Справа № 296/11021/15-а
Суддя: Шалота К. В.
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого - судді Шалоти К.В. ,

за участю секретаря судового засідання Яковенко О.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Чернюк А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов"язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до Корольовського районного суду м. Житомира з адміністративним позовом до Житомирської міської ради, в якому просила визнати протиправною бездіяльність Житомирської міської ради щодо відмови взяття на квартирний облік ОСОБА_3 та зобов'язати Житомирську міську раду виконати вимоги правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень та взяти на квартирний облік ОСОБА_3

Поданий позов обґрунтовувався тим, що позивач ОСОБА_3 разом з матір'ю ОСОБА_1 є інвалідами та проживають в АДРЕСА_1, житловою площею 17,2 кв.м. Посилаючись на положення пп. 7 п. 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов та п. 53 вказаних Правил позивач вказувала на протиправність відмови Житомирською міською радою 24.05.2015 року у постановці її на квартирний облік, оскільки вона має право на поліпшення житла у разі забезпечення житловою площею менше 13,65 кв.м.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 4 листопада 2015 р. в порядку ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України, за згодою представника позивача, допущено заміну неналежного відповідача з Житомирської міської ради на виконавчий комітет Житомирської міської ради.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала повністю, додатково вказувала, що ОСОБА_3 та її матір ОСОБА_1, хоча й проживають в одній квартирі, однак не є членами однієї сім'ї, а тому вказувала на наявність підстав для постановки позивача на квартирний облік у зв'язку з чим просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала та надала усні та письмові пояснення, в яких посилаючись на безпідставність та необґрунтованість пред'явленого позову, просила у його задоволенні відмовити (а.с. 23-24).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 звернулася до в.о. міського голови м.Житомира із заявою від 22.04.2015 р. про постановку її на квартирний облік в міськвиконкомі як особи, яка з 09.10.1986 року проживає в м.Житомирі та є співвласником квартири АДРЕСА_1, житловою площею 17,2 кв.м., на якій проживає дві особи (а.с. 4).

Листом виконкому Житомирської міської ради № 194879 від 21.05.2015 повідомлялося про те, що відсутність підстав для визнання ОСОБА_3 такою, що потребує поліпшення житлових умов за місцем проживання, оскільки позивач разом з матір'ю ОСОБА_1 проживає у однокімнатній квартирі, житловою площею 17,2 кв.м. при розрахунку житлової площі на члена сім'ї - 8,6 кв.м. при показнику менше мінімального розміру 6 кв.м. на кожного члена сім'ї (а.с. 3).

Як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки ПП «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4» №35 від 13.01.2015 р., у квартирі АДРЕСА_1, житловою площею 17,2 кв.м. проживають та прописані 2 чоловіки: власник ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_3 (а.с. 26).

Зазначені обставини також стверджуються Актом обстеження житлових умов заявника від 17.04.2015 року (а.с. 5).

Відповідно до довідки КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради №241 від 08.04.2015 р. за ОСОБА_3 рахується 1/2 ід.ч. вказаної квартири на підставі свідоцтва №57300 про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлового фонду 18.02.2008 р. (а.с.25).

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Відповідно до ст.31 чинного Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК України) громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу PCP, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української PCP. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу PCP і Української PCP), як правило, у вигляді окремої квартири на сім'ю.

Згідно із ст.34 ЖК України потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української PCP і Українською республіканською радою професійних спілок; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв'язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім'ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров'я Української PCP за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок. 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) і будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках. Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених законодавством Союзу PCP і Української PCP. Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ст.39 ЖК України громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов: за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті.

Відповідно до ст. 60 Житлового кодексу Української РСР Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок затверджено Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР та введення їх у дію з 1 січня 1985 року (далі - Правила № 470).

Відповідно до п. 2 Правил № 470 жилі приміщення надаються громадянам, які потребують поліпшення житлових умов, постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім'ю.

Відповідно до п. 13 Правил № 470 на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, якими визнаються громадяни: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок. Цей рівень періодично переглядається вказаними органами; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам. Перелік випадків, коли жилі будинки (жилі приміщення) вважаються такими, що не відповідають санітарним і технічним вимогам, визначається Міністерством житлово-комунального господарства УРСР, Міністерством охорони здоров'я УРСР і Держбудом УРСР; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв'язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім'ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров'я УРСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок. Порядок видачі медичних висновків зазначеним хворим встановлюється Міністерством охорони здоров'я УРСР; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають не менше 5 років за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках; 7) які проживають в одній кімнаті по дві і більше сім'ї, незалежно від родинних відносин, або особи різної статі старші за 9 років, крім подружжя (в тому числі якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати).

Житлове законодавство встановлює мінімальний та максимальний розмір житлової площі у межах якої здійснюється надання житлових приміщень особам, що перебувають на квартирному обліку. Максимальний розмір жилої площі встановлений у статті 47 Житлового кодексу Української РСР та визначається у розмірі 13,65 кв. м. на особу, мінімальний розмір жилої площі визначається на рівні середньої забезпеченості громадян жилою площею в відповідному населеному пункті. Рівень середньої забезпеченості громадян жилою площею в населеному пункті визначається і періодично переглядається обласними, Київською і Севастопольською органами самоврядування з даних статистичної звітності.

Відповідно до статті 48 Житлового кодексу Української РСР жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки.

Відповідно до п. 53 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затвердженою Постановою Ради міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень в Українській РСР» від 11 грудня 1984 р. № 470, жиле приміщення надається громадянам у межах 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті. Жиле приміщення може бути надано з перевищенням указаного вище максимального розміру, якщо воно становить одну кімнату (однокімнатну квартиру), або у випадках, указаних в абзаці першому пункту 52 і абзацах першому та другому пункту 67 цих Правил. Рівень середньої забезпеченості громадян жилою площею в населеному пункті визначається і періодично переглядається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів спільно з радами профспілок виходячи з даних статистичної звітності.

Відповідно до підпункту 2.1. п. 2 постанови №4 виконкому Житомирської обласної Ради народних депутатів і президії обласної ради професійних спілок від 7 січня 1985 року «Про ведення обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в області» такими, що потребують житлових умов, визнаються громадяни, забезпечені жилою площею нижче мінімального розміру 6 кв.м. на кожного члена сім'ї.

Так, виконком Житомирської міської ради у листі-відповіді від 21.05.2015 зазначив, що ОСОБА_3 проживає разом зі своєю матір'ю ОСОБА_1 у однокімнатній квартирі, жилою площею 17,2 кв.м. При розрахунку житлової площі на члена сім'ї складає 8,6 кв.м. при показнику менше мінімального розміру 6 кв.м. на кожного члена сім'ї.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позивач забезпечена жилою площею більше мінімального розміру забезпеченості громадян у Житомирській області на одну особу, а тому відмова виконкому Житомирської міської ради у визнанні ОСОБА_3 такою, що потребує поліпшення житлових умов за місцем проживання та постановці на квартирний облік є правомірною.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання Житомирської міської ради взяти позивача на квартирний облік, суд виходить з наступного.

Відповідно до пп. 2 п. «а» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року № 280/97-ВР, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження щодо обліку громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов.

З аналізу положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР вбачається, що органи місцевого самоврядування питання щодо обліку громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов, віднесених Конституцією України та законами України до їхньої компетенції, вирішують в межах наданих законом повноважень.

Виходячи з цього, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов'язання Житомирської міської ради взяти на квартирний облік ОСОБА_3, оскільки прийняття рішення щодо взяття громадян на квартирний облік за місцем проживання належить до виключних повноважень виконавчих комітетів районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, тоді як згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 суд не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими ст. 2 КАС України.

Крім цього, зазначені вимоги є похідними від основних (про протиправність відмови у взятті на квартирний облік), а тому в силу вищезазначеного задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 8-11, 70, 71, 86, 87, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Корольовський районний суд м. Житомира, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Cуддя К. В. Шалота