Справа № 2а-4288/10/0970
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2011-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2011 р. Справа № 2a-4288/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Григорука О.Б.

при секретарі Рудій В.О.

за участю: представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ТзОВ "Лост, ЛТД"

до відповідача: Івано-Франківської митниці Державної митної служби України

про визнання протиправним та скасування Рішення № 206000006/2010/001922/1 від 11.11.2010р. та Картки відмови № 206000009/0/00544 від 11.11.2010р.,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Лост, Лтд звернулось в суд з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування картки відмови Івано-Франківської митниці в митному оформленні товарів №206000009/0/00544 від 11.11.2010 року та рішення Івано-Франківської митниці про визначення митної вартості товарів за №206000006/2010/001922/1 від 11.11.2010 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.11.2010 року відповідачем протиправно було прийнято рішення про визначення митної вартості товарів, в порушення чинного законодавства таку вартість визначено за допомогою третього методу, незважаючи на можливість її визначення за іншими методами.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав викладених в позовній заяві. Суду пояснив, що відповідач не погодився з визначеною позивачем митною вартістю товарів (оксиду цинку, щавлевої кислоти, стеарину (стеаринової кислоти), ортофосфорної кислоти), згідно із поданою ВМД № 206000009/2010/006500 від 10.11.2010, та в порушення ст.266 Митного кодексу України визначив їх митну вартість за третім методом, а не за ціною договору, у відповідності до картки відмови в митному оформленні товарів за №206000009/0/00544 від 11.11.2010 року та рішення про визначення митної вартості товарів №206000006/2010/001922/1 від 11.11.2010 року. Вважає, що визначена відповідачем митна вартість товарів не відповідає вимогам Митного кодексу України та Постанови Кабінету Міністрів України №1766 від 20.12.2006, а тому оскаржуване рішення про визначення митної вартості товарів та картка відмови у митному оформленні товарів підлягають скасуванню. Окремо вказав, що відповідачем не надано жодних обґрунтувань неможливості визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), як наслідок, не застосовано в подальшому наступного методу в порядку їх черговості, передбачених статтями 267, 268 Митного кодексу України, та не зазначено підстав для самостійного визначення митної вартості товарів за третім методом.

Представник відповідача позов не визнав з мотивів викладених в письмовому запереченні. Згідно поданого відповідачем письмового заперечення при визначенні митної вартості товарів, імпортованих позивачем, митниця керувалась Митним кодексом України та діяла у відповідності до Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України та подання відомостей для їх підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №1766 від 20.12.2006 року. В обґрунтування прийнятого рішення митний орган в запереченні посилається на наявність у відповідача на момент митного оформлення товару обґрунтованих сумнівів у правильності декларування митної вартості, оскільки задекларована позивачем вартість товару нижча за вартістю від подібних товарів, митне оформлення яких вже проведене, і відомості про вартість яких містяться в Єдиній автоматизованій інформаційній системі Державної митної служби України. Також в запереченні зазначив, що з метою перевірки правильності визначення митної вартості товару у позивача витребувано додаткові документи, які позивач надав не в повному обсязі, а тому, митний орган на підставі наявних у нього відомостей здійснив визначення митної вартості товарів, імпортованих позивачем, за третім методом.

Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши подані докази, судом встановлено наступне.

26.01.2004 року позивачем укладено Угоду (Контракт) за №PLS/004/04 з юридичною особою нерезидентом PCH «Stanchem» (ОСОБА_3), згідно з яким сторони взяли на себе зобовязання по продажу та купівлі товарів, асортимент, кількість, ціна та інші вимоги, які предявляються до товару, вказані в специфікаціях продавця, які є невідємною частиною даного контракту. Пунктом 1.3. угоди визначено строк поставки товарів, який згідно з додатком № 4 до контракту продовжено до 31.12.2010 року.

Позивачем, за вказаним контрактом, придбано у PCH «Stanchem» товар, згідно із специфікацією до контракту без номера від 04.11.2010 року та рахунками-фактурами за №10100196 та №10100197 від 04.11.2010 року на загальну суму 41396,12 доларів США.

10.11.2010 року позивач подав Івано-Франківській митниці ВМД №206000009/2010/006500, а також необхідні відомості для підтвердження заявленої митної вартості та забезпечення можливості її перевірки відповідачем.

Так, на підтвердження заявленої вартості до вантажно-митної декларації за №206000009/2010/006500 від 10.11.2010 відповідачу подано: Угоду (Контракт) №PLS/004/04 від 26.01.2004 з підприємством PCH «Stanchem» (ОСОБА_3) на поставку товарів; специфікацію (без номера) від 04.11.2010 до Угоди №PLS/004/04 від 26.01.2004; рахунок-фактуру №10100196 від 04.11.2010; рахунок-фактуру №10100197 від 04.11.2010 року; договір №Л-11 від 04.10.2010 з фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 на організацію виконання перевезення вантажів; довідку про транспортні витрати за №1470/10 від 08.11.2010 фізичної особи-підприємця ОСОБА_4.

10.11.2010 року митним органом, у відповідності до пункту 11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України та подання відомостей для їх підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №1766 від 20.12.2006 року для підтвердження митної вартості товарів та у звязку із наявністю відомостей в Єдиній автоматизованій інформаційній системі Державної митної служби України про вищу вартість подібних товарів, митне оформлення яких вже проведене, витребувано у митного декларанта позивача додаткові документи, а саме: копію ВМД країни експорту, цінову інформацію від фірми постачальника про вартість закупок, про що зроблено відповідні відмітки в декларації митної вартості.

На виконання вищевказаної вимоги позивачем подано копію прайс-листа фірми постачальника - PCH «Stanchem» (ОСОБА_3).

11.11.2010 року відповідач, на підставі наявних у нього відомостей прийняв картку відмови в митному оформленні товарів за №206000009/0/00544 від 11.11.2010 року та рішення про визначення митної вартості товарів №206000006/2010/001922/1 від 11.11.2010 року.

У відповідності до вимог п.3 ч.3 ст.2 КАСУ у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність та взаємний звязок суд не погоджується з правомірністю прийняття відповідачем оскаржуваної картки відмови та рішення про визначення митної вартості товарів з огляду на нижчевикладене.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.3 Митного кодексу України засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулювання економічних, організаційних, правових, кадрових та соціальних аспектів діяльності митної служби України визначає цей кодекс, положення якого слід застосовувати у спірних правовідносинах, які виникли при переміщенні товару через митний кордон України.

Стаття 259 Митного кодексу України встановлює, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Стаття 260 Митного кодексу України регулює питання визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, згідно частини 1 та 4 якої митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень цього Кодексу. Методи визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та умови їх застосування встановлюються цим Кодексом.

Стаття 266 Митного кодексу України встановлює методи визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну. Частина 2 вказаної статті Митного кодексу України визначає, що основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Стаття 262 Митного кодексу України визначає порядок декларування митної вартості товарів. Згідно з положеннями якої, митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України, шляхом подання декларації митної вартості. Порядок та умови декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 7 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за № 1766 від 20.12.2006 року для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобовязаний подати: зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього; рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу; банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом); пакувальні листи; копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.

Пунктом 2 Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за № 339 від 09.04.2008 року контроль за правильністю визначення митної вартості товарів під час проведення операцій їх митного контролю і митного оформлення покладено на митні органи, при цьому послідовність дій посадових осіб митного органу під час здійснення передбаченого цим пунктом контролю визначається Державною митною службою України.

Згідно з пунктом 3.3 Методичних рекомендацій із застосування окремих положень Митного кодексу України, що стосуються питань визначення митної вартості товарів, які імпортуються на митну територію України, затверджених наказом Державної митної служби України за №74 від 31.01.2007 року, якщо заявлена декларантом митна вартість товару в результаті розрахунків нижча, ніж величина витрат, обчислена посадовою особою митного органу, згідно з пунктом 3.2 цих Рекомендацій, то посадова особа митного органу повідомляє про це декларанта та запитує додаткові документи в підтвердження заявленої декларантом митної вартості, що визначені в пункті 11 постанови Кабінету Міністрів України за №1766 від 20.12.2006 року.

Частиною 4 пункту 11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за № 1766 від 20.12.2006 року передбачено, що для підтвердження заявленої декларантом митної вартості оцінюваних товарів можуть подаватися: договір з третіми особами, що повязаний з договором (контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; рахунки про сплату комісійних, брокерських (посередницьких) послуг, пов'язаних з виконанням умов договору (контракту); відповідна бухгалтерська документація; ліцензійний чи авторський договір (контракт); каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) фірми - виробника товару; калькуляція фірми - виробника товару; копія вантажної митної декларації країни відправлення, а в разі, коли в такій країні товар розміщувався в митному режимі, яким не передбачено сплату податків і відповідно до якого товар перебував під митним контролем, - копія вантажної митної декларації, оформленої в попередній експорту митний режим; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; сертифікат про походження товару; відомості про якісні характеристики товару; інформація зовнішньоторговельних та біржових організацій про вартість товару та/або сировини.

При цьому, слід зазначити, що відповідачем витребувані документи, які не передбачені п. 11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за № 1766 від 20.12.2006 року, зокрема, цінову інформацію від фірми постачальника про вартість закупок.

Відповідно до п.4 Положення про вантажно-митну декларацію, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за N 574 від 09.06.1997р. митний орган відмовляє у прийнятті ВМД для оформлення з таких підстав: декларація подана без повного комплекту документів, необхідних для здійснення митного контролю та оформлення; декларація подана з порушенням вимог Митного кодексу України та цього Положення; наведений у декларації перелік відомостей не відповідає переліку відомостей, визначених Інструкцією про порядок заповнення вантажної митної декларації; електронна ВМД не містить встановлених законодавством обов'язкових реквізитів; ВМД на паперовому носії заповнена з виправленнями, крім змін та доповнень, внесених до декларації у порядку, встановленому Держмитслужбою.

У разі відмови у прийнятті ВМД для оформлення посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови в прийнятті митної декларації в порядку, встановленому Держмитслужбою. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної ВМД надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи митного органу.

Відповідно до п.3 Порядку оформлення й використання картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України затвердженого Наказом Державної митної служби України за N 1227від 12.12.2005р. у картці повинні бути в стислому вигляді зазначені причини відмови з посиланням на норми законодавства України, а також вичерпні роз'яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення чи пропуску цих товарів і транспортних засобів через митний кордон України.

Як вбачається з оскаржуваної Картки причиною відмови стало подання митним органом запиту у ВКМВтаКТ по вартості.

Відповідно до поданого заперечення в подальшому інформація, отримана у відповідь на згаданий запит, і була використана при прийнятті оскаржуваного рішення.

При цьому, письмові докази подані відповідачем в обґрунтування поданого заперечення, а саме витяги з центральної бази даних ДМСУ щодо інформації про вартість аналогічних товарів, не свідчать про правомірність дій відповідача з визначення митної вартості товарів, оскільки, крім помилкового застосування третього методу визначення митної вартості, інформація, вказана у витягах, не могла бути використана при коригуванні митної вартості, як така, що не повністю відповідала вимогам чинного законодавства щодо подібних (аналогічних) товарів.

Так, в наданих суду витягах не зазначено на яких умовах поставки ввозився товар. Як вбачається з наявної в матеріалах справи Угоди №PLS/004/04 від 26.01.2004 з підприємством PCH «Stanchem» (ОСОБА_3) перевезення товарів, які підлягали митному оформленню у спірних правовідносинах, здійснювалося позивачем самостійно, що вплинуло на митну вартість. За інших умов транспортування вказаних у витягах товарів їх вартість повинна бути відмінною від вартості товарів, зазначеної позивачем при митному оформленні.

Також суд приймає до уваги, що в досліджених в судовому засіданні витягах з Цінової бази даних вказані різні виробники, країни походження, коди товару та зазначаються інші розміри, кількість товару, його пакування.

Крім цього, у даних витягах вказано на підставі якого саме методу визначено такий розмір митної вартості товару, зокрема, було застосовано 1 та 6 методи визначення митної вартості товарів. У відповідності до статті 269 Митного кодексу України, при визначенні розміру митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних умовах, що й оцінювані товари. У разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних умовах. При цьому, їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.

Як вбачається з матеріалів справи, при визначенні ціни товарів, що імпортувались позивачем, відповідачем за основу було взято інформацію про митну вартість подібних (аналогічних) товарів згідно з витягами з центральної бази даних ДМСУ, а не ціну договорів щодо подібних (аналогічних) товарів.

В судовому засіданні встановлено, що митним декларантом позивача на вимогу митного органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів не було надано цінову інформацію від фірми постачальника про вартість закупок, яка не входить до переліку документів визначених п. 11 Порядку оформлення й використання картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України затвердженого Наказом Державної митної служби України за N 1227від 12.12.2005р.

За таких обставин суд не погоджується з висновком відповідача про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості товарів (за ціною договору) оскільки позивачем, в обґрунтування митної вартості товарів був наданий вичерпний перелік підтверджуючих та витребуваних документів, а обґрунтоване неподання декларантом цінової інформації від фірми постачальника про вартість закупок зумовлене специфікою торгівельних взаємовідносин та статусом контрагентів по договору і не є підставою для незастосування методу визначення митної вартості товарів (за ціною договору) в розумінні статті 267 Митного кодексу України.

Крім цього, при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем не було дотримано вимог частини 5 статті 266 Митного кодексу України у відповідності до якої кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Частина 1 статті 273 Митного кодексу України передбачає застосування даного методу визначення митної вартості у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 267-272 цього Кодексу.

Судом встановлено, що при визначенні митної вартості товарів, що імпортувались позивачем та при прийнятті картки відмови і оскаржуваного рішення Івано-Франківською митницею без належного обґрунтування відхилено застосування другого методу визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів з посиланням на відсутність у митного органу та декларанта інформації про ідентичні товари.

Однак, суд вважає, що відповідачем рішення про неможливість застосування першого та другого методу прийнято необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Положення частини 3 статті 266 Митного кодексу України передбачають, що якщо митна вартість не може бути визначена за ціною договору, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. Статті 268 Митного кодексу України передбачають визначення митної вартості товару за ціною договору щодо ідентичних товарів. Частина 5 статті 266 Митного кодексу України передбачає, що кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Пункт 3.4. Методичних рекомендацій із застосування окремих положень Митного кодексу України, що стосуються питань визначення митної вартості товарів, які імпортуються на митну територію України, затверджених наказом Державної митної служби України за №74 від 31.01.2007 року передбачає, що якщо декларантом не надано в установлений законодавством термін вищезазначені додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, то митний орган відповідно до статті 265 Митного кодексу України має право зобовязати його визначити митну вартість іншим методом, ніж він використав для її визначення.

Частина 2 статті 268 Митного кодексу України встановлює, що під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як фізичні характеристики; якість та репутація на ринку; країна походження; виробник. Згідно положень частин 3 та 4 вказаної статті Митного кодексу України незначні зовнішні відмінності не можуть бути підставою для відмови у розгляді товарів як ідентичних, якщо в цілому такі товари відповідають вимогам частини другої цієї статті. Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних умовах, що й оцінювані товари.

Судом встановлено, що відповідачем не здійснювалась процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статті 268 Митного кодексу України, як того вимагають положення статті 266 вказаного кодексу, відповідачем не було витребувано відомості про митне оформлення ідентичних товарів, не використано наявні відомості.

Також митницею не застосовано рекомендації пункту 3.4 Методичних рекомендацій із застосування окремих положень Митного кодексу України, що стосуються питань визначення митної вартості товарів, які імпортуються на митну територію України, затверджених наказом Державної митної служби України за №74 від 31.01.2007 року та не зобовязано декларанта позивача визначити митну вартість товару іншим методом, ніж він використав.

В оскаржуваному рішенні про визначення митної вартості імпортованого позивачем товару, а також у поданому запереченні не вказано обґрунтованих підстав, які б перешкоджали визначенню митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних товарів.

При цьому, на переконання суду нездійснення відповідачем (митним органом) належного контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, незастосування ним належного методу обчислення вартості товарів, що імпортуються, є бездіяльністю з боку відповідача, а бездіяльність відповідача щодо належного контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, що імпортуються, відповідно до вимог Митного кодексу України, шляхом послідовного застосування методів визначення митної вартості товарів є протиправною.

На підставі вищевикладеного позовні вимоги є підставними і підлягають до задоволення.

Згідно ч.1 ст.94 КАС України суд присуджує документально підтверджені судові витрати у розмірі 6,80 грн. з Державного бюджету України на користь позивача.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України за №206000009/0/00544 від 11.11.2010 року

Визнати протиправним та скасувати рішення за №206000006/2010/001922/1 від 11.11.2010 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОСТ, Лтд»6 (шість) грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Григорук О.Б.

Постанова складена в повному обсязі 14.02.2011 року.