Справа № 752/20319/13-а (6а/752/31/15)
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" листопада 2015 р. м. Київ К/800/35082/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Конюшка К.В.

суддів: Гончар Л.Я., Чалий С.Я.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі міста Києва на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2015 року

у справі № 752/20319/13-а (6-а/752/33/15)

за позовом ОСОБА_2

до управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі міста Києва, Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, управління по нарахуванню та виплаті Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню виплат

за поданням Відділу примусового виконання рішень управління державної служби Головного управління юстиції в м. Києві

про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

У березні 2015 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з поданням про зміну способу та порядку виконання рішення суду у адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва, Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, Управління по нарахуванню та виплаті Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню виплат про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 19.05.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.07.2015, подання задоволено частково. Змінено спосіб виконання постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 17.09.2014 та додаткової постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 25.09.2014. Стягнуто з управління Пенсійного фонду України Голосіївського району в м. Києві на користь ОСОБА_2 основну пенсію по інвалідності у розмірі 8 мінімальних заробітних плат за віком та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну життю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, за період, починаючи з 29.09.2010 по 22.07.2011 включно, з урахуванням проведених виплат, обраховану у відповідності до положень статей 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі міста Києва оскаржило їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив скасувати вказані судові акти судів першої та апеляційної інстанцій з мотивів порушення названими судами норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, установленому пунктом 2 частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неприбуттям належним чином повідомлених про час і місце судового засідання осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з частиною другою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій установлено, що постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.09.2014 та додатковою постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.09.2014, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2014, позов задоволено частково. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 основної пенсії по інвалідності у розмірі 8 мінімальних заробітних плат за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну життю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, за період, починаючи з 29.09.2010 по 22.07.2011 включно, з урахуванням проведених виплат.

Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва проведено перерахунок пенсії громадянину ОСОБА_2, проте виплату коштів не здійснило через відсутність бюджетних асигнувань.

Задовольняючи заяву про зміну способу та порядку виконання рішення суду, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що кінцевою метою судового розгляду є забезпечення отримання особою соціальної компенсації, що буде досягнуто також при зміні способу виконання рішення суду шляхом зазначення про стягнення такої виплати з управління Пенсійного фонду України Голосіївського району в м. Києві.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не може погодитись зі вказаним висновком судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Як зміну способу і порядку виконання рішення слід розуміти вжиття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановлені раніше порядок і спосіб. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами пункту 2 частини четвертої статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Аналіз резолютивної частини постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 17.09.2014, додаткової постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 25.09.2014 та з урахуванням наведених процесуальних норм дають підстави зробити висновок про те, що зобов'язання, покладені на відповідача цим судом, є позовними вимогами як обраним судом видом захисту порушених прав позивача, які суд задовольнив.

За таких обставин старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві просив змінити не спосіб виконання постанови суду, а судове рішення по суті позовних вимог і вирішити додаткову позовну вимогу про стягнення основної пенсії по інвалідності, яка не була предметом розгляду та дослідження адміністративного суду під час прийняття цієї постанови.

Відтак суди першої та апеляційної інстанцій, задовольняючи заяву про зміну способу виконання рішення, не звернули увагу та не врахували відмінності між позовною вимогою як обраним судом видом захисту порушених прав позивача від способу виконання судового рішення як одного з його заходів, чим змінив постанову суду по суті.

Слід зазначити, що встановлені судами обставини не дають підстав для висновку про неможливість виконання судового рішення, що відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України було б підставою для зміни способу і порядку його виконання, адже виплата нарахованих сум соціальної допомоги буде здійснена органами Пенсійного фонду після надходження відповідних сум із державного бюджету.

Отже, виконання постанови суду фактично можливе, хоча й за певних умов, тому відсутні підстави для зміни способу виконання рішення суду першої інстанції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14.04.2015 № 21-78а15.

Відповідно до положень частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Також колегія суддів Вищого адміністративного суду України наголошує на тому, що «захист порушеного права у судовому рішенні» і «спосіб виконання судового рішення» не є тотожними поняттями.

Аналіз оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій свідчить про те, що суди першої та апеляційної інстанцій, змінюючи спосіб виконання постанови суду, фактично змінили її суть.

Зважаючи на викладене, касаційна скарга заслуговує на увагу та її доводи підтверджуються викладеними нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Керуючись статтями 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі міста Києва задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2015 року в цій справі скасувати.

У задоволенні подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про зміну способу та порядку виконання постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 17 вересня 2014 року та додаткової постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 25 вересня 2014 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України у строк та у порядку, визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий (підпис) К.В. Конюшко
Судді (підпис)Л.Я. Гончар
(підпис)С.Я. Чалий