Справа № 2а-5846/11
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

"12" листопада 2015 р. м. Київ К/9991/72443/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й., -

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в місті Калуші Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в місті Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2012 року,-

в с т а н о в и в :

У травні 2011 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом про визнання неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України в місті Калуші Івано-Франківської області у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та зобов'язання відповідача призначити йому таку пенсію, провівши її нарахування і виплату з 14 березня 2011 року.

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2012 року, позов задоволено. Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в місті Калуші Івано-Франківської області щодо відмови у призначенні пільгової пенсії ОСОБА_4, зобов'язано відповідача зарахувати до пільгового стажу період роботи у Відкритому акціонерному товаристві «Добробуд», який є правонаступником житлово-комунальної контори тресту «Хімметