Справа № 813/3003/15
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року Справа № 876/8014/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання - Волошин М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про скасування постанов,-

в с т а н о в и в :

Позивач- ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача- Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, в якому просив визнати протиправними та скасувати винесені заступником начальника Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції постанови, а саме: постанову від 29 травня 2015 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні №41429042, постанову від 29 травня 2015 року про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні №41429042, постанову від 02 червня 2015 року про відкриття виконавчого провадження №47739121, постанову від 02 червня 2015 року про відкриття виконавчого провадження №47739203.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2015 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано винесену заступником начальника Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Пиць А.А. постанову від 29 травня 2015 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні №41429042. Визнано протиправною та скасовано винесену заступником начальника Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Пиць А.А. постанову від 29 травня 2015 року про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні №41429042. Визнано протиправною та скасовано винесену заступником начальника Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Пиць А.А. постанову від 02 червня 2015 року про відкриття виконавчого провадження №47739121. Визнано протиправною та скасовано винесену заступником начальника Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Пиць А.А. постанову від 02 червня 2015 року про відкриття виконавчого провадження №47739203.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права, неповним з'ясуванням обставин справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи, просить її скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник відповідача (апелянта)- Пиць А.А. в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необгрунтованими. Просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представник позивача- ОСОБА_2 у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 грудня 2013 року Київським районним судом м.Харкова було видано виконавчий лист №2018/32492012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 766 745,31 грн. на примусове виконання рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації «Слобожанська перспектива» від 06 лютого 2012 року.

На підставі вищевказаного виконавчого документа заступником начальника Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Пиць А.А. 14 січня 2014 року було відкрито виконавче провадження №41429042.

Позивачем було добровільно виконано зобов'язання перед стягувачем ПАТ «Мегабанк» і на даний час відсутній борг ОСОБА_1, що стверджується заявою ПАТ «Мегабанк» №69-3483 від 03 квітня 2015 року про повернення виконавчого листа стягувачеві.

Крім того, ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 08 червня 2015 року задоволено заяву ОСОБА_1 та визнано такими, що не підлягають виконанню: виконавчий лист, виданий 27 вересня 2013 року Київським районним судом м.Харкова у справі №2018/3249/12 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором №14/2008 від 11.02.2008 року в розмірі 2 766 745,31грн.; виконавчий лист, виданий 27 вересня 2013 року Київським районним судом м.Харкова у справі №2018/3249/12 про стягнення з ОСОБА_1 витрат за сплату судового збору за видачу виконавчого документу на рішення третейського суду у розмірі 214,60 грн.; виконавчий лист, виданий 27 вересня 2013 року Київським районним судом м.Харкова у справі №2018/3249/12 про стягнення з ОСОБА_1 третейського збору у розмірі 5,00 грн. та витрат на листування третейського суду у розмірі 63,00 грн.

Постановою заступника начальника Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Пиць А.А. від 29 травня 2015 року виконавчий документ у ВП №41429042 з примусового виконання виконавчого листа №2018/3249/2012, виданого 18 грудня 2013 року Київським районним судом м.Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» заборгованості у розмірі 2 766 745,31 грн., із врахуванням заяви ПАТ «Мегабанк», адресованої виконавцю, повернуто стягувану.

Одночасно із винесенням постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві 29 травня 2015 року заступником начальника Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Пиць А.А. винесено: постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП №41429042, в якій вказано, що при проведенні виконавчих дій відповідачем здійснено витрати у розмірі 68,98 грн. на папір, обкладинку виконавчого провадження, принтерне виготовлення документів, конверти, послуги поштового зв'язку, внесення виконавчого провадження до ЄДРВП, заповнення журналу вхідної та вихідної кореспонденції; постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 276 674,53 грн. у виконавчому провадженні ВП №41429042.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що боржник у виконавчому провадженні №41429042 свої зобов'язання перед ПАТ «Мегабанк» виконав добровільно, а тому у відповідача відсутні підстави для винесення постанов про стягнення виконавчого збору та стягнення із позивача витрат на проведення виконавчих дій.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Ст.25 згаданого вище Закону передбачено, що державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно із ст.30 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а по виконанню рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Колегія суддів погоджується з посиланням суду першої інстанції на висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 28 січня 2015 року, які в силу вимог ст.244-2 КАС України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, про те, що сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Відповідно до ст.32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням. Матеріалами справи не підтверджено та відповідачем не доведено факту реалізації будь-яких із вказаних заходів примусового виконання рішень.

Колегія суддів звертає увагу на те, що на час виникнення спірних правовідносин - самостійне погашення позивачем боргу поза межами виконавчого провадження та звернення стягувача до органу виконавчої служби про повернення виконавчого документа - ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» не містила безальтернативної норми про стягнення виконавчого збору незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, а тому покликання апелянта на неї не беруться до уваги.

Також, приписами ч.3 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються. Тобто законом стягнення з боржника виконавчого збору поставлено в залежність від того, чи виконано рішення боржником та надано про це документальне підтвердження державному виконавцю, хоч би і після закінчення строку, встановленого для добровільного виконання рішення, але саме до початку його примусового виконання державним виконавцем.

У відповідності до п.6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

Таким чином, постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору є санкціями майнового характеру за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин судового рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Отже, існують дві підстави закінчення виконавчого провадження, а саме: скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Ч.6 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру та в разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтею 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Як встановлено судом, позивач добровільно виконав судове рішення, що підтверджується висновками Київського районного суду м.Харкова, викладеними в ухвалі від 08 червня 2015 року, в зв'язку із чим виконавчий документ не підлягав до примусового виконання.

Відповідно до ст.41 Закону України «Про виконавче провадження», витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Кошти виконавчого провадження складаються з: коштів виконавчого збору, стягнутого з боржника; авансового внеску стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; стягнутих з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій; інших надходжень, що не суперечать законодавству.

До витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату: перевезення, зберігання і реалізації майна боржника; послуг експертів, суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій; поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; розміщення оголошення в засобах масової інформації; виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень; інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби.

Про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. Зазначена постанова надсилається сторонам не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ними до суду у десятиденний строк.

Разом з тим, у постанові заступника начальника Галицького відділу ДВС Львівського міського управління юстиції про стягнення витрат на проведення виконавчих дій не зазначено, які ж виконавчі дії були проведені щодо примусового виконання виконавчого документа та не надано відповідних підтверджуючих доказів цьому.

Оскільки, як згадувалось вище, боржник у виконавчому провадженні №41429042 свої зобов'язання перед ПАТ «Мегабанк» виконав добровільно ще поза виконавчим провадженням, тому відсутні підстави у відповідача для винесення постанов про стягнення виконавчого збору та стягнення із позивача витрат на проведення виконавчих дій.

Із матеріалів справи вбачається, що 02 червня 2015 року заступником начальника Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Пиць А.А. відкрито виконавче провадження №47739203 на підставі винесеної останнім постанови від 29 травня 2015 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій №41429042 та виконавче провадження №47739121 на підставі постанови від 29 травня 2015 року про стягнення виконавчого збору №41429042.

Враховуючи ту обставину, що колегія суддів погодилась з висновками суду першої інстанції щодо протиправності постанов про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та виконавчого збору від 29 травня 2015 року, а тому підлягають визнанню протиправними і скасуванню також похідні від них постанови від 02 червня 2015 року.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повно важення надано; обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Положення ст.9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів прийшла до переконання про те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2015 року у справі № 813/3003/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик

Повний текст ухвали виготовлено 16 листопада 2015 року.