Справа № 817/3249/15
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3249/15

03 листопада 2015 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доУправління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області в особі начальника УМВС України в Рівненській області Максимова Сергія Володимировича
про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення певних дій,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області в особі начальника УМВС України в Рівненській області Максимова Сергія Володимировича про визнання дій начальника УМВС України в Рівненській області Максимова Сергія Володимировича про відмову у видачі ОСОБА_1 посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран органів внутрішніх справ" неправомірними та зобов'язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області видати ОСОБА_1 відповідне посвідчення та вручити нагрудний знак "Ветеран органів внутрішніх справ".

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України визнаються громадяни України, які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД.

При цьому позивач зазначає, що набуття статусу ветерана органів внутрішніх справ залежить лише від наявності факту відповідної вислуги і не пов'язується з додатковими умовами щодо самої вислуги або особливим розрахунком цієї вислуги років.

На підставі наведеного позивач вважає, що відмова відповідача у видачі йому посвідчення та вручення нагрудного знака "Ветеран ОВС" є невмотивована і неправомірна.

В судове засідання позивач не прибув, подав до суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу без його участі та задовольнити позов у повному обсязі.

У письмових запереченнях проти позову відповідач зазначив, що час навчання ОСОБА_1 у вищому навчальному закладі відноситься до періоду часу, який зараховується до вислуги років для призначення пенсії, однак не може бути віднесений до часу проходження служби в органах внутрішніх справ. З урахуванням викладеного, вислуга років ОСОБА_1 наступна: вислуга років для призначення пенсії у календарному обчисленні - 24 роки 04 місяці 04 дні; у пільговому обчисленні - 30 років 04 місяці 27 днів; час навчання - 01 рік 05 місяців 13 днів, на думку відповідача, без врахування часу навчання у ВНЗ пільгова вислуга років позивача становить 28 років 09 місяців 13 днів і не дає позивачу права на отримання статусу ветерана ОВС.

В судове засідання представник відповідача не прибув, подав клопотання про розгляд справи без його участі, просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

За таких обставин, на підставі частини 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши в порядку письмового провадження подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з огляду на наступне.

Відповідно до п.15 ч.1 ст.3 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади АР Крим, органах місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив надати йому статус "ветерана органів внутрішніх справ" та видати відповідне посвідчення.

Листом від 25.06.2015 року № 1/П-591 відповідач повідомив позивача, що відповідно до Закону України "Про статус ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" час навчання в вищому навчальному закладі (01 рік 05 місяців 13 днів) до військової служби та служби в органах внутрішніх справ не зараховується, тому для встановлення статусу ветерана органів внутрішніх справ правових підстав немає

Судом встановлено, що позивач в період з 02.10.1991 року по 26.06.2013 року проходив службу в УМВС України в Рівненській області.

За час служби в органах внутрішніх справ неодноразово заохочувався, зокрема, медалями "За сумлінну службу III ступеня" (наказ УМВС №59 від 13.12.2007 року), "За сумлінну службу ІІ ступеня" (наказ УМВС №556 від 12.12.2008 року), "За сумлінну службу І ступеня" (наказ УМВС №563 від 10.12.2009 року), отримував подяки.

Наказом Начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області від 26.06.2013 року №191о/с позивач був звільнений з органів внутрішніх справ у запас (з поставленням на військовий облік Збройних Сил України) за пунктом 64"в" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через обмежений стан здоров'я).

Згідно вказаного наказу вислуга років позивача на день звільнення складала 24 роки 04 місяці 04 дні, у пільговому обчисленні - 30 років 04 місяці 27 днів.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України від 24.03.1998 року № 203/98-ВР "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" ветеранами органів внутрішніх справ, визнаються громадяни України, які бездоганно прослужили в органах внутрішніх справ 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД.

Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран органів внутрішніх справ" №742 від 01.06.2002 року поширено дію "Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 р. №1601, на видачу посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран органів внутрішніх справ".

Відповідно до п.3 Порядку "Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 р. №1601 (далі - Порядок №1601), підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби" є один з таких документів:

- наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку;

- довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності I чи II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов'язаних з виконанням обов'язків військової служби;

- посвідчення про нагородження медаллю "Ветеран Вооруженных Сил СССР".

Судом встановлено, що вислуга років позивача у пільговому обчисленні становить більше 30 років, про що було зазначено відповідачем у наказі про звільнення позивача.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Постанови КМУ від 30 серпня 1999 р. № 1601 "Про порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби" відповідач зобов'язаний видати позивачу посвідчення і вручити нагрудний знак "Ветеран військової служби" на підставі наказу про звільнення, в якому вже визначено строк служби позивача у пільговому обчисленні, що відповідає п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист". Право чи обов'язок відповідача щодо самостійного повторного розрахунку часу служби позивача цим положення не передбачено.

Отже, відмовляючи позивачу у наданні статусу ветерана органів внутрішніх справ з наведених підстав, відповідач вийшов за межі наданих йому повноважень.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач є особою, що відповідає сукупності умов для визнання його ветераном органів внутрішніх справ.

Доводи відповідача, що час навчання позивача у вищому навчальному закладі (01 рік 05 місяців 13 днів) відноситься лише до періоду часу, який зараховується до вислуги років для призначення пенсії, але не може бути віднесений до часу проходження служби в органах внутрішніх справ суд не враховує у зв'язку з наступним.

Закон України від 24.03.1998 року № 203/98-ВР "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", застосовуючи поняття "календарна" та "пільгова" вислуга років, не визначає їх зміст та порядок обчислення.

За таких умов вказані поняття мають застосовуватися у значенні, що визначені іншими законами України, що регулюють спільну сферу правовідносин - соціальний захист громадян, що звільнені, зокрема, з органів внутрішніх справ.

У відповідності зі ст. 17 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", до вислуги років особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.94 КАС України, слід присудити на користь позивача всі понесені ним судові витрати, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати дії начальника УМВС України в Рівненській області Максимова Сергія Володимировича про відмову у видачі ОСОБА_1 посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран органів внутрішніх справ", - неправомірними.

Зобов'язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області визнати ОСОБА_1 ветераном органів внутрішніх справ України на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", видати відповідне посвідчення та вручити нагрудний знак "Ветеран органів внутрішніх справ".

Присудити на користь позивача ОСОБА_1 із Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області, за рахунок бюджетних асигнувань такого суб'єкта владних повноважень судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.