Справа № 814/2452/14
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/2452/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Середа О. Ф.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Яковлева Ю.В.,

Кравця О.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Южноукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2014 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до про скасування податкових повідомлень - рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

19.08.2014р. фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2.) звернувся з позовом до Южноукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (далі - ДПІ), у якому просить скасувати податкові повідомлення - рішення від 08.07.2014р. № про збільшення грошового зобов'язання з ПДВ на 38 828,96 грн., в тому числі за основним платежем на суму 31 063,17 грн. та штрафними санкціями на 7 765,79 грн.; № про збільшення грошового зобов'язання з ПДФО на 31 098,46 грн., в тому числі за основним платежем на суму 24 878,77 грн. та штрафними санкціями на 6 219,69 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що доводи ДПІ про нереальність господарської операції з ТОВ "Нафто-Сервіс-Плюс" у жовтні 2013р. є неправомірними, оскільки позивач отримав товар та використав його в своїй господарській діяльності.

ДПІ заперечувала проти позову та зазначала, що позивач безпідставно включив до податкового кредиту суму ПДВ по господарській операції з зазначеним контрагентом. Посилаючись на законність та правомірній дій органу ДПІ при складанні акту перевірки та прийнятті оскаржуваних повідомлень-рішень, представник ДПІ просив у позові відмовити.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2014 року позов задоволений повністю.

В апеляційній скарзі ДПІ ставить питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального права, та прийняттям нового - про відмову у позові.

В зв'язку із неявкою сторін, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно п.2 ч. 1 ст. 197 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлені та вбачаються з матеріалів справи наступні обставини.

В ході проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, а саме правомірності формування податкового кредиту з ПДВ за жовтень 2013р. та витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування з ПДФО за 2013р. по взаєморозрахункам з ТОВ "Нафто-Сервіс-Плюс, за результатами якої 25.06.2014р. складено акт №5/14-09-17-36/НОМЕР_2, встановлено порушення:

- п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198 ПК України, внаслідок чого ФОП ОСОБА_2 завищено суму податкового кредиту на 31 063,17 грн. та занижено податок на додану вартість на цю ж суму,

- п.167.1 ст.167, п.177.4, пп.177.5.3, п.177.5 ст.177 ПК України, внаслідок чого занижено ПДФО на 24 878,77 грн.

До таких висновків ДПІ прийшла внаслідок наявності податкової інформації щодо відсутності реальності здійснення фактичної поставки нафтопродуктів від ТОВ "Нафто-Сервіс-Плюс" по ланцюгу постачання.

За результатами перевірки податковим органом 08.07.2014р. прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення грошового зобов'язання з ПДВ на 38 828,96 грн., в тому числі за основним платежем на суму 31 063,17 грн. та штрафними санкціями на 7 765,79 грн.; - № про збільшення грошового зобов'язання з ПДФО на 31 098,46 грн., в тому числі за основним платежем на суму 24 878,77 грн. та штрафними санкціями на 6 219,69 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з недоведеності відповідачем обставин законності та обґрунтованості прийнятих рішень при підтвердженні позивачем реальності господарських операцій із контрагентами.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

У періоді, що перевірявся, порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем та податкового кредиту визначався ст.177 та ст.198 ПК України.

Виходячи зі змісту наведених норм ПК України, не дозволяється включати до складу витрат та податкового кредиту суми, які не підтверджені належним чином оформленими первинними документами (розрахункові, платіжні та інші документи, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку), а також суми витрат на придбання або виготовлення товарів та послуг, які не підлягають використанню в оподаткованих операціях у межах господарської діяльності платника податків.

Під час проведення перевірки на підтвердження правильності формування податкових зобов'язань по господарським операціям по придбанню палива від ТОВ "Нафто-Сервіс-Плюс" позивачем надано договір купівлі-продажу нафтопродуктів від 23.04.2013р., рахунок фактуру та видаткову накладну від 04.10.2013р., податкову накладну № 15 від 04.10.2013р., товарно-транспортну накладну від 04.10.2013р. на відпуск нафтопродуктів, платіжні доручення, які підтверджують факт оплати товару протягом жовтня 2013р.(стор.15-16 акту перевірки).

ДПІ не посилається на невідповідність вимогам законодавству податкової накладної, виписаної ТОВ "Нафто-Сервіс-Плюс", а також не заперечує проти того факту, що вказаний контрагент на момент проведення операцій із позивачем мав право на виписку податкових накладних, оскільки був зареєстрований як платник податку на додану вартість.

