Справа № 2а/1770/4460/2011
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2012-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________

Головуючий у 1-й інстанції: Щербаков В.В.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

іменем України

"08" жовтня 2012 р. Справа № 2а/1770/4460/2011

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Бондарчука І.Ф.

ОСОБА_2

при секретарі Кошиль О.Ю.

за участю представника відповідача

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Рівненський автомобільний ремонтний завод" на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "23" листопада 2011 р. у справі за позовом Державної податкової інспекції у м. Рівному Рівненської області Державної податкової служби до Державного підприємства "Рівненський автомобільний ремонтний завод" про надання дозволу на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки та надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 податкова інспекція в м. Рівне звернулася до суду з позовом до Державного підприємства "Рівненський автомобільний ремонтний завод" про надання дозволу на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки та надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 23.11.2012 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу. В своїй апеляційній скарзі відповідач посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 23.11.2012 року та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно з даними обліку позивача, за відповідачем рахувалась заборгованість перед бюджетом в сумі 2838493,09 грн., зокрема: з земельного податку в сумі 926880,84 грн., податку на додану вартість в сумі 973644,61 грн., комунального податку на суму 6606,96 грн., податку з доходів фізичних осіб в сумі 931360,68 грн.

Відповідно до п.6.2.3 ст.6 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", було виставлено першу податкову вимогу від 02.04.2008 року №1/363 на суму 46007, 74 грн. та здійснено запис у державний реєстр застав рухомого майна про податкову заставу. Другу податкову вимогу було виставлено 03.06.2008 року №2/530 на суму 55766,54 грн. Позивач - ДПІ у м. Рівне неодноразово звертався до суду в позовному порядку щодо стягнення з відповідача податкового боргу. Постановами суду численні позови було задоволено та видано по справах виконавчі листи.

В силу положень п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з матеріалами справи, відповідачу виставлялися податкові вимоги.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 вказаного Закону (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), з метою захисту інтересів бюджетних споживачів активи платника податків, що має податковий борг, передаються у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно із законом та не потребує письмового оформлення.

Пунктом 8.3 ст. 8 Закону №2181-III (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) та пунктом 3.13.1 Порядку застосування податкової застави органами державної податкової служби, затвердженого Наказом ДПА України від 28.08.2001 року № 338, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.10.2001 року № 857/6048, встановлено, що платник податків має право безоплатно зареєструвати податкову заставу в державних реєстрах застав рухомого чи нерухомого майна, а податковий орган зобов'язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі застав за умови строку дії такої податкової застави більш як десять календарних днів.

З матеріалів справи вбачається, що 27 вересня 2010 року платник податків склав акт опису активів, самостійно виділених платником №54. Даним актом було описано два автобуси ЛАЗ-52523 на загальну суму 284121,15 грн. та передано їх податковому органу для спрямування їх на погашення податкового боргу.

Пунктами 95.1 та 95.2 статті 95 Податкового кодексу України встановлено, що орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше, ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

Відповідно до п. 95.3 ст. 95 Податкового кодексу України, орган державної податкової служби звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття органом державної податкової служби рішення про погашення усієї суми податкового боргу.

Зібраними по справі доказами підтверджено, що ОСОБА_3 підприємство "Рівненський автомобільний ремонтний завод" має податковий борг в сумі 2838493,09 грн., з яких, зокрема, 1736443,98 грн. стягуються в межах зведеного виконавчого провадження Відділом ДВС Рівненського міського управління юстиції.

Таким чином враховуючи вище наведені обставини судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог зроблений без врахування вимог ст.44 Закону України "Про виконавче провадження", яка встановлює черговість задоволення вимог стягувачів у разі недостатності стягнутої суми для задоволення всіх вимог стягувачів. Відповідно до зазначеної статті кошти розподіляються таким чином, що у першу чергу до задоволення підлягають вимоги щодо стягнення вартості заставленого майна; у другу - щодо стягнення аліментів та відшкодування шкоди заподіяної злочином, ушкодження здоров'я, втрати годувальника; у третю - вимоги пов'язані з трудовими правовідносинами; у четверту - вимоги щодо стягнення коштів на загальнообов'язкове пенсійне та соціальне страхування; у п'яту чергу задовольняються вимоги щодо податків та інших платежів до бюджету; у шосту - всі інші вимоги.

У постанові суду першої інстанції зазначено, що позивачем вжиті всі заходи щодо погашення податкового боргу, але ці заходи позитивних результатів не дали, тому суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим.

Судова колегія не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як ним не враховано, що все рухоме і не рухоме майно, банківські рахунки відповідача перебувають під арештом, який накладений Відділом державної виконавчої служби, яким також оголошено по заборону відчуження майна відповідача в тому числі і на майно, яке перебуває у податковій заставі, яке неодноразово виставлялось Відділом державної виконавчої служби на реалізацію, але реалізоване не було.

Пунктом 87.2 статті 87 Податкового кодексу України передбачено, що джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь - яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень визначених цим кодексом, а також іншими законодавчими актами. Пунктом 87.3 зазначеної статті визначено, що саме не може бути використано як джерела погашення податкового боргу платника податків. Відповідно до пп. 87.3.8 п.87.3 ст. 87 ПК України слідує, що власні кошти підприємства, що використовуються для виплат заборгованості з основної заробітної плати особам, які перебувають у трудових відносинах з підприємством , не можуть бути джерелом погашення податкового боргу платника податків.

У абзаці 2 п.87.9 ст.87 ПК України зазначено, що спрямування коштів платників податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Згідно п.1 ч.1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Таким чином, надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі та здійснення стягнення коштів Державного підприємства "Рівненський автомобільний ремонтний завод" у рахунок погашення податкового боргу, за рахунок готівки, що належить такому платнику податків, суперечить положенням ст.43, 44 Закону України "Про виконавче провадження" стосовно черговості задоволення вимог кредиторів, Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", вимогам Податкового кодексу України з питань джерел погашення податкового боргу, а також Конституції України.

Надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок готівки перешкоджає виплаті заробітної плати працівникам, підтриманню життєдіяльності підприємства на території якого, крім іншого зберігаються матеріальні цінності мобілізаційного резерву Державного комітету України з державного матеріального резерву, які потребують належної схоронності, перешкоджають забезпеченню елементарних умов праці працівникам підприємства та оплаті комунальних послуг.

Відповідно до ст.202 КАС України суд апеляційної інстанції задовольняє апеляційну скаргу і скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення, що призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного, постанова суду першої інстанції у даній справі є не обґрунтованою, тому її слід скасувати. Доводи відповідача є переконливими, підтверджуються наведеним вище та відповідно, можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 195, 198, 202, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства"Рівненський автомобільний ремонтний завод" задовольнити.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "23" листопада 2011 р. скасувати та прийняти нову постанову .

У задоволенні позову Державної податкової інспекції у м. Рівному Рівненської області Державної податкової служби до Державного підприємства "Рівненський автомобільний ремонтний завод" про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки та надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу -відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: ОСОБА_4 ОСОБА_2

Повний текст постанови виготовлено 12.10.2012 року

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_3 податкова інспекція у м.Рівному Рівненської області Державної податкової служби вул.Відінська , 8,м.Рівне,33023

3- відповідачу ОСОБА_3 підприємство "Рівненський автомобільний ремонтний завод" вул.Соборна, 364,м.Рівне,33024