Справа № 362/6527/15-а
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 362/6527/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Медведєв К.В. Суддя-доповідач: Кучма А.Ю.
У Х В А Л А
12 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:
Головуючого-судді: Кучми А.Ю.
суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21.09.2015 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Васильківської районної державної адміністрації Київської області про визнання відмови неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И Л А:
Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21.09.2015 у задоволенні вищевказаного адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти по справі нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Згідно частини першої ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які прийняті у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 1832.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.
Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з чим погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до Управління соціального захисту населення Васильківської районної державної адміністрації Київської області із заявою щодо видачі посвідчення інваліда війни.
Листом Управління соціального захисту населення Васильківської районної державної адміністрації Київської області № 01-42/2014 від 09.07.2015 надано відповідь, якою позивачу було відмовлено у видачі посвідчення інваліда війни з посиланням на відсутність документів на підтвердження участі у захисті Батьківщини чи участі в бойових діях на території інших країн.
Згідно з довідкою МСЕК серії АВ № 0209607 є позивач є інвалідом ІІ групи, причина інвалідності - травма пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, інвалідність встановлена з 01.06.2015.
Копії довідки Центральної поліклініки МО України № 262 від 19.02.2001, довідки військової частини НОМЕР_1 № 147 від 05.12.1999, свідоцтва про хворобу № 4165, витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (протокол № 1011 від 23.04.2013), витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 214 від 11.11.2011 також підтверджують факт отримання позивачем травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.
Однак, за змістом частин першої, другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту № 3551-XII від 22.10.1993 (далі - Закон № 3551-XII), до інвалідів війни віднесені особи, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті, в районі воєнних дій, у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.
Частиною п`ятою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 передбачено, що строкову військову службу громадяни України проходять відповідно до законів України у Збройних Силах України та інших військових формуваннях з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь для збройного захисту Вітчизни. Отже, за правилами цієї норми проходження строкової служби з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь не є тотожним участі в бойових діях та захисту Батьківщини в розумінні статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Між тим, надання статусу інваліда війни відповідно до статті 7 Закону № 3551-XII безпосередньо пов`язано з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 цього Закону. А відповідно до частини першої статті 4 Закону № 3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
На думку колегії суддів, інвалідність позивача не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби в контексті статті 7 Закону № 3551-XII (під час воєнних дій), а одержана внаслідок проходження військової служби, а тому ОСОБА_1 не може вважатися інвалідом війни.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, в період проходження військової служби позивач отримав травму, яка призвела до інвалідності. Однак, зазначена травма не пов`язана з перебуванням на фронті, в районі воєнних дій, з участю в бойових діях чи з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій або випробувань, а отримана в мирний час в державі, яка не входить до переліку країн, визначених у постанові Кабінету Міністрів України № 63 від 08.02.1994 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 (№ 21-377а13).
За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності позовних вимог позивача.
Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст.183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21.09.2015 без змін.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії та оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна

.

Головуючий суддя Кучма А.Ю.

Судді: Аліменко В.О.

Безименна Н.В.