Справа № 820/6870/15
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

03 листопада 2015 р. № 820/6870/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Чудних С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Хмелівської Н.М.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Полежаки О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області про визнання незаконними дій та скасування вимоги про сплату боргу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд визнати незаконними дії Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області по проведенню перевірки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, а саме складений акт від 27.02.2015 року №268/20-23-17-02-07/НОМЕР_1 та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02.03.2015 року, та скасувати їх.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку ОСОБА_3, за результатами якої складено акт від 27.02.2015 року №268/20-23-17-02-07/НОМЕР_1. На підставі акту перевірки контролюючим органом винесено вимогу про сплату боргу з єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 70202,67 грн. Позивач не погоджується із діями відповідача по проведенню перевірки та складання за її наслідками рішень, оскільки у Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області відсутні підстави для її проведення, а тому відповідно і прийняття рішень за її наслідками.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, зазначивши, що позивач своєчасно та у відповідності до вимог чинного законодавства повідомлений про проведення перевірки. Під час проведення перевірки первинних документів ОСОБА_3 перевіряючим не надано, тому Харківською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Харківській області в ході перевірки використані лише податкові декларації про майновий стан та доходи за 2012, 2013, 2014 роки та відомості отримані з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб. Враховуючи, що контролюючим органом дотримано вимог чинного законодавства під час проведення перевірки та винесення спірної вимоги, відповідач просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Так, із адміністративного позову вбачається, що позивач оскаржує дії Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області по проведенню перевірки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, та просить скасувати акт від 27.02.2015 року №268/20-23-17-02-07/НОМЕР_1 та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02.03.2015 року.

Поряд із тим, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.11.2015 року закрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області в частині скасування акту Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області від 27.02.2015 року №268/20-23-17-02-07/НОМЕР_1.

Таким чином, предметом розгляду даної справи є дії Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області по проведенню перевірки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, складанню акту перевірки та винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 02.03.2015 року.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що дії відповідача по проведенню перевірки та складання акту та вимоги є протиправними, оскільки він втратив документи, а відповідно до ст.44 Податкового кодексу України, у зв'язку з втратою документів відповідач повинен був перенести перевірку до відновлення документів, чого не зроблено відповідачем.

Проте, суд не погоджується з такою позицією позивача виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 вказаного Кодексу, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Відповідно до пункту 77.1 статті 77 Податкового кодексу України, документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

Пунктом 77.3 Податкового кодексу України передбачено, що проведення документальної планової перевірки за окремими видами зобов'язань перед бюджетами, крім правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку з доходів фізичних осіб та зобов'язань за бюджетними позиками і кредитами, що гарантовані бюджетними коштами забороняється.

Згідно пункту 77.4 статті 77 Податкового кодексу України, про проведення документальної планової перевірки керівником органу державної податкової служби приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Пунктом 77.6 статті 77 Податкового кодексу України передбачено, що допуск посадових осіб органів податкової служби до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Із матеріалів справи вбачається, що 28.01.2015 року Харківською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Харківській області прийнято наказ №88 про проведення документальної планової виїзної перевірки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, який направлено та вручено позивачу разом із повідомленням №624 (а.с. 75-76).

Судом встановлено, що відповідачем на підставі наказу №88 від 28.01.2015 року та направлення на перевірку №154, проведена документальна планова виїзна перевірка Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 щодо повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензії та ввозу на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, за результатами якої складено акт №268/20-23-17-02-07/НОМЕР_1 від 27.02.2015 року (а.с. 66-74) .

Як вбачається з акту №268/20-23-17-02-07/НОМЕР_1 від 27.02.2015 року перевірка проводилась у період з 10.02.2015 року тривалістю 10 робочих днів.

16.02.2015 року контролюючим органом направлено ОСОБА_3 лист, яким повідомлено позивача про те, що з дати початку перевірки платником не надано жодних первинних документів, у зв'язку із чим зобов'язали надати позивача до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області первинні документи пов'язані з фінансово-господарською діяльністю за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року та повідомлено, що відповідно до п. 44.5 ст. 44 Податкового кодексу України у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 статті Податкового кодексу, платник податків зобов'язаний у п'ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити орган державної податкової служби за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та митний орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації. Платник податків зобов'язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до органу державної податкової служби, митного органу.

Проте, доказів того, що позивач відповідно до вимог ст.44 Податкового кодексу України повідомив податковий орган про втрату, пошкодження або дострокове знищення документів, до суду не надано.

Посилання представника позивача в судовому засіданні на лист від 09.02.2015р. №1 (а.с.22) є безпідставним, оскільки не містить доказів отримання цього листа податковим органом, або докази направлення його до відповідача засобами поштового зв'язку.

Таким чином, у відповідача були відсутні правові підстави для перенесення такої перевірки відповідно до ст.44 Податкового кодексу України до відновлення позивачем документів.

Отже, відповідач під час проведення перевірки, складання акту перевірки діяв в межах чинного законодавства України.

Щодо позовної вимоги про скасування вимоги від 02.03.2015р., слід зазначити, що в обґрунтування її позивач посилається на незаконність проведення дій відповідача з приводу перевірки, а тому і вимога є незаконною та підлягає скасуванню.

Проте, як встановлено вище, дії з проведення перевірки та складання акту перевірки вчинені відповідачем в порядку, спосіб та межах наділених повноважень.

Крім того, відповідно до п.п.19-1.1.2 п.19-1.1 ст.19-1 Податкового кодексу України, контролюючі органи контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів

Згідно з п.п.20.1.19, п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб'єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI.

Відповідно до п. 2 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", платниками єдиного внеску фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Таким чином, станом на час перевірки ОСОБА_3 є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум доходу, на які нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7%, встановлено, нарахування проведено не вірно, згідно з вимогами чинного законодавства.

Відповідно до п.4.ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у проваджені ними діяльності

Відповідно до п. 2 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Розмір єдиного внеску для фізичних осіб - підприємців (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), а також для осіб, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями, єдиний внесок встановлюється у розмірі 34,7 відсотка суми доходу, отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід.

У відповідності з частиною третьою ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Згідно з частиною четвертою ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" при нарахуванні єдиного внеску база нарахування єдиного внеску не зменшується на суму відрахувань податків, інших обов'язкових платежів, що відповідно до закону сплачуються із зазначених сум, та на суми утримань, що здійснюються відповідно до закону або за договорами позики, придбання товарів та виплат на інші цілі за дорученням отримувача.

Єдиний внесок нараховується на базу нарахування єдиного внеску незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати (частина п'ята ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування").

Перевіркою встановлено та не спростовується позивачем, що ОСОБА_3 у 2012 та 2013 роках взагалі не подавав звітність про нарахування єдиного внеску до контролюючого органу, а у 2014 році не вірно розрахував суму єдиного внеску, яка підлягає сплаті до бюджету.

Враховуючи викладене та те, що позивачем ані до перевірки, ані до суду не надано первинну документацію, пов'язану з обчисленням та сплатою податків і зборів за перевіряємий період, суд дійшов висновку, що контролюючим органом правомірно нараховано грошове зобов'язання з єдиного внеску та винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02.03.2015 року.

Крім того, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що ним не здійснювалась фінансово-господарська діяльність за період з 2012 року по теперішній час, оскільки, самим позивачем не заперечувався факт того, що він виписав доручення на здійснення фінансово-господарської діяльності на ім'я ОСОБА_4 та передав йому копії реєстраційних документів та печатку.

За таких обставин, враховуючи, що відповідачем правомірно та у відповідності до чинного законодавства проведено перевірку позивача, доведено правомірність формування та направлення спірної вимоги, у зв'язку з чим, позовні вимоги є незаконними та необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання чи зменшені податкові вигоди, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_3 є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Суд звертає увагу, що позивач звернувся до суду із позовними вимогами немайнового та майнового характеру, а саме: позовні вимоги про скасування вимоги про сплату боргу від 02.03.2015 року є майновими, а визнання незаконними дії Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області по проведенню перевірки та складанню акту перевірки - немайновими.

Однак, позивачем разом з позовною заявою надано квитанцію про сплату судового збору за подання адміністративного позову немайнового характеру, проте, не надано квитанцію про сплату судового збору за позовні вимоги майнового характеру, що є порушенням пп.1 п. 3 ч.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

Враховуючи викладене, враховуючи положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, практику Європейського суду та клопотання позивача щодо вирішення питання про стягнення судових витрат за подання адміністративного позову майнового характеру при вирішенні справи по суті, суд приходить до висновку про стягнення з позивача на користь державного бюджету України недоплачений судовий збір у розмірі 182 грн 70 коп.

Керуючись ст.ст. 94, 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України Харківський окружний адміністративний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області про визнання незаконними дій та скасування вимоги про сплату боргу - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_3 (62481, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь державного бюджету України (одержувач-УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова, код ОКПО 37999628, банк ГУДКСУ в Харківській області, МФО 851011, рахунок 4011) судовий збір у розмірі 182 (сто вісімдесят дві) грн 70 коп.

Постанова може бути оскаржена в Харківський апеляційний адміністративний суд через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено 09.11.2015р.

Суддя С.О. Чудних