Справа № 808/8555/13-а
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2015 року м. Київ К/800/36916/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Вербицької О.В., Олендера І.Я.,

при секретарі: Бруй О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Вільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управляння Міндоходів у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2013 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2014 року

у справі №808/8555/13-а

за позовом Публічного акціонерного товариства «Дружба» (надалі - ПАТ «Дружба»)

до Вільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькі області (надалі - Вільнянська ОДПІ ГУ Міндоходів у Запорізькі області)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

Позивач звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом, в якому поставлено питання про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Вільнянської ОДПІ ГУ Міндоходів у Запорізькі області №00 від 21.10.2013р.та № від 21.10.2013р.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 09.12.2013р., залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2014р., позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся із касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування судами норм матеріального права, ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції, ухвали суду апеляційної інстанції та прийняття у справі нового рішення, яким відмовити в позові.

В письмових запереченнях на касаційну скаргу ПАТ «Дружба» зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставинам справи судами надано правильно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими. Отже, позивач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, контролюючим органом проведено позапланову виїзну перевірку ПАТ «Дружба» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010р. по 30.06.2013р., за результатами якої складено акт №173/22/00849014 від 19.09.2013р.

За результатами проведеної перевірки та на підставі названого акту, 21.03.2013р. відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 2676335,00грн., в т.ч. 1098016,00грн. за основним платежем та 1578319,00грн. за штрафними (фінансовими) санкціями); №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачені податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати на загальну суму 711,19грн., в т.ч. 160,95грн. за основним платежем та 550,24грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якими погодилась колегія апеляційного суду, цілком правильно та обґрунтовано виходив з наступного.

Згідно з п.209.1 ст.209 Податкового кодексу України резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Відповідно до п.209.2 ст. 209 Податкового кодексу України, згідно із спеціальним режимом оподаткування сума ПДВ, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів (послуг), не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається у розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Згідно з п.209.6 ст.209 Податкового кодексу України, сільськогосподарським товаровиробником вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Згідно з пп.209.15.2 п.209.15 ст.209 Податкового кодексу України діяльність у сфері сільського господарства: а) виробництво продукції рослинництва, а саме рослинних культур, а також вирощування фруктів та овочів, квітів та декоративних рослин (у відкритих або закритих ґрунтах), грибів, насіння, прянощів, саджанців та водоростей, а також їх обробка, переробка та/або консервація; б) виробництво продукції тваринництва, а саме свійських сільськогосподарських тварин, птахівництва, кролівництва, бджільництва, а також розведення шовкопрядів, змій та інших плазунів або слимаків та інших наземних ссавців, безхребетних та комах, а також їх обробка, переробка та/або консервація; в) надання послуг іншим сільгосптоваровиробникам (юридичним особам) та/або фізичним особам з використанням сільськогосподарської техніки, крім надання її у фінансову оренду (лізинг).

Сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у товарних групах 1-24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТ ЗЕД, та послуги, які отримані в результаті здійснення діяльності, на яку відповідно до пункту 209.17 цієї статті поширюється дія спеціального режиму оподаткування у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовляються), а послуги надаються, безпосередньо платником податку - суб'єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів/послуг у інших осіб), які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником (п.209.7 ст.209 Податкового кодексу України ).

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що основною умовою застосування платником спеціального режиму в порядку ст.209 Податкового кодексу України є здійснення таким платником діяльності з безпосереднього виробництва сільськогосподарської продукції у відповідних обсягах, надання сільськогосподарських послуг.

При цьому, п.209.6 ст.209 Податкового кодексу України не ставить право платника на застосування спеціального режиму оподаткування в залежність від дотримання ним вимог цивільного та земельного законодавства.

Будь-яке право користування земельною ділянкою, на якій розташовані сільськогосподарські угіддя, безвідносно до підстав виникнення такого права, є належним для підтвердження частки сільськогосподарського товаровиробництва для цілей застосування спеціального режиму оподаткування.

Крім того, податкове законодавство не вимагає державної реєстрації договору оренди земельної ділянки (паю) як обов'язкової ознаки для кваліфікації відповідної ділянки як такої, що знаходиться у користуванні сільськогосподарського товаровиробника.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач є суб'єктом спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість та платником фіксованого сільськогосподарського податку у 2010-2013 р.р., відповідно до свідоцтв про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб'єкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість №200004212, №200085041, №200086846 та довідок Вільнянської ОДПІ №408/10/15-022 від 12.02.2010р., №498/10/15-022 від 08.02.2011р., №883/10/15-022 від 15.03.2012р., №812/10/15-02 від 01.03.2013р.

Факт користування земельними ділянками для здійснення виробництва сільськогосподарської продукції ПАТ «Дружба» підтверджується довідками Люцернянської сільскої ради Вільнянського району Запорізької області №05 від 18.01.2010р., №12 від 13.01.2011р., №01-10/53 від 20.01.2012р., №01-24/103 від 01.02.2013р.

Під час проведення перевірки, податковим органом не встановлено фактів придбання ПАТ «Дружба» сільськогосподарської продукції у інших юридичних або фізичних осіб.

Таким чином, у контролюючого органу відсутні підстави для застосування будь-яких негативних наслідків до осіб, що застосовують спеціальний режим оподаткування податком на додану вартість сільськогосподарської діяльності, у разі недотримання останніми норм земельного законодавства щодо реєстрації договорів оренди земельних ділянок, якщо при цьому дотримано вимоги податкового законодавства. Виробництво сільськогосподарської продукції платником фіксованого сільськогосподарського податку на будь-яких використовуваних ним земельних ділянках, у тому числі орендованих, незалежно від стану державної реєстрації відповідних орендних договорів, не може оподатковуватися за іншими правилами, ніж у режимі фіксованого сільськогосподарського податку.

Судом попередніх інстанцій також встановлено, що в акті перевірки та додатку до акту перевірки №4., відсутні посилання на первинні документи, на підставі яких було встановлено безпідставність надання податкової соціальної пільги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 До того ж, відповідно до наказу №57 від 05.09.2011р., на підприємстві позивача працює ОСОБА_1, тоді як зазначена в акті перевірки особа ОСОБА_1 на підприємстві відсутня.

Крім того, під час проведення перевірки, податковий орган дійшов висновку щодо розбіжності даних податкових розрахунків ф.№1ДФ та сум фактично перерахованого податку. Так, відповідно до податкового розрахунку (ф.1ДФ), за перевіряємий період задекларовано суму перерахованого податку в розмірі 1030810,71грн., за даними картки особового рахунку по податку з доходів фізичних осіб ПАТ «Дружба» (ф. 15) сума перерахованого податку склала 1044930,86грн., що призвело до порушенням ст. 9 Закону України «Про державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів», п.19.2 ст.19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від та ст.51, п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України.

Між тим, Закон України «Про державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів» «Про податок з доходів фізичних осіб» втратили чинність 01.01.2011р.

Розбіжність даних податкових розрахунків форми №1ДФ та сум фактично перерахованого податку виникає внаслідок того, що до податкового розрахунку форми №1ДФ за квартал включається заробітна плата, яка нараховується в поточному місяці, а виплачується в наступному місяці. Таким чином, до податкового розрахунку форми №1ДФ за I квартал включається заробітна плата за березень, яка нарахована у березні та виплачена у квітні (у ІІ кварталі).

Судами також встановлено, відповідно до податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за І-ІІ квартали 2013 року, позивачем було нараховано та виплачено доход ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_3 у розмірі 249,00грн. і 329,00грн., 3105 ,00грн. - відповідно.

Відповідно до п. 51.1 ст. 51 Податкового кодексу України, податковий агент зобов'язаний подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум нарахованого та утриманого з них податку органу державної податкової служби за місцем свого обліку.

Приписами п.176.1, п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України передбачено, що платники податку зобов'язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку; подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов'язковим.

Особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до органу державної податкової служби за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Зазначеними нормами визначено відповідальність податкового агента саме за строки подання податкового розрахунку та своєчасність і повноту нарахування, утримання та сплату до бюджету податку з доходу, а не відповідальність за подання податкової звітності (форми №1ДФ) з недостовірними даними та помилками.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого не погодились з висновком податкового органу, викладеного в акті перевірки, про включення до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ), недостовірних відомостей про суми виплаченого доходу фізичним особам.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов'язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Відповідно до п.114.1 ст.114 Податкового кодексу України, граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов'язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Згідно з п.203.1, ст.203 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до квитанцій про отримання податкових декларацій в електронному вигляді, позивачем було подано податкові декларації з ПДВ до податкового органу раніше ніж гранична дата їх подання, а саме: за липень 2010р. звіт доставлено до районного рівня ДПА України 18.08.2010р., реєстраційний номер ; за серпень 2010р. звіт доставлено до районного рівня ДПА України 17.09.2010р., реєстраційний номер ; за вересень 2010р. звіт доставлено до районного рівня ДПА України 18.10.2010р., реєстраційний номер , тоді як зобов'язання згідно спірного податкове повідомлення-рішення нараховано 21.10.2013р.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що контролюючим органом неправомірно збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 463603,00грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції на загальну суму 579503,75грн. згідно спірного податкового повідомлення-рішення за звітні податкові періоди липень, серпень, вересень 2010р., по яким минув строк позовної давності.

Відповідно до п. 116.1 ст. 116 Податкового кодексу України, у разі застосування контролюючими органами до платника податків штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, такому платнику податків надсилаються (вручаються) податкові повідомлення - рішення.

За одне податкове правопорушення контролюючий орган може застосувати тільки один вид штрафної (фінансової) санкції (штрафу), передбаченої цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно з додатком №1, при розрахунку штрафних (фінансових) санкцій з ПДВ ПАТ «Дружба» застосовано два види штрафної (фінансової) санкції, а саме: штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 25%, з посиланням на п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України; штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 100%, з посиланням на п.123.2 ст.123 Податкового кодексу України.

Відповідно до абз.1 п.123.1, п.123.2 ст.123 Податкового кодексу України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Використання платником податків (посадовими особами платника податків) сум, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання (застосування) податкової пільги, не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із законом з питань відповідного податку, збору (обов'язкового платежу) додатково до штрафів, передбачених пунктом 123.1 цієї статті тягне за собою стягнення до бюджету суми податків, зборів (обов'язкових платежів), що підлягали нарахуванню без застосування податкової пільги. Сплата штрафу не звільняє таких осіб від відповідальності за умисне ухилення від оподаткування.

Отже, є вірним висновок судів попередніх інстанцій, що відповідач неправомірно застосував штрафні (фінансові) санкції до позивача в розмірі 100% з посиланням на п.123.2 ст.123 Податкового кодексу України, з одночасним збільшенням основного платежу грошового зобов'язання з податку на додану вартість в такому ж розмірі, тоді як стягнення штрафу в розмірі 100% вимогами ст.123 Податкового кодексу України не передбачено.

Крім того, акт перевірки не містить висновків про використання ПАТ «Дружба» сплачених до бюджету сум внаслідок отримання податкової пільги не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання.

Отже, оцінюючі зібрані по справі докази, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо задоволення позовних вимог та скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

Доводи касаційної скарги не спростовують зазначених висновків суду.

За таких обставин, судами першої та апеляційної інстанцій, виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі не вбачається.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Вільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2013 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий: ___________________ Н.Є. Маринчак

Судді: ___________________ О.В. Вербицька

___________________ І.Я. Олендер