Справа № 826/2944/14
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2015-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 листопада 2015 року № 826/2944/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Сортіс"
до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

№ від 08.11.2013

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі Товариства з обмеженою відповідальністю "Сортіс " (надалі - Позивач), звернувся з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва Головного управління Міністерства доходів і зборів (надалі - Відповідач, податковий орган) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08 листопада 2013 року № .

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.04.2014 року адміністративний позов задоволено частково, а саме визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 08 листопада 2013 року № в частині визначення суми податкового зобов'язання з податку на прибуток, а саме основного платежу в розмірі 35 542,00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в розмірі 8 885,50 грн., в іншій частині податкове повідомлення-рішення від 08 листопада 2013 року № - залишити без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 вересня 2015 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.04.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2015 року - скасовано в частині, в якій відмовлено в задоволені позовних вимог, та в цій частині справу направити на новий розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва.

В обґрунтування позивних вимог позивачем вказується на протиправність та необґрунтованість спірного рішення, у зв'язку з чим представник позивача просить позов задовольнити та скасувати податкове повідомлення-рішення.

У судових засіданнях позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, змін та доповнень до позову не подав.

Представник Відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Представник відповідача в судових засіданнях позов заперечив в повному обсязі, в обґрунтування заперечень на позовну заяву зазначив на обставини викладені в письмових запереченнях на позов.

Враховуючи, що в судове засідання не прибув представник Відповідача, судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини шостої статті 128 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Співробітниками Державної податкової інспекції у Шевченківському районі у м. Києві Державної податкової служби проведено документальну планову перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «СОРТІС» (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2010 р. по 31.12.2012 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2010 р. по 31.12.2012 р. За результатами перевірки складено акт № 1427/2202/35265222 від 17.10.2013 р. (надалі - Акт перевірки).

В акті перевірки зазначено наступні порушення: пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 р. № 334/94-ВР (із змінами та доповненнями) та пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого ТОВ «СОРТІС» занижено валовий дохід на загальну суму 160 284 978,00 грн., у тому числі по періодах: 4 квартал 2010 р. в сумі 19 071 153,00 грн.; 1 квартал 2011 р. в сумі 17 454 891,00 грн.; 2 квартал 2011 р. в сумі 51 082 053,00 грн.; 3 квартал 2011 р. в сумі 51 919 383,00 грн.; 4 квартал 2011 р. в сумі 3 724 344,00 грн.; 1 квартал 2012 р. в сумі 3 604 862,00 грн.; 2 квартал 2012 р. в сумі 3 751 212,00 грн.; 3 квартал 2012 р. в сумі 6 500 632,00 грн.; 4 квартал 2012 р. в сумі 3 176 448,00 грн.; пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 р. № 334/94-ВР (із змінами та доповненнями), в результаті чого ТОВ «СОРТІС» завищено задекларовані ним валові витрати на загальну суму 142 166,00 грн., в тому числі за 4 кв. 2010 року.

Не погоджуючись з висновками викладеними в Акті перевірки Позивачем подано заперечення, за результатом розгляду Заперечень Податковим органом Листом від 05.11.2013 р. № 6427/26-59-22-02 повідомив, що висновки викладені в Акті перевірки залишено без змін.

На підставі висновків акту перевірки податковим органом 08 листопада 2013 року прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем: податок на прибуток у розмірі 39 386 018 грн., з якої сума грошового зобов'язання за основним платежем складає 37 290 944,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 2 095 074,00 грн..

Зазначене податкове повідомлення-рішення оскаржене позивачем в порядку процедури адміністративного оскарження до ГУ Міндоходів у м. Києві та Міндоходів України, які своїми рішеннями, відповідно від 09.01.2014 р. № 33/10/26-15-10-04-15 та від 30.01.2014 р. № 1669/6/99-99-10-01-15 його скаргу, відповідно, залишило без задоволення, а податкове повідомлення-рішення - без змін, залишило скаргу на ППР без розгляду, в зв'язку з тим, що остання була не підписана.

Позивач вважає прийняте податковим органом рішення протиправним та таким, що не ґрунтується на фактичних обставинах та суперечить нормам чинного податкового законодавства, а тому звернувся в суд із даним позовом.

Суд звертає увагу, що Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04 вересня 2014 р. по даній справі (К/800/35163/14) залишено без змін Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва 23 квітня 2014 року в частині щодо визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 08 листопада 2013 року № в частині визначення суми податкового зобов'язання з податку на прибуток, а саме основного платежу в розмірі 35 542,00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в розмірі 8 885,50 грн., а в іншій частині направлено на новий розгляд.

