Справа № 813/2313/15
Суддя: Гулид Роман Методійович
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 р. Справа № 876/6625/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Гулида Р.М.,

суддів - Кузьмича С.М., Улицького В.З.,

при секретарі судового засідання - Керод Х.І.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Сидор О.Б..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2015 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу,-

в с т а н о в и л а:

29.04.2015 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ГУ МВС України у Львівській області, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ №461о/с від 15.10.2014року.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2015 року, клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду задоволено. Позовну заяву ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу - залишено без розгляду.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку та просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 99 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи КАС України та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

При цьому слід зазначити, що ОСОБА_3 звільнено з органів внутрішніх справ 15.10.2014 року, а позовна заява останнім подана 29.04.2015 року (а.с.13). Таким чином, виходячи з вимог ст. 99 КАС України, апелянтом було пропущено строк звернення з адміністративним позовом до адміністративного суду, встановлений КАС України.

З аналізу ст. 102 КАС України вбачається, що необхідною умовою для поновлення строку на звернення до суду є перш за все клопотання особи, яка бере участь у справі та наведення нею поважних причин пропуску строку. Поновлення ж пропущеного процесуального строку належить обґрунтувати поважністю причин. Тобто, довести існування об'єктивних обставини, що перешкоджали ОСОБА_3 у встановлений процесуальний строк звернутись до адміністративного суду і при цьому не залежали від його волі, та навести відповідні докази.

Одночасно, апелянтом клопотання про поновлення строку на оскарження не заявлялось та таке не обґрунтовувалось поважністю об'єктивних причин, які не залежали від його волі та не наведено доказів. Зокрема не зазначено таких об'єктивних та поважних причин, які б не залежали від волі ОСОБА_3 та перешкоджали останньому відповідно до вимог чинного законодавства вчасно звернутись до суду.

Слід зазначити, що самим апелянтом у позовній заяві повідомляється про те, що 30 січня 2015 року він був ознайомлений з наказом ГУМВС України від 15.10.2014 року №461 о/с та цього ж дня отримав трудову книжку. Одночасно в матеріалах особової справи ОСОБА_3 є розписка апелянта на копії витягу з наказу №461 о/су відповідності до якої, останній витяг з наказу отримав. Також у матеріалах справи наявна розписка про те, що апелянтом отримано трудову книжку. Крім того, після видачі наказу від 15.10.2014 №461о/с з апелянтом проведено повний розрахунок та припинено йому виплату грошового забезпечення, відповідно ОСОБА_3 не міг не знати про своє звільнення.

Підтвердженням того, що апелянт знав про звільнення ще в 2014 році є й те, що ОСОБА_3 звернувся з завою 31.01.2015 року до ГУМВС України в якій просив видати йому трудову книжку, яку не міг отримати з поважних причин при звільненні.

З наказом ГУМВС від №2073 апелянт ознайомився 13.10.2014 року. Одночасно, згідно ст.18 Дисциплінарного статуту, такі дисциплінарне стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, вважається виконаним після видання наказу по особовому складу. Наказом ГУМВС України від 15.10.2014 року №461 о/с ОСОБА_3 звільнено з органів внутрішніх справ за п.64 «є», за порушення дисципліни.

Підтвердженням того, що апелянт знав про звільнення ще в 2014 році є те, що ОСОБА_3 29.10.2014 року звернувся з адміністративним позовом до Львівського окружного адміністративного суду з проханням зобов'язати ГУМВС України у Львівській області поновити ОСОБА_3 в ОРС на посаді першого заступника начальника відділу - начальника СВ Червоноградського МВ ГУМВС України у Львівській області. За наслідками розгляду справи у задоволенні позову постановою Львівського окружного адміністративного суду від 06.05.2015 року відмовлено повністю. Твердження апелянта про те, що вищезазначена постанова суду не набрала законної сили, спростовується рішенням Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2015 року, яким постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06.05.2015 року у справі № 813/7435/14, - залишено без змін.

Підставою звернення до суду стало звільнення апелянта з органів внутрішніх справ, яке відбулось 15.10.2015 року відповідно до наказу №461о/с, а відповідно до поданого 29.04.2015 року адміністративного позову ОСОБА_3 просить суд визнати наказ ГУМВС України у Львівській області від 15.10.2014 року №461о/с протиправним і скасувати його.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що встановлені законодавцем строки не є абсолютними, однак такі встановлено для чіткого дотримання таких. Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, справа «Стаббігс та інші проти Великобританії» рішення від 22.10.1996 року, «Девеер проти Бельгії» рішення від 27.02.1980 року).

При цьому, згідно практики та Ухвал Вищого адміністративного суду України, не передбачено можливості зупинення чи переривання строків звернення з позовом до адміністративного суду.

Слід зазначити, що постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ», визначено, при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовуються строки звернення до суду, встановлені спеціальними законами. У разі, коли ці закони зазначені питання не врегульовують (як в даному випадку), то з врахуванням необхідності субсидіарного застосування законів про працю суди повинні виходити із строків звернення до суду, визначених частиною першою ст.233 Кодексу законів про працю України. Тому, громадянин може звернутись із заявою про вирішення спору в тримісячний строк із дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права, а у справах про звільнення з публічної служби - у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі і трудової книжки.

З матеріалів справи видно, що апелянту вручено витяг з наказу про звільнення та трудову книжку щонайпізніше 19.02.2015 року, про що свідчить власноручна розписка останнього (а.с. 32).

Відповідно до вимог ст.100 КАС України, адміністративний позов поданий після закінчення строків, встановлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що виноситься ухвала.

З врахуванням наведених обставин, колегія суддів прийшла до неспростовного переконання про те, що фактично були відсутні підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, а тому позов судом першої інстанції правомірно залишено без розгляду.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 199 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2015 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №813/2313/15 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Р.М. Гулид

Судді: С.М. Кузьмич

В.З. Улицький

Повний текст ухвали виготовлено 16.11.2015 року