Справа № 2а-181/2010
Суддя: Кузіна Ж. В.
Дата ухвалення: 2010-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №2а-181/2010
Провадження № 181
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.02.2010 року суддя Київського районного суду м. Полтави Кузіна Ж.В. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України Київського району м. Полтави про перерахунок пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі , в якому просив визнати протиправною бездільяність відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії, зобов»язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити йому пенсію як інваліду 2 групи захворювання, пов»язаного з виконанням робіт із ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 28.08.2008 року відповідно до ч.4 ст. 54 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» та в подальшому проводити перерахунок пенсії

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він є інвалідом 2 групи в наслідок захворювання, пов»язаного з виконанням робіт із ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Крім того, ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-Х11 ( ОСОБА_2 № 796-Х11) його віднесено до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. 11.08.2009 року звернувся до відповідача з заявою про проведення перерахунку, але йому було відмовлено .

Позивач надав суду заяву про розгляд справи в письмовому провадженні .

Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність та заперечення, в яких позов не визнав, оскільки пенсія позивачу встановлена та виплачується відповідно до умов чинного законодавства , а тому відсутні підстави для задоволення .

В порядку ч. 3 ст. 122 КАС України справа розглядається в письмовому провадженні.

Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до правових позицій, висловлених Європейським Судом з прав людини у рішенні від 08.11.2005 року, що набрало законної сили 08.02.2006 року, у справі Качко проти України, де вказується, що реалізація особою права, що пов»язане з отриманням бюджетних коштів, яка базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлено у залежність від бюджетних асигнувань, та у випадках, коли набуттям чинності певним законом , його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин, застосується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права.

Зі ст. ст. 50, 54 Закону № 796-Х11 випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком зазначається лише за правилами, передбаченими ч.1 ст. 28 Закону України « Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», де зазначено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу, встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Іншого нормативно-правового акту ,який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір немає.

Суд не бере до уваги положення ч.3 ст. 28 вищезазначеного закону, де зазначено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 ч.1 цієї статті , застосовується виключено для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим законом, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та право на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст. ст. 50 та 54 Закону № 796-Х11.

Таким чином, при розрахунку державної та додаткової пенсії, передбачених ст. ст. 50 та 54 Закону № 796-Х11,застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, виходячи з якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Як вбачається з матеріалів справи, розрахунок пенсії позивачу УПФ провело, виходячи з розміру, встановленого Постановою КМУ від 654 від 16.07.2008 року « Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян».

Порядок обчислення пенсій по інвалідності , що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв»язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджено Постановою КМУ від 30.05.1997 року № 523. Ця постанова є чинною, її положення стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсії відповідають змісту ст. ст. 50, 53 Закону № 796-Х11. А в пункті 2 Постанови від 03.01.2002 року № 1 Кабінет Міністрів України встановив розміри сум, з яких проводиться розрахунок пенсій, всупереч положенням зазначених статей закону, при чому ці суми не відповідають розмірам мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч.4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов»язковість яких видана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами , виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд приходить до висновку, що при визначенні розміру пенсії позивачеві застосуванню підлягають ч.1 ст. 50 та ч.4 ст. 54 Закону 796-Х11, а не Постанова КМУ від 03.01.2002 року № 1 № « Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету».

Судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та інвалідом 2 групи захворювання, пов»язаного з виконанням робіт і з ліквідацією наслідків аварії, що підтверджується посвідченням громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи Серія Б № 328441 та довідкою МСЕК № 0205236 .

Відповідно до ч.1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин та також у старості та в інших випадках передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров»я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання та трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі № 796-Х11.

Статтею 49 Закону № 796-Х11 передбачено, що пенсії особам, віднесених до категорії 1,2,3,4 встановлюються у вигляді:

А) державної пенсії;

Б) додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров»ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Законом України від 28.12.2007 року № 107 У1 «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» ст. 54 Закону № 796-Х11 змінено та встановлено, що у всіх випадках розміри пенсії для інвалідів щодо яких встановлено зв»язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими для учасників ліквідації наслідків аварії на чорнобильській АЕС в 1986 році : по 2 групі інвалідності 200 % прожиткового мінімуму, для осіб які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп 2008 зміни внесені Законом України від 28.12.2007 року № 107-6 «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» до статей 50,54,67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» визнано неконституційними.

Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визначені неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, суд приходить до висновку про неможливість застосувати вищенаведений закон до правовідносин, які виникли між сторонами під час звернення позивача до відповідача з заявою про призначення пенсії , оскільки це суперечить ч.1 ст. 58 Конституції України, яка вказує на незворотність дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, крім випадків, коли вони пом»якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції закону України від 06.06.1996 року № 203/1996- ВР у всіх випадках розмір пенсії для інвалідів 2 групи , щодо яких встановлено зв»язок з Чорнобильською катастрофою не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч.1 ст. 50 зазначеного Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 06.06.96р. № 230/96-ВР особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами 2 групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров»ю у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком.

Ч.3 ст. 22 Конституції України встановлено, що прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускає звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Таким чином, право на отримання пенсії в розмірі не менше ніж 8 мінімальних пенсій за віком, передбачених ст. 54 Закону №796-Х11, у позивача з часу звернення позивача до відповідача з заявою про проведення перерахунку, а саме з 11 серпня 2009 року , а реалізація цього права не залежало від розміру доходів отримувача чи наявності фінансування з бюджету, а мала безумовний характер.

Відповідно до ч.3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 05.10.2006 року № 231-У встановлено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсій, визначений відповідно до ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, особам віднесеним до категорій 1,2,3,4 розмір щомісячної компенсації сім»ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового прожиткового мінімуму.

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України « Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначену законом.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність зобов»язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача відповідно до ст.ст. 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» , виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ст.. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» та провести виплату недоплаченої пенсії з дня встановлення інвалідності, а саме з 11 серпня 2009 року .

Позовні вимоги щодо зобовязання відповідача в подальшому при нараховуванні пенсії здійснювати перерахунок у зв»язку зі змінами прожиткового мінімуму та мінімальної пенсії за віком не підлягають задоволенню, оскільки судове рішення повинно бути наслідком чинного правового регулювання та спрямовано на відновлення порушених прав, свобод та інтересів. Виходячи із змісту законодавства, воно не може в майбутньому регулювати суспільні відносини.

Суд вважає за можливе судові витрати віднести на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 8-14, 71, 159, 160-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково .

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України Київського району м. Полтави щодо відмови в перерахунку ОСОБА_1 призначеної пенсії.

Зобов»язати Управління Пенсійного фонду України Київського району м. Полтави здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 50 та ч.4 ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком з урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та з врахуванням 75 % щомісячної додаткової пенсії за віком з 11 серпня 2009 року та провести відповідні виплати.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження в 10-денний термін з дня складення постанови в повному обсязі та подачі апеляції у 20-денний термін після подачі заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий Ж.В.Кузіна