З урахуванням Ухвали Вищого адміністративного суду України від 04 вересня 2014 року під час нового розгляду підлягає дослідження та встановлення всіх фактів в частині щодо винесення податкового повідомлення-рішення від 08 листопада 2013 року № в частині визначення суми податкового зобов'язання з податку на прибуток, а саме основного платежу в розмірі 37 255 402,00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в розмірі 2 086 188,50 грн.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, висновки податкового органу щодо заниження зобов'язання з податку на прибуток підприємств вмотивовано встановленням перевіркою заниження валового доходу у перевіряє мий період на 160 284 978 грн. Вказана суму отримана позивачем від фізичних та юридичних осіб на власний банківський рахунок для здійснення операції з придбання цінних паперів, однак в подальшому такі кошти з власного рахунку позивача не перераховувались власникам цінних паперів, а тому податковим органом зроблено висновки що такі кошти є доходом.

Разом з тим суд повно та всебічно оцінивши наявні матеріали справи та фактичні обставини справи не вправі погодитись з висновками податкового органу виходячи із наступних міркувань.

Відповідно до п. 4.1 ст. 4 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", чинного на момент виникнення спірних правовідносин, валовий доход - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

При цьому, згідно з пп. 4.2.8 п. 4.2 ст. 4 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств " не включаються до складу валового доходу кошти спільного інвестування, а саме кошти, залучені від інвесторів інститутів спільного інвестування (ІСІ), доходи від здійснення операцій з активами ІСІ та доходи, нараховані за активами ІСІ, а також кошти, залучені від власників сертифікатів фондів операцій з нерухомістю, доходи від здійснення операцій з активами фондів операцій з нерухомістю та доходи, нараховані за активами фондів операцій з нерухомістю, створених відповідно до закону.

Водночас, за змістом ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, встановлено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Разом з тим, електронний документ згідно з ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов'язкові реквізити документа.

Відповідно до змісту ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Разом з тим, Закон України "Про Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні" визначає правові основи обігу цінних паперів у Національній депозитарній системі та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні.

Відповідно до змісту ст. 1 названого Закону електронна торговельно-інформаційна мережа - сукупність програмно-технічних засобів, що використовуються фондовою біржею чи організаційно оформленим позабіржовим ринком для забезпечення укладення угод щодо цінних паперів.

За змістом ст. 2 Закону України "Про Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні" сферою діяльності Національної депозитарної системи є, зокрема, реальна поставка чи переміщення з рахунку в цінних паперах з одночасною оплатою грошових коштів відповідно до розпоряджень клієнтів.

Поряд з цим, ч. 2 ст. 6 вказаного Закону передбачено, що юридичні особи, які згідно з цим Законом є учасниками Національної депозитарної системи, здійснюють такі види діяльності: зберігання і обслуговування обігу цінних паперів на рахунках у цінних паперах та операцій емітента щодо випущених ним цінних паперів; кліринг та розрахунки за угодами щодо цінних паперів; ведення реєстрів власників іменних цінних паперів.

Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 8 Закону України "Про Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні" правила та операційні стандарти клірингу та розрахунків за угодами щодо цінних паперів затверджуються Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку. Правила та операційні стандарти грошового клірингу та розрахунків за операціями з цінними паперами затверджуються Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку за погодженням з Національним банком України і Міністерством фінансів України.

Згідно з п. 5 розділу ІІІ Правил (умов) здійснення діяльності з торгівлі цінними паперами: брокерської діяльності, дилерської діяльності, андеррайтингу, управління цінними паперами, затвердженого рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 12.12.2006 № 1449 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.01.2007 за № 52/13319, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі наявності у організатора торгівлі відповідної електронної торговельно-інформаційної мережі, яка передбачає систему електронного документообігу, допускається укладення договорів в електронній формі.

Водночас, ч. 5 ст. 21 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок", в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що членами фондової біржі можуть бути виключно торговці цінними паперами, які мають ліцензію на право провадження професійної діяльності на фондовому ринку та взяли на себе зобов'язання виконувати всі правила, положення і стандарти фондової біржі.

При цьому, за змістом ст. 17 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" для провадження діяльності з управління цінними паперами грошові кошти клієнта зараховуються на окремий поточний рахунок торговця цінними паперами у банку окремо від власних коштів торговця цінними паперами, коштів інших клієнтів та відповідно до умов договору про управління цінними паперами. Торговець цінними паперами звітує перед клієнтами про використання їх грошових коштів.

Відповідно до Положення про розрахунково-клірингову діяльність за договорами щодо цінних паперів, затвердженого рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 17.10.2006 № 1001 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.11.2006 за № 1198/13072, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розрахунки за договорами щодо цінних паперів здійснюються депозитаріями на підставі, зокрема, інформації, наданої організаторами торгівлі відповідно до укладених на цих організаційно оформлених ринках договорів щодо цінних паперів. Право власності на цінні папери бездокументарної форми існування переходить до депонента - одержувача з моменту зарахування цих цінних паперів на його рахунок у цінних паперах у зберігача.

З системного аналізу викладених норм видно, що первинним документом, який підтверджує виконання зобов'язань за угодами (операціями) щодо цінних паперів та деривативів на фондовій біржі та здійснення розрахунків між сторонами за наведеними операціями є виписка з реєстру укладених на біржі угод з цінними паперами та деривативами (біржовий звіт), на підставі якої суб'єктом господарювання відображаються відповідні господарські операції в бухгалтерському та податковому обліках.

При цьому, суд зауважує, що такий висновок знайшов своє втілення в п. 153.9 ст. 153 чинного ПК України, відповідно до якого первинними документами для підтвердження доходів і витрат за операціями з цінними паперами та деривативами (похідними інструментами), що перебувають в обігу на фондовій біржі, можуть бути оригінали: для торговців цінними паперами - учасників фондової біржі - біржового звіту за звітний період; для платників податку - клієнтів торговців цінними паперами - учасників фондової біржі - звіту торговця цінними паперами, який формується на підставі біржового звіту та договору з таким торговцем, а також в пп. 170.2.2 п. 170.2 ст. 170 ПК України, відповідно до якого документальним підтвердженням (первинним документом) доходів та витрат за операціями з інвестиційними активами, укладеними в електронній формі на фондовій біржі для клієнтів - учасників фондової біржі, визнається звіт торговця цінними паперами (брокера), який формується на базі біржового звіту та договору на брокерське обслуговування.

Судом не приймається до уваги посилання в Акті перевірки на те, що позивачем безпосередньо не укладались договори купівлі-продажу цінних паперів, а грошові кошти з поточного рахунку позивача власникам цінних паперів не перераховувались, оскільки, по-перше, в силу вищевказаних положень суб'єкт господарювання повинен скористатися послугами посередника торговця - члена відповідної біржі для укладення таких договорів (для придбання цінних паперів на фондовій біржі), по-друге, грошові кошти клієнта (позивача) для придбання цінних паперів (акцій) зараховуються на рахунок торговця цінними паперами, який використовує їх для здійснення відповідних операцій, а тому кошти з поточного рахунку позивача безпосередньо власникам цінних паперів перераховуватись не повинні.

З матеріалів справи вбачається, що первинними документами, які підтверджують здійснення операцій з цінними паперами - придбання позивачем цінних паперів (акцій) та здійснення відповідних розрахунків на суму у розмірі 160 284 978 грн. є виписки з реєстру угод, виписки про операції з цінними паперами на рахунку у цінних паперах та біржових звітів, а також акт про виконання замовлення, які були надані відповідачу під час здійснення перевірки позивача та надавались останнім разом з запереченнями в порядку адміністративного оскарження, що не заперечувалось відповідачем, проте податковим органом вказані первинні документи враховані не були.

Крім того, здійснення таких операцій та проведення відповідних розрахунків підтверджується залученими до матеріалів справи платіжними дорученнями та банківськими виписками з відповідними відмітками.

З огляду на вищевказане, а також враховуючи, що придбання позивачем цінних паперів (акцій) та здійснення відповідних розрахунків на суму у розмірі 160 284 978 грн. підтверджуються належним чином оформленими первинними документами, суд вважає викладені в Акті перевірки висновки податкового органу необґрунтованими та такими, що не відповідають чинному законодавству та дійсним обставинам справи, а винесене на підставі таких висновків спірне податкове повідомлення-рішення від 08.11.2013р. № - безпідставним та неправомірним в частині щодо визначення суми податкового зобов'язання з податку на прибуток, а саме, основного платежу в розмірі 37 255 402,00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в розмірі 2 086 188,50 грн.

Суд звертає увагу, що підчас розгляду справи, Судом витребувалися у Відповідача детальний розрахунок податкового повідомлення-рішення від 08.11.2013р. № , проте, Відповідач в судове засідання не з'явився, вимог суду не виконав.

Крім того, спірним податковим повідомленням-рішенням позивачу донараховано зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 35 542,00 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 8 885,50 грн. у зв'язку із встановленням за результатами проведеної перевірки не настання реальних наслідків за правочинами укладеними з Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 за Договором № 01/03-09 від 01.03.2009р. про надання юридичних послуг.

В цій частині податкове повідомлення-рішення від 08.11.2013р. № скасовано Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.04.2014 року, та залишено без змін Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 вересня 2015 року, а відтак не потребує додаткового дослідження.

У відповідності до ст. 254 КАУ України в вищезазначеній частині Постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.04.2014 року набрала законної сили, а отже не підлягає повторному розгляду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішень органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання чи відмовлено у наданні податкових вигод, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 04.03.2013 у справі № К/9991/2038/11, від 11.02.2013 у справі № К/9991/66857/11 та від 10.12.2012 у справі № К/9991/26224/12.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятого ним спірного рішення, з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 08 листопада 2013 року № в частині визначення суми податкового зобов'язання з податку на прибуток, а саме основного платежу в розмірі 37 255 402,00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в розмірі 2 086 188,50 грн.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук