Справа № 2а-0870/9038/11
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року м. Київ К/800/44563/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула в письмовому провадженні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Запорізькому районі Запорізької області Державної податкової служби на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 24.11.2011 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2012 у справі №2а-0870/9038/11 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бліц» до Державної податкової інспекції у Запорізькому районі Запорізької області Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 24.11.2011, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2012, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бліц» до Державної податкової інспекції у Запорізькому районі Запорізької області Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення від 25.05.2011 №.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Державна податкова інспекція у Запорізькому районі Запорізької області Державної податкової служби 29.08.2013 звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 15.10.2013 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 24.11.2011 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2012 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування своїх вимог Державна податкова інспекція у Запорізькому районі Запорізької області Державної податкової служби посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема, підпункту 7.2.3 пункту 7.2, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», статей 203, 215, 228 Цивільного кодексу України, статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що Державною податковою інспекцією у Запорізькому районі Запорізької області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Бліц» з питань дотримання вимог податкового законодавства та достовірності відображення показників в податкових деклараціях з податку на додану вартість, поданих за листопад 2010 року та грудень 2010 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог статей 203, 215, 228, 662, 665, 656 Цивільного кодексу України, підпункту 7.2.3 пункту 7.2, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», внаслідок чого занижено податок на додану вартість на суму 328593,00грн.

За висновками відповідача правочини, укладені позивачем з Товариством з обмеженою відповідальністю «Вектра-Дон», Товариством з обмеженою відповідальністю «Віста Альянс», Приватним підприємством «Сіон Буд», Товариством з обмеженою відповідальністю «Квінт-Центр», Товариством з обмеженою відповідальністю «Транслар ЛТД» є нікчемними, оскільки за наслідками перевірок зазначених підприємств встановлено відсутність у них трудових ресурсів, складських приміщень, виробничих потужностей для здійснення будь-якого виду діяльності.

За результатами перевірки Державною податковою інспекцією у Запорізькому районі Запорізької області складено акт від 06.05.2011 №24/2311/25487523 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 25.05.2011 №, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 410741,25грн., в тому числі за основним платежем - 328593,00грн., штрафна санкція - 82148,25грн.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 зазначеного Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) із метою їх використання в господарській діяльності та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Необхідними умовами для визнання угоди нікчемною в силу вимог статті 228 Цивільного кодексу України є її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних протиправних наслідків.

При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Проте, існування відповідних обставин у даній справі податковим органом не доведено.

Разом з тим, реальність спірних господарських операцій позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «Вектра-Дон», Товариством з обмеженою відповідальністю «Віста Альянс», Приватним підприємством «Сіон Буд», Товариством з обмеженою відповідальністю «Квінт-Центр», Товариством з обмеженою відповідальністю «Транслар ЛТД» підтверджується матеріалами справи, зокрема, наданими позивачем договорами; податковими накладними; видатковими накладними; накладними на зберігання; актом здачі-приймання виконаних робіт; платіжними дорученнями.

Придбаний у Товариства з обмеженою відповідальністю «Вектра-Дон», Приватного підприємства «Сіон Буд», Товариства з обмеженою відповідальністю «Квінт-Центр» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Транслар ЛТД» товар (соняшник, пшениця, комбайн) оприбуткований позивачем та використаний за його призначенням для оптової торгівлі зерном та випущення зернових та технічних культур.

Роботи з асфальтування, придбані позивачем у Товариства з обмеженою відповідальністю «Віста Альянс», були проведені на складах для зберігання зернових культур з метою здійснення підприємством господарської діяльності з оптової торгівлі зерном та випущення зернових та технічних культур.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов'язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань.

А відтак, за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Таким чином, слід погодитися з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що позивач підтвердив факт реальності господарських операцій з контрагентами.

Враховуючи викладене, за встановлених судами обставин, висновки суду першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог є правильними.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 222, 223, 224, 230, 231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Запорізькому районі Запорізької області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 24.11.2011 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2012 у справі №2а-0870/9038/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв