'язку вчинити визначену дію або прийняти конкретне рішення за умови законодавчого закріплення альтернативної поведінки такого органу є втручанням у дискреційні повноваження ДВС України та його посадових і службових осіб, що, як було зазначено вище, є неприпустимим.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Державної виконавчої служби України, треті особи - Державний виконавець Державної виконавчої служби України Каращук Катерина Леонідівна, Державний виконавець Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Єжов Максим Валерійович, Державний виконавець Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борейко Максим Валерійович, Державний виконавець Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бойко Олександр Миколайович, про визнання незаконною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.