З урахуванням закріпленої в ст.204 ЦК України презумпції правомірності правочину, а також враховуючи вимоги ст.71 КАС України, за якою обов'язок доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень покладається на такого суб'єкта, ДПІ повинна була надати суду належні та достовірні докази своїх тверджень про те, що задекларовані позивачем операції з придбання товару від зазначених контрагентів в реальності не виконувались, а мало місце лише документування цих операцій з метою завищення валових витрат та податкового кредиту без фактичного отримання від них товарів. Але такі дії тягнуть за собою кримінальну відповідальність за відповідними статтями Кримінального кодексу України для тих, хто їх вчиняє.

У даній справі ДПІ не посилається на факти вчинення представниками сторін по договорам таких дій, і не надає докази притягнення їх до відповідальності за такі дії.

Як зазначається в акті перевірки (стор.9) отримані нафтопродукти реалізовані позивачем, основним видом діяльності якого є роздрібна торгівля пальним (КВЕД 47.30), наступним контрагентам-покупцям: КП "ТВКГ", ПП "Укртехсервіс", КП "ЖЕО", ДПЕМ ПАТ "Атомсервіс".

Доводи ДПІ про «безтоварність» господарських операцій позивача з ТОВ "Нафто-Сервіс-Плюс" ґрунтуються на висновках фіктивності операцій продажу товарів в ланцюгах постачальників. Зокрема, згідно акту Світловодської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградської області від 31.01.2014р. № 25/2200/37377179 "Про проведення зустрічної звірки ТОВ "Нафто-Сервіс-Плюс" та акту Індустріальної ОДПІ Міндоходів у Харківської області від 16.01.2014р. № 26/20/36-22-03-07/23760340 "Про неможливість проведення зустрічної звірки даних ТОВ "Техносервіс" не встановлено постачання ТОВ "Нафто-Сервіс-Плюс" від свого постачальника ТОВ "Техносервіс нафтопродуктів лише з тих підстав, що вони поставлені в обсязі меншому, ніж зазначено у податкових та видаткових накладних, а також в зв'язку із відсутності на товар сертифікатів якості (стор.17-26).

Враховуючи, що позивач не мав безпосередніх господарських правовідносин з ТОВ «Техносервіс», сам по собі факт наявності в ланцюгах постачальників позивача підприємств, які порушують податкове законодавство, не може беззаперечно доводити «безтоварність» господарських операцій позивача з ТОВ "Нафто-Сервіс-Плюс".

Також податковий орган зазначає на недоліки ТТН при транспортуванні нафтопродуктів від ТОВ "Нафто-Сервіс-Плюс" до позивача, а саме, зазначення у накладній транспорту, який не може перевозити одночасно бензин та дизпаливо. ДПІ посилається на те, що оскільки до перевірки надана одна ТТН, а предметом поставки є різні види палива: бензин та дизпаливо, які не можуть поставлятися в одній ємності, ТТН мала містити відомості не тільки про основний транспортний засіб та причіп, а і про напівпричіп.

Судова колегія зазначає, що вказаний недолік ТТН не спростовує факт вчинення господарської операції на умовах і в обсязі, визначених договором та податковою і видатковою накладними. При цьому, суд враховує, що поставку товару здійснює та замовником транспортних послуг виступає продавець, тобто ТОВ "Нафто-Сервіс-Плюс", тому позивач не може нести відповідальність за неналежне складення ТТН.

Крім посилань на акти ДПІ щодо здійснення зустрічних звірок контрагента позивача та іншого контрагента в ланцюгу постачання, та певного недоліку у ТТН, відповідач не надав достовірних доказів фіктивності задекларованих позивачем операцій з отримання товару у контрагента-постачальника. В той же час зазначені доводи ДПІ не можуть бути належними та достатніми доказами порушень позивачем вимог податкового законодавства.

Спростовуючи доводи податкового органу, що вчинені господарські операції з ТОВ "Нафто-Сервіс-Плюс" не спрямовані на реальне настання наслідків, судова колегія зазначає, що позивачем на виконання договору здійснена повна оплата за поставлені товари, що свідчить про дійсний намір сторін на зміну їх майнового стану.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини свідчать про здійснення господарської діяльності між позивачем та ТОВ "Нафто-Сервіс-Плюс" та, як наслідок, про правомірність віднесення позивачем до валових витрат та податкового кредиту сум, спрямованих на виконання договірних умов між ними.

Апеляційна скарга не містить правових обґрунтувань на спростування висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що висновки податкового органу про нереальність господарських операції між позивачем та ТОВ "Нафто-Сервіс-Плюс" ґрунтуються на припущеннях, що є недостатнім для прийняття рішення про зменшення податкового кредиту та валових витрат за рахунок сум по господарськім операціям позивача з цим контрагентом. Отже, винесені спірні податкові повідомлення-рішення не можуть вважатися законними та обґрунтованими, а тому правильно скасовані судом першої інстанції.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляції вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195,196,198,200,205,206,254 КАС України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Южноукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням апеляційної інстанції.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: Ю.В.Яковлев

Суддя: О.О.Кравець