Справа № 22-а-620/11
Суддя: Голуб С. А.
Дата ухвалення: 2011-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2011 року м. Київ

Колегія судців судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судці: Поліщука М.А.

суддів: Малорода О.І., Голуб С.А.

розглянувши у в порядку письмового провадження в приміщенні апеляційного суду Київської області адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації на рішення Миронівського районного суду Київської області від 4 серпня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Миронівської районної державної адміністрації про стягнення недоотриманих сум щорічної одноразової допомоги па оздоровлення,

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до Миронівського районного суду Київської області з позовом про стягнення недоотриманих сум одноразової допомоги на оздоровлення за 2007, 2008 та 2009 роки. Свої вимоги мотивував тим, що відповідач в порушення вимог статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачує компенсацію за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, що є ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС та має II групу інвалідності, що не співвідноситься з мінімальною заробітною платою, внаслідок чого за 2007, 2008 та

2009 роки утворилась заборгованість у відповідному розмірі 8050 грн., яку і просив стягнути.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 4 серпня

2010 року позов задоволено. Визнано дії Управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області в частині відмови у перерахунку виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на оздоровлення за 2007-2009 рік в розмірі пяти мінімальних заробітних плат неправомірними. Зобовязано Управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 недоотриману суму одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2007-2009 роки з урахуванням виплачених в ці терміни сум..

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Миронівської районної державної адміністрації Київської області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального права, неповно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи,

обставинам справи, що призвело до неправильного її вирішення, та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши судцю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії, що підтверджується копією посвідчення № 432493 (а.с. 1) та йому встановлена II група інвалідності (а.с.7).

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" учасникам аварії на Чорнобильській АЕС І категорії має виплачуватись щорічна допомога на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Судом першої інстанції було встановлено, що щорічну одноразову допомогу на оздоровлення позивач отримав в розмірі 120 грн.. Виплата проведена за 2007 рік - 15.08.2007 року, за 2008 рік - 22.10.2008 рік та 20.11.2008 рік та 20.11.2008 року, за 2009 рік - 11.12.2009 рік.

ОСОБА_1 оспорюючи дії відповідача вважав, що він отримував державну допомогу значно нижчу, ніж це передбачено ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у звязку з чим звернулася до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку про порушення відповідачем норм ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів вважає зазначений висновок суду першої інстанції законним та обгрунтованим.

Статтею 19 ч.2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та Законами України (ст. 113 Конституції У країни).

При винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, правомірно прийшов до висновку, що постанова КМ України № 562 від 12.07.2005 року "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суперечить ст. 48 Закону України "Про статте і соціальним захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та ч. 2 ст. 19 Конституції У країни, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, іх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції України та Законами України, оскільки істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Також суд першої інстанції правильно не взяв до уваги посилання представника відповідача на ст. 62 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою встановлено, що розяснення порядку застосування цього Закон) проводиться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обовязковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади, всіма субєктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності.

Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розмір мінімальної пенсії за віком, розмір якої визначається лише за правилами , передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (ст.З), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

Виходячи з засад пріоритетності Законів України над, урядовими нормативними актами, а також враховуючи, що згідно ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина (п.1) та основи соціального захисту (п. 60) при вирішенні даного спору суд першої інстанції дійшов правильного висновку про застосування ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Крім того, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, правомірно застосував ч. 2 ст. 99 КАС України, якою встановлений річний строк звернення до адміністративного суду, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200 КАС України, колегія суддів, -

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації - залишити без задоволення.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 04 серпня 2010 ролу - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до частини 5 статті 254 КАС України та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: