Справа № 826/12583/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., розглянувши адміністративну справу та додані до неї матеріали в письмовому провадженні

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю Електро- Сантехнічно- Монтажно-Будівельна Компанія "ЕСТМ –БУД»

до

Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві

про

визнання протиправним та скасування рішення.

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене податковим органом із порушенням чинного законодавства України, ґрунтується на неправильному застосуванні норм податкового законодавства, а тому, підлягає скасуванню. При цьому позивач стверджує, що ним було правомірно сформовано податковий кредит.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, через канцелярію суду надав письмові заперечення, у яких відповідач просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю. Доводи відповідача, викладені в письмових запереченнях, аналогічні доводам та висновкам, викладеним в акті перевірки.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва суд встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі – відповідач) на підставі направлення від 17.12.2014 р. №2484 та наказу від 15.12.2014 р. №666, згідно із ст. 20, п.п.78.1.1 п.78 ст.78 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Електро-Сантехнічно-Монтажно-Будівельна Компанія «ЕСТМ-БУД».

За результатами перевірки складено акт «Про результати документальної позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «Електро-Сантехнічно-Монтажно-Будівельна Компанія «ЕСТМ-БУД» (код за ЄДРПОУ 33192357) з питань повноти відображення в податковому обліку взаємовідносин з ТОВ «Брокбудкепітал» (код ЄДРПОУ 37450960) за період з 01.07.2014р. по 31.07.2014р.» (далі – акт перевірки).

Актом перевірки встановлено порушення пп. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, пп. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, пп. 200.1, 200.2, статті 200 Податкового кодексу України на суму 119299 грн.

Підставою для прийняття оскаржуваного рішення стали наступні обставини, встановлені перевіркою.

Згідно з договором підряду від 28.02.2014 № 28/02/14, укладеним в м. Києві між ТОВ "ЕСТМ-Буд" (генпідрядник) та ТОВ "Брокбудкепітал" (підрядник), в порядку та на умовах, визначених даним Договором, підрядник зобов'язався виконати комплекс загально будівельних та оздоблювальних робіт на будівництві житлово-офісного комплексу з вбудовано-прибудованими, торгівельними приміщеннями, закладами громадського харчування та підземною автостоянкою.

Разом з тим, суд критично оцінює надані позивачем акти приймання виконаних підрядних робіт, оскільки останні складені з порушенням вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, а саме: не містять прізвища, імені та по батькові та посад уповноважених представників сторін, які підписали вказані акти.

В "Брокбудкепітал" на адресу ТОВ "ЕСТМ-Буд" виписано податкові накладні на загальну суму 769 460,20 грн. (в т.ч. ПДВ - 128 243,57 грн.) №№ 332 від 23.07.2014р., 582 від 30.07.2014 р., 1089, 1090, 1091 та 1092 від 31.07.2014 р.

Як вбачається розрахунки між сторонами здійснювалися частково перерахуванням коштів на банківський рахунок ТОВ «Брокбудкепітал», що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками по особовому рахунку та оборотно-сальдовими відомостями, а частково зарахуванням взаємних зустрічних однорідних вимог на підставі угоди № 07-2014/1 від 31.07.2014 р.

Однак, суд критично оцінює розрахунки сторін шляхом зарахування однорідних вимог на підставі вищевказаної угоди, оскільки з останньої не вбачається, які саме зобов'язання сторін припиняються, в чому полягає їх однорідність.

Слід зазначити, що вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим);

2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги.

Таким чином, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо).

Розрахунки між сторонами на підставі укладеної угоди № 07-2014/1 від 31.07.2014 р. здійснені на припинення вимог за договором № 28/02/14 від 28.02.2014 р.

Згідно з укладеним позивачем договором контрагент позивача підтвердив наявність необхідної дозвільної документації (п. 1.5, 6.1), відповідальних за безпечне виконання робіт, накази про призначення відповідальних, інструкції та журнали з охорони праці, посвідчення про перевірку знань з охорони праці, санітарно побутові приміщення для працівників (п. 6.1). Крім того підрядник зобов’язався виконувати роботи власними силами ( п. 1.4 договору).

Також позивачем на виконання вимог суду надано письмові пояснення, за змістом яких стверджувалося про укладення договору та його виконання. Позивачем пояснень щодо осіб, з якими укладалися договори, якими безпосередньо виконувалися роботи, надано не було. Також позивачем не було надано жодних доказів щодо інструктажу з правил техніки безпеки осіб, які фактично виконували роботи та узгодження з замовниками залучення до виконання робіт субпідрядних організацій.

Позивач стверджував, що залучення ТОВ "Брокбудкепітал" обумовлено укладенням договору №10 генерального підряду на капітальне будівництво від 15.10.2010р., за яким позивач є генеральним підрядником будівництва.

Вищезазначеними договором, укладеним між позивачем та його контрагентом, відповідальність за дотримання правил техніки безпеки на об’єкті покладено на позивача (розділ 14 договору №10). Суд доходить висновку, що у випадку реального виконання робіт особами, які перебували у трудових чи цивільних відносинах з ТОВ "Брокбудкепітал" позивач був би зобов’язаний згідно з умовами вищезазначених договорів та правил техніки безпеки провести під розпис інструктаж з питань техніки безпеки та встановити особу – будівельника, який фактично виконував роботи.

Суд вважає, що виконання великого обсягу будівельних робіт особами, які залишилися невідомими позивачу неможливо як об’єктивно, так і з точки зору виконання контрактів, укладених позивачем з замовниками. Суд вважає об’єктивно неможливим та законодавчо забороненим виконання будівельних робіт невстановленими особами.

Натомість, жодних доказів виконання робіт особами, які виступали від імені ТОВ "Брокбудкепітал" позивачем не надано, посилань на їх існування не наведено.

Відповідно до статті 198.3 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно зі статтею 198.1 вищезазначеного кодексу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві.

Конституційний Суд України в рішенні від 02.11.2004 р. у справі № 1-33/2004 (справа про призначення судом більш м‘якого покарання) роз‘яснив, що верховенство права вимагає від держави його втілення як у правотворчу, так і правозастосовну діяльність.

Як зазначив Конституційний Суд України, справедливість – одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Визначаючи права та обов‘язки платника ПДВ, законодавець виходив з принципу їх справедливого співвідношення. Реалізація господарюючим суб‘єктом законодавчо закріпленої свободи підприємницької діяльності не повинна йти в розріз із зазначеним принципом.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 07.02.2012 № 21-425во10, наявність у позивача податкових накладних, виданих контрагентом, за умови встановлення судом факту нездійснення самої господарської операції, не є підставою для віднесення зазначених у цих накладних сум до податкового кредиту

Аналізуючи обставини даної справи та наявні в ній докази, суд приходить до висновку, що укладені позивачем договори не мали на меті настання реальних правових наслідків, що відповідно свідчить про безтоварність господарських операцій позивача.

Відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України №742/11/13-11 від 02.06.2011 судам необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Згідно постанови Верховного суду України від 08.09.2009 у справі № 21-737во09 про необґрунтованість податкової вигоди може свідчити відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, а також письмові заперечення посадових осіб контрагентів, що будь-яких документів, угод, платіжних доручень, банківських та господарських документів вони не підписували.

Отже, виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, Податковим кодексом України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це відсутність зв'язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб'єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку на додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає й те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Відповідно до позиції Вищого адміністративного суду України відсутність реального вчинення господарських операцій та як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів за змістом пункту 44.1 ПКУ не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податків - учасників відповідних операцій.

Суд вважає за необхідне зазначити, що наявність податкових накладних дійсно є обов'язковою обставиною для визначення правильності формування податкового кредиту, але не вичерпною.

Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то придбання таких товарів або послуг не відбулося. Відповідно право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов'язкових умов для виникнення такого права - придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності. Зазначене стосується також і випадків, коли певні товари чи послуги придбаваються не в межах господарської діяльності платника податків.

Таким чином, як випливає з визначень даних термінів, господарська операція є дія або подія, яка викликає зміни в структурі ресурсів, контрольованих підприємством, у результаті минулих подій, виконання яких, як очікується, призведе до отримання економічних вигод у майбутньому, та зобов'язань, у власному капіталі підприємства.

Оскільки, позивачем не доведено належними доказами здійснення реальності операцій на виконання договору з ТОВ "Брокбудкепітал" у липні 2014 р., позовні вимоги є такими, що не підлягають до задоволення у зв'язку їх необґрунтованістю та не доведеністю.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Електро- Сантехнічно- Монтажно-Будівельна Компанія "ЕСТМ –БУД» відмовити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Електро- Сантехнічно- Монтажно-Будівельна Компанія "ЕСТМ –БУД» решту суми судового збору у сумі 2147,38 грн. до Державного бюджету України.

3. Стягнення решти суми судового збору доручити ДПІ у Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук