Справа № 335/9146/15-а
Суддя: Соболєва І. П.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/9146/15-а 2-а/335/222/2015
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 листопада 2015 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Соболєвої І.П., при секретарі Школяр К.П., розглянувши адміністративну справу за адміністративним позовом „Класичного приватного університету до ОСОБА_1 міської ради про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач „Класичний приватний університет звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 міської ради, в якому просить визнати протиправними дії ОСОБА_1 міської ради щодо невключення до підпункту 2.2.2 пункту 2.2 розділу 2 Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки), затвердженого рішенням ОСОБА_1 міської ради № 5 від 28.01.2015 року „Про встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) положення про те, що не є обєктом оподаткування обєкти нежитлової нерухомості, які перебувають у власності приватних вищих навчальних закладів, та зобовязати ОСОБА_1 міську раду доповнити підпункт 2.2.2 пункту 2.2 розділу 2 Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки), затвердженого рішенням ОСОБА_1 міської ради № 5 від 28.01.2015 року „Про встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) абзацом і) наступного змісту: „обєкти нежитлової нерухомості, які перебувають у власності приватних вищих навчальних закладів.

В позові зазначив, що ОСОБА_1 міська рада має всю повноту повноважень щодо встановлення місцевих податків (зокрема, податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки)) та пільг з їх сплати.

Надання пільг Університету зі сплати податків (зокрема, місцевого податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки)) не є індивідуальною пільговою ставкою місцевих податків для окремих юридичних осіб, а є складовою частиною державної політики у сфері вищої освіти.

Кошти, отримані Університетом як плата за навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації кадрів або за надання освітніх послуг, не можуть бути вилучені в дохід державного або місцевих бюджетів, в т.ч. як податкові надходження.

Університети не входять до переліку платників податків, визначених в Податковому кодексі України, який є вичерпним, що прямо зазначено в Податковому Кодексі України.

У судове засідання представник позивача „Класичного приватного університету - ОСОБА_2 не зявився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, представник відповідача ОСОБА_1 міської ради - ОСОБА_3 подала суду письмові заперечення, в яких зазначила, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, а тому просить у позові відмовити, та розглянути справу у відсутність представника.

За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що вищий навчальний заклад „Класичний приватний університет (надалі Університет), який розташований за адресою м. Запоріжжя, вул. Жуковського, буд. 70-Б (п.1.9. Статуту), зареєстрований як юридична особа, , та перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби.

28.01.2015 року ОСОБА_1 міською радою за № 5 прийнято рішення „Про встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки), у преамбулі якого зазначено про те, що це рішення приймається на виконання та у відповідності з Законом України від 28.12.2014 року №71- VIII „Про внесення змін до Податкового Кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи, відповідно до ст.ст. 10, 12, 265, 266 Податкового кодексу України, згідно ст. 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні. Прийняте рішення набирає чинності з дня його опублікування.

Так, вказаним рішенням було затверджено Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки), та офіційно оприлюднено на сайті ОСОБА_1 міської ради.

Як вбачається із п. 2.5.1 вищезазначеного Положення, ставка податку для обєктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, на 2015 рік становить 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Крім того, рішенням ОСОБА_1 міської ради від 28.05.2015 року № 96 „Про внесення змін до Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки), затверджено додаток з переліком вулиць м. Запоріжжя, на яких для обєктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності юридичних осіб, ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, становить 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування (п. 2 додатку).

Згідно цього переліку вулиць, в ньому зазначено вулицю Жуковського, за якою розташований Університет в будинку 70-Б в м. Запоріжжі.

Відповідно до наявного в матеріалах справи листа департаменту фінансової та бюджетної політики ОСОБА_1 міської ради від 05.06.2015 року № 02/2-011217, направлено на адресу позивача, вбачається, що в умовах діючих норм Податкового кодексу України міські ради не мають усієї повноти повноважень щодо місцевих податків і зобовязані враховувати наступне: не дозволяється встановлювати індивідуальні пільгові ставки місцевих податків для окремих юридичних осіб або звільняти їх від сплати таких податків. Рішення про встановлення місцевих податків, зміну розміру їх ставок, обєкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобовязань платників податків, приймається до початку наступного бюджетного періоду та набирає чинності з початку бюджетного періоду. Пільги з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується на відповідній території з обєктів нежитлової нерухомості, встановлюються в залежності від майна, яке є об'єктом оподаткування. На суму нарахованого та сплаченого щодо обєктів нежитлової нерухомості податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) зменшується податок на прибуток, що підлягає сплаті. Таким чином, податкове зобовязання субєкта господарювання, що розраховане ним відповідно до декларації з податку на прибуток підприємств та декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумарному вираженні лишається незмінним. Податок на прибуток підприємств входить до складу доходів Державного бюджету України та доходів бюджету Запорізької області, а податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, перераховується до загального фонду міського бюджету, а тому такі дії відповідачів не відповідають вимогам чинного законодавства.

Статтею 2 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні передбачено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного обєднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до ст. 25 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні від 21.05.1997 року № 280/97-ВР, сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання, а згідно до п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону України 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: 24) встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

Частиною 1 статті 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до п.п.12.3.1. п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України, сільські, селищні і міські ради у межах повноважень та з урахуванням граничних розмірів ставок встановлюють своїми рішеннями місцеві податки і збори, які є обовязковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Порядок прийняття рішень про встановлення місцевих податків та зборів передбачено пп.12.3.4. п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України, згідно якого рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Законом України від 28.12.2014 року № 71-VІІІ „Про внесення змін до Податкового Кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи, який набув чинності 01.01.2015 року внесено низку змін до Податкового кодексу України.

В пункті 4 розділу ІІ „Прикінцеві положення Закону України від 28.12.2014 року № 71- VІІІ „Про внесення змін до Податкового Кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи, який набув чинності 01.01.2015 року зазначене наступне: Рекомендувати органам місцевого самоврядування: у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для обєктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для обєктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Установити, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України „Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності.

Таким чином, вказаними нормами було саме рекомендовано органам місцевого самоврядування прийняти рішення щодо встановлення у 2015 році місцевого податку на майно та визначено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, які встановлені Законом України „Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності.

Згідно пунктів 4.2., 4.3., 6.13. Статуту „Класичний приватний університет має право користуватися пільгами, встановленими чинним законодавством для вищих навчальних закладів освіти; Університет зобовязаний забезпечувати сплату податків та інших відрахувань згідно з чинним законодавством; порядок оподаткування прибутку Університету відповідає чинному законодавству.

Відповідно до ч. 8 ст. 71 Закону України „Про вищу освіту, кошти, отримані вищим навчальним закладом як плата за навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації кадрів або за надання освітніх послуг, не можуть бути вилучені в дохід державного або місцевих бюджетів.

Згідно п. 23 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України, доходи бюджету податкові, неподаткові та інші надходження на безповоротній основі, справляння яких передбачено законодавством України (включаючи трансферти, плату за надання адміністративних послуг, власні надходження бюджетних установ).

Пунктом 12.3. Податкового кодексу України передбачено, що міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Згідно п. 28 ч. 1 ст. 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні, виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішується питання прийняття рішень щодо надання відповідно до чинного законодавства пільг по місцевих податках і зборах, а також земельному податку.

У відповідності з п. 19 ч. 1 ст. 64 Бюджетного кодексу України, до доходів загального фонду бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, міст Києва та Севастополя, районних бюджетів, бюджетів обєднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належить податок на майно, що зараховується до бюджетів місцевого самоврядування;

На підставі п. 10.3. Податкового Кодексу України, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Відповідно до п.п.10.1.1 п.10.1 ст.10 Податкового кодексу України, до місцевих податків належить податок на майно до складу якого входить податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки(пп.265.1.1 п.265.1 ст. 265 ПК України). Ставки податку для обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебуває у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких обєктів нерухомості (пп.266.5.1 п.266.5 ст. 256 Податкового Кодексу України).

Податковим кодексом України визначені принципи, на яких ґрунтується податкове законодавство, зокрема, пп.4.1.9 п.4.1 ст. 4 Податкового кодексу України визначено принцип стабільності, який говорить, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Аналогічні положення принципу стабільності податкового законодавства визначено у пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України, щодо встановлення місцевими радами місцевих податків і зборів, а саме, рішення сільських, селищних та міських рад про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Статтею 5 Податкового кодексу України визначено порядок співвідношення податкового законодавства з іншими законодавчими актами, а саме, що для регулювання відносин у сфері справлення податків і зборів, застосовуються поняття, правила та положення, які встановлено Податковим кодексом України. Поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу.

Відповідно до п.7.3 ст. 7 Податкового кодексу України, будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Порядок формування доходної частини бюджетів, визначено у частині 3 статті 27 Бюджетного кодексу України, а саме: закони України, які впливають на показники бюджету і приймаються після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Статтею 4 Бюджетного кодексу України визначено, що нормативно-правовими актами, що регулюють бюджетні відносини в Україні, є, зокрема, рішення органів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування. При здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, цього Кодексу та закону про Державний бюджет України.

Отже правила, які визначено податковим та бюджетним законодавством, про прийняття місцевими радами рішень, щодо зміни розмірів податків, які справляються до бюджетів, та формують їх доходну частину, є однакові.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд зазначає, що в даному випадку спірні правовідносини регулюються саме Податковим кодексом України, а тому застосування до таких правовідносин приписів Закону України від 28.12.2014 року № 71-VІІІ „Про внесення змін до Податкового Кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи, є помилковим, оскільки Податковий кодекс України має переважне право при застосуванні в вказаних правовідносинах, лист департаменту фінансової та бюджетної політики не є нормативно-правовим актом та не може суперечити закону.

З урахуванням вимог чинного законодавства зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш, як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Суд вважає, що ОСОБА_1 міська рада має всю повноту повноважень щодо встановлення місцевих податків (зокрема, податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки)) та пільг з їх сплати, що підтверджується п.п. 10.1.1., 10.3., 12.3. Податкового Кодексу України та п. 28 ч. 1 ст. 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні.

Надання пільг Університету зі сплати податків (зокрема, місцевого податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки)) не є індивідуальною пільговою ставкою місцевих податків для окремих юридичних осіб, а є складовою частиною державної політики у сфері вищої освіти, що закріплено в п. 7 ч. 2 ст. 3 Закону України „Про вищу освіту.

Кошти, отримані Університетом як плата за навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації кадрів або за надання освітніх послуг, не можуть бути вилучені в дохід державного або місцевих бюджетів, в т.ч. як податкові надходження, що прямо випливає зі змісту ч. 8 ст. 71 Закону України „Про вищу освіту та п. 23 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України.

Університети не входять до переліку платників податків, визначених в Податковому кодексі України, який є вичерпним, що прямо зазначено в ч. 1.1. ст. 1 Податкового Кодексу України.

Виходячи з вище викладеного суд приходить до висновку, що як Податковим кодексом України, так і рішенням органу місцевого самоврядування не може бути обмежено права університетів приватної форми власності, зокрема щодо оподаткування обєктів нежитлової нерухомості.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України „Про вищу освіту, права вищого навчального закладу, що визначають його автономію, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені іншими законами чи нормативно-правовими актами.

Статтею 13 Конституції України та ч. 2 ст. 318 ЦК України, усі субєкти права власності рівні перед законом.

В силу ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акту органом державної влади чи органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акту.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За таких обставин, суд визнає обґрунтованими доводи позивача, про дії ОСОБА_1 міської ради, які полягають у невнесенні підпункту 2.2.2 пункту 2.2 розділу 2 Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки), затвердженого рішенням ОСОБА_1 міської ради № 5 від 28.01.2015 року „Про встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) положення про те, що не є обєктом оподаткування обєкти нежитлової нерухомості, які перебувають у власності приватних вищих навчальних закладів, протиправними, що обумовлює задоволення заявлених вказаних позовних вимог.

Що стосується позовних вимог про зобовязання ОСОБА_1 міську раду доповнити підпункт 2.2.2 пункту 2.2 розділу 2 Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки), затвердженого рішенням ОСОБА_1 міської ради № 5 від 28.01.2015 року „Про встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) абзацом і) наступного змісту: „обєкти нежитлової нерухомості, які перебувають у власності приватних вищих навчальних закладів, суд вважає їх не заснованими на законі, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

Суд не має можливості підмінювати функції органів самоврядування, а тому захист порушених прав можливо виконати шляхом зобов'язання відповідальної особи розглянути питання про доповнення підпункту 2.2.2 пункту 2.2 розділу 2 Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки), затвердженого рішенням ОСОБА_1 міської ради № 5 від 28.01.2015 року „Про встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) абзацом і) наступного змісту: „обєкти нежитлової нерухомості, які перебувають у власності приватних вищих навчальних закладів.

У зв'язку з чим позовні вимоги про зобовязання ОСОБА_1 міської ради про доповнення вказаних вище пунктів Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) слід задовольнити лише у частині зобов'язання відповідача розглянути таке питання у встановленому законом порядку.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що адміністративний позов „Класичного приватного університету до ОСОБА_1 міської ради про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії підлягає частковому задоволенню.

Крім того, частиною 1 ст. 94 КАС України, вказано, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем сплачено судовий збір за дві вимоги немайнового характеру згідно квитанції №460410071 та № 460410069 від 04.09.2015 на загальну суму 1583,40 гривень, що відповідає вимогам Закону України „Про судовий збір.

З огляду на те, що позовні вимоги носять немайновий характер, а позов підлягає частковому задоволенню, на користь позивача необхідно стягнути відповідну частину понесених ним і документально підтверджених судових витрат у даній адміністративній справі за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_1 міської ради, а саме судовий збір у розмірі 791,70 гривень.

Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов „Класичного приватного університету до ОСОБА_1 міської ради про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ОСОБА_1 міської ради, які полягають у невнесенні підпункту 2.2.2 пункту 2.2 розділу 2 Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки), затвердженого рішенням ОСОБА_1 міської ради № 5 від 28.01.2015 року „Про встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) положення про те, що не є обєктом оподаткування обєкти нежитлової нерухомості, які перебувають у власності приватних вищих навчальних закладів.

Зобовязати ОСОБА_1 міську раду розглянути питання про доповнення підпункту 2.2.2 пункту 2.2 розділу 2 Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки), затвердженого рішенням ОСОБА_1 міської ради № 5 від 28.01.2015 року „Про встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) абзацом і) наступного змісту: „обєкти нежитлової нерухомості, які перебувають у власності приватних вищих навчальних закладів.

В задоволенні іншої позовної вимог відмовити.

Стягнути з бюджету ОСОБА_1 міської ради на користь „Класичного приватного університету судовий збір в сумі 791,70 гривень.

Вступна та резолютивна частини постанови виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 3 листопада 2015 р.

Повний текст постанови виготовлено протягом пяти днів - 9 листопада 2015 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання повного тексту постанови з подачею її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя: І.П.Соболєва