Справа № 2а-4421/10/0970
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2011-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" січня 2011 р. Справа № 2a-4421/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Кафарського В.В.

за участю секретаря Вилки О.С.

Представників:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську

до відповідача: відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м.Івано-Франківську;

про визнання дій неправомірними та зобов»язання вчинення дій,-

встановив:

Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську звернулося з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м.Івано-Франківську про про визнання дій неправомірними та зобов»язання вчинення дій.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлений позов, в обгрунтування заявлених позовних вимог посилається на Закон України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності", відповідно до якого всі види страхових виплат і соціальних послуг застрахованим особам та особам, які перебували на їх утриманні, а також усі види профілактичних заходів, провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. При цьому посилається на Постанову КМУ від 26.03.2008 року за №265. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечила, посилаючись на необґрунтованість вимог позивача, вказувала на те, що Законом України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", передбачено, що потерпілі, які отримали каліцтво за межами України і переїхали до України на постійне місце проживання не є застраховані відповідно до ст.10 цього Закону і за них не сплачувались страхові внески до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, а тому їм не надаються соціальні послуги та не проводяться виплати , які здійснюються Фондом як страховиком застрахованим особам. Крім того, зазначила, що п.5 "Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, повязаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у звязку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання", який затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України та правлінням Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України №5-4/4 від 04.03.2003 року передбачений тільки обовязок органів Пенсійного Фонду провести з відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків звірку витрат по особових справах потерпілих, скласти Акт щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих та подати його відповідно головним управлінням Пенсійного фонду України і управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. Просила в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши представників сторін, судом встановлено наступне:

Відповідно до актів звірок витрат по особових справах пенсіонерів, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві (профзахворювання), складених УПФУ в м.Івано-Франківську, загальна сума витрат по виплачених пенсіях пенсіонерам, нещасний випадок на виробництві (профзахворювання) з якими стався за межами України, із вказаних підстав за період з 2009 року по квітень 2010 року склала 41916,10 грн., а саме по 5 особах: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, зазначені суми пенсій були виплачені УПФУ в м.Івано-Франківську.

Оскільки позивачем пенсії виплачені, то на його думку відповідач повинен їх відшкодувати управлінню ПФУ за рахунок своїх коштів (ст. 25 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві, які спричинили втрату працездатності").

Суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

Згідно з п. 2 Угоди від 09.09.1994р., укладеної між державами колишнього Союзу РСР в т.ч. і Україною, про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом, профзахворюванням або іншим ушкодженням здоровя, які повязані з виконанням трудових обовязків, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодженням здоровя (в т.ч. під час втрати працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві, повязаного з виконанням працівником трудових обовязків), після переїзду потерпілого на територію іншої сторони, смерті -проводиться роботодавцем сторони, законодавство якої поширювалось на працівника під час отримання каліцтва, іншого ушкодження здоровя, смерті. Таким чином відшкодування потерпілому шкоди від нещасного випадку на виробництві, здійснюється стороною тієї держави, в якій стався нещасний випадок.

Призначення та виплата пенсій громадянам інших держав-учасників СНД в галузі пенсійного забезпечення та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.(п.З Угоди країн-учасниць СНД про гарантії прав громадян членів співдружності в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1994р.). Проведення взаєморозрахунків не передбачено цією угодою, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

В судовому засіданні встановлено, що нещасні випадки із потерпілими, стались за межами території України, на території республік колишнього СРСР.

Таким чином, пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання громадян держав-учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають, але не повинні враховуватись при призначенні, перерахуванні сум щомісячних страхових виплат, або відшкодовуватись Фондом управлінню ПФУ. Потерпілі, які отримали каліцтво поза межами України і переїхали в Україну на постійне місце проживання, не є застрахованими в Україні і за них не сплачувались страхові внески до Фонду, а тому у Фонду немає підстав відшкодовувати виплачені пенсії управлінню ПФУ.

Крім того, механізм відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, визначено Порядком відшкодування витрат, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України, правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків від 04.03.2003 року № 5-4/4 . За змістом п.5 зазначеного Порядку органами Пенсійного фонду України з відділеннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків в районах та містах обласного значення щомісячно проводяться звірки витрат на відповідні виплати до 10 числа місяця, наступного за звітним .

Акти цих звірок подаються головним управлінням Пенсійного фонду України та управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, які узагальнюють і узгоджують довідку про відшкодування відповідних витрат та до 20 числа місяця, наступного за звітним, подають її Пенсійному фонду України та Фонду страхування від нещасних випадків (п. 6). Зазначена довідка є підставою для перерахування Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідних коштів Пенсійному фонду України до 25 числа місяця, наступного за звітним (п.7). Таким чином, у зазначеному Порядку відшкодування витрат передбачено здійснення відповідних розрахунків на централізованому рівні, тобто між Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань та Пенсійним фондом України.

В судовому засіданні, судом встановлено, що між управлінням Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську та відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м.Івано-Франківську провадено взаємозвірки та підписано Акти, тобто виконані всі дії відповідно до вищевказаного Порядку.

Крім того, на виконання спільного листа Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та спільного листа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Івано-Франківській області та Головного управління Пенсійного Фонду в Івано-Франківській області від 25.10.2007 року управлінням Пенсійного фонду України в м.івано-Франківську та відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м.Івано-Франківську складені та підписані за період з січня по грудень 2009 року та січня по березень 2010 року таблиці розбіжностей.

Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що позивачем не враховано положень Угоди укладеної між державами колишнього Союзу РСР про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом, профзахворюванням або іншим ушкодженням здоровя, які повязані з виконанням трудових обовязків від 09.09.1994р., вимог Порядку відшкодування витрат, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України, правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків від 04.03.2003 року № 5-4/4 щодо здійснення відповідних розрахунків на централізованому рівні.

З огляду на викладене суд вважає правильним в позові відмовити.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Кафарський В.В.

Постанова складена в повному обсязі 06.01.2011 року.