Справа № 2а-3820/10/0970
Суддя: Бобров Ю.О.
Дата ухвалення: 2010-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2010 р. Справа № 2a-3820/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Боброва Ю.О.,

при секретарі Кривун О.О.,

за участю:

прокурора: Рутковського Ю.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом прокурора Богородчанського району в інтересах держави в особі державного підприємства Солотвинське лісове господарство

до Богородчанської районної державної адміністрації

третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3

про визнання розпоряджень голови Богородчанської районної державної адміністрації від 27.01.2010 року № 23, від 01.02.2010 року № 38 «Про дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки»незаконними, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Богородчанського району звернувся з адміністративним позовом в інтересах держави в особі державного підприємства «Солотвинське лісове господарство» (далі ДП «Солотвинське лісове господарство», позивач) до Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області (далі Богородчанської РДА, відповідач), третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 (далі третя особа на стороні відповідача) про визнання незаконними розпоряджень голови Богородчанської районної державної адміністрації від 27.01.2010 року № 23 та від 01.02.2010 року № 38 «Про дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки».

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно, в порушення вимог статей 38, 39 Земельного кодексу України та розпорядження Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2008 року № 610-р «ОСОБА_1 питання розпорядження земельними лісовими ділянками» прийняв розпорядження від 27.01.2010 року № 23 та від 01.02.2010 року № 38 «Про дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, ведення особистого селянського господарства, які знаходяться за межами населеного пункту. Крім того, у позовній заяві зазначено, що Богодчанська РДА винесла вказані розпорядження перевищуючи встановлені законом повноваження.

Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, вказаних в позовній заяві та пояснив суду, що в ході перевірки законності прийняття головою Богородчанської РДА розпоряджень від 27.01.2010 року № 23 та від 01.02.2010 року № 38 «Про дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» встановлені порушення вимог статей 38, 39 Земельного кодексу України та розпорядження Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2008 року № 610-р «ОСОБА_1 питання розпорядження земельними лісовими ділянками». Крім того, вони винесені районною державною адміністрацією в перевищення встановлених законом повноважень. За результатами перевірки на вказані рішення відповідача прокурором Богородчанського району Івано-Франківської області принесені протести від 06.10.2010 року за №№ 31/1539 вих.10 та 31/1540 вих.10. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача ДП «Солотвинське лісове господарство» заперечив проти заявленого прокурором позову та пояснив суду, що головою Богородчанської районної державної адміністрації прийняті розпорядження від 27.01.2010 року № 23 та від 01.02.2010 року № 38 «Про дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» у відповідності до вимог Земельного та Лісового кодексів України і не суперечать вимогам розпорядження Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2008 року № 610-р «ОСОБА_1 питання розпорядження земельними лісовими ділянками». При прийнятті оскаржуваних розпоряджень Богородчанська РДА діяла в межах своєї компетенції та відповідно до вимог чинного законодавства. Просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 заперечив проти адміністративного позову з підстав, викладених у письмових запереченнях, дав суду пояснення, аналогічні поясненням представника ДП «Солотвинське лісове господарство» та просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення прокурора, представників позивача та відповідача, третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, дослідивши докази, установив наступне.

Відповідно до розпоряджень голови Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 27.01.2010 року № 23 та від 01.02.2010 року № 38 «Про дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» громадянину ОСОБА_3 згідно його заяви та доданих до неї документів даний дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,50 га, яка знаходиться за межами населеного пункту Нивочин Нивочинської сільської ради, за рахунок земель ДП «Солотвинське лісове господарство».

Повідомленням директора ДП «Солотвинське лісове господарство» від 14.12.2009 року за № 02-170 вказане державне підприємство погодило надання громадянину ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,50 га для обслуговування житлового будинку та ведення селянського господарства і не заперечило щодо вилучення її з держліфонду в порядку, передбаченому Лісовим та Земельним кодексами України. Земельна ділянка відноситься до категорії лісопаркової частини лісів зелених зон, знаходиться за межами населеного пункту Нивочин та внаслідок її вилучення збитків лісовому господарству не передбачається.

Згідно договору купівлі-продажу від 01.12.1992 року громадянин ОСОБА_3 придбав у Солотвинського лісокомбінату будинок-кордон загальною площею 75,6 м.кв., розташований в с. Нивочин Богородчанського району, за котрим закріплена земельна ділянка площею 0,50 га. Право власності ОСОБА_3 на вказане нерухоме майно підтверджується також свідоцтвом від 05.03.2006 року, яке видане Нивочинською сільською радою.

Відповідно до акту оцінки вартості будинку-кордону в с. Нивочин від 04.11.1992 року за будинком закріплена земельна ділянка розміром 0,50 га.

Актами обстеження земельної ділянки від 29.12.2009 року встановлено, що громадянин ОСОБА_3 користується земельною ділянкою площею 0,50 га для обслуговування житлового будинку та ведення селянського господарства з 1992 року.

Земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно правовими актами.

Лісові відносини в Україні регулюються Конституцією України, Лісовим кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 13 Констиуції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є обєктами права власності Українського народу. Кожний громадянин має право користуватися природними обєктами права власності народу відповідно до закону.

Відповідно до статті 14 Конституції земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно зі статтею 3 Лісового кодексу України лісові відносини, що виникають при використанні землі, не врегульовані цим Кодексом, регулюються відповідними законодавчими актами.

Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства (стаття 5 Кодексу).

Статтею 17 Земельного кодексу України встановлені повноваження місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин, зокрема: розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом; координація здійснення землеустрою та державного контролю за використанням та охороною земель; підготовка висновків щодо надання або вилучення земельних ділянок; вирішення інших питань земельних відносин відповідно до закону.

Згідно зі статтею 33 Кодексу громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, а відповідно до статті 40 за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель в межах норм, визначених цим Кодексом.

Відповідно до статей 55, 56 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. Землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватися у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств.

Частиною 3 статті 122 цього Кодексу визначені повноваження районних державних адміністрацій, які на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання.

Разом з тим, порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування регламентований статтею 123 Земельного кодексу України. Зокрема, відповідно до частини 1 цієї статті надання таких земельних ділянок у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: зміни цільового призначення земельних ділянок; надання в користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості).

Відповідно до частини 2 вказаної статті особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом її відведення, звертається з клопотанням про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).

Згідно з частиною 3 статті 123 Кодексу відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань: забезпечення законності, охорони прав, свободі законних інтересів громадян; управління майном, приватизації; використання землі, природних ресурсів; соціального захисту, зайнятості населення, праці та заробітної плати.

Місцеві державні адміністрації вирішують й інші питання, віднесені законами до їх повноважень.

Окрім вказаного, статтею 21 цього Закону місцевим державним адміністраціям надані повноваження розпоряджатися землями державної власності відповідно до закону.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що розпорядження Богородчанської районної державної адміністрації від 27.01.2010 року № 23 та від 01.02.2010 року № 38 «Про дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» прийняті відповідно до вимог Конституції України, Земельного і Лісового кодексів України та Закону України «Про місцеві державні адміністрації».

Разом з тим, слід зазначити, що посилання прокурора у позовній заяві на норми статей 38 та 39 Земельного кодексу України безпідставні, оскільки ними даються визначення земель житлової та громадської забудови і порядок їх використання та не стосуються порядку надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування чи надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Крім того, судом установлено, що невірним є посилання в адміністративному позові на розпорядження Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2008 року № 610-р «ОСОБА_1 питання розпорядження земельними лісовими ділянками», оскільки воно стосується прийняття рішень про надання згоди на вилучення земельних лісових ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення. Що ж стосується нелісових земель, зайнятих сільськогосподарськими угіддями, спорудами, то порядок їх використання визначається чинним законодавством і не обмежується зазначеним розпорядженням Кабінету Міністрів України.

Відповідно до викладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими і безпідставними та не підлягають задоволенню.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Бобров Ю.О.

Постанова в повному обсязі складена 19.11.2010р.