Справа № 2а-3409/12/2670
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" жовтня 2015 р. м. Київ К/9991/56961/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Астіка»

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.05.2012

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21.08.2012

у справі № 2а-3409/12/2670

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Астіка»

до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Астіка» звернулося до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Голосіївському районі м. Києва від 30.09.2011 № .

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.05.2012, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.08.2012, в задоволенні позову відмовлено.

ТОВ «Астіка» подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права: ст. 3 Закону України «Про тимчасовий порядок оподаткування операцій з виготовлення та продажу нафти сирої та деяких паливно-мастильних матеріалів» від 02.03.2000 № 1521-ІІІ.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено такі обставини.

Підставою для визначення позивачу за податковим повідомленням-рішенням від 30.09.2011 № податкового зобов'язання з податку на додану вартість за березень 2011 року в загальній сумі 1244339 грн., в т.ч.: 1244338 грн. основного платежу та 1 грн. штрафних (фінансових) санкцій, слугували висновки документальної планової виїзної перевірки за період з 01.04.2008 по 31.03.2011, викладені в акті від 16.09.2011 № 423/1-23-20-21631450, про порушення вимог ст. 3 Закону України «Про тимчасовий порядок оподаткування операцій з виготовлення та продажу нафти сирої та деяких паливно-мастильних матеріалів» від 02.03.2000 № 1521-ІІІ (далі - Закону № 1521-ІІІ).

За висновками перевірки порушення цих норм Закону № 1521-ІІІ полягало в неправомірному віднесенні ТОВ «Астіка» до складу податкового кредиту за березень 2011 року податку на додану вартість в сумі 4907608 грн. за операціями з придбання дизпалива.

В обґрунтування своєї позиції щодо неправомірного формування податкового кредиту позивачем податковий орган посилається на такі обставини.

У березні 2011 року позивачем отримано дизпаливо в сумі 29445653 грн. (в т.ч. ПДВ в сумі 4907608 грн.).

Позивачем в цьому ж періоді здійснено часткову оплату вказаного товару в сумі 21979628 грн., в т.ч. ПДВ в сумі 3663271 грн.

Податковий орган вказує на те, що позивач не мав права на формування податкового кредиту в сумі 4907608 грн. у березні 2011 року на дату першої визначеної в п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України події - отримання платником податку товарів. Посилаючись на положення ст. 3 Закону України «Про тимчасовий порядок оподаткування операцій з виготовлення та продажу нафти сирої та деяких паливно-мастильних матеріалів» від 02.03.2000 № 1521 ІІІ, відповідач зазначає, що позивач повинен був включити до складу податкового кредиту за березень 2011 року лише ту частину податку на додану вартість, яка була фактично ним сплачена у такому періоді - 3663271 грн.

Інших правових та фактичних підстав для позбавлення позивача права на податковий кредит відповідачем не наведено, фактичне придбання позивачем товару не заперечується.

При перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, правової оцінки встановлених судами обставин суд касаційної інстанції виходить з такого.

З 01.01.2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, що регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п. 5.2. ст. 5 Податкового кодексу України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Відносини, що виникають у сфері справляння податку на додану вартість, регулюються розділом V «Податок на додану вартість» Податкового кодексу України.

Таким чином, платник податку на додану вартість при формуванні податкового кредиту за операціями з придбання або виготовлення товарів та послуг за звітні періоди з січня 2011 року застосовує положення Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Як вбачається зі встановлених судами обставин, позивач, отримавши в березні 2011 року товар (дизельне паливо) в сумі 29445653 грн. (в т.ч. ПДВ в сумі 4907608 грн.), сформував податковий кредит на дату отримання товарів в порядку, визначеному п. 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України.

Посилання податкового органу на необхідність формування податкового кредиту на підставі положень Закону України «Про тимчасовий порядок оподаткування операцій з виготовлення та продажу нафти сирої та деяких паливно-мастильних матеріалів» від 02.03.2000 № 1521-ІІІ суд касаційної інстанції вважає помилковим.

Преамбула Закону України «Про тимчасовий порядок оподаткування операцій з виготовлення та продажу нафти сирої та деяких паливно-мастильних матеріалів» від 02.03.2000 № 1521-ІІІ (далі - Закону № 1521-ІІІ) визначає, що вказаний Закон спрямований на створення умов для безперебійного забезпечення сільськогосподарських товаровиробників паливно-мастильними матеріалами та запобігання збільшенню цін на них у період підготовки та проведення весняно-польових робіт у 2000 році.

Зі змісту положень ст.ст. 1, 2, 3 Закону № 1521-ІІІ вбачається, що вказаний Закон застосовується до правовідносин, пов'язаних з ввезенням/відчуженням паливно-мастильних матеріалів у період до 01.01.2001/01.10.2000.

Позивач не є сільськогосподарським товаровиробником. Крім того, операції з придбання позивачем дизельного палива здійснені у березні 2011 року та не пов'язані з підготовкою чи проведенням весняно-польових робіт у 2000 році.

Враховуючи викладене, положення Закону № 1521-ІІІ не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Таким чином, суди дійшли необґрунтованого висновку щодо правомірності визначення позивачу податкових зобов'язань в сумі 1244340 грн. за податковим повідомленням-рішенням від 30.09.2011 № .

Оскільки обставини у справі встановлені повно і правильно, але суди допустили порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень, такі судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 229, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Астіка» задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.05.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21.08.2012 скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов задовольнити повністю.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва від 30.09.2011 № про визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість за березень 2011 року в загальній сумі 1244339 грн., в т.ч.: 1244338 грн. основного платежу та 1 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Астіка» судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2146 грн. (дві тисячі сорок шість гривень 00 коп.).

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою безпосередньо до Верховного Суду України у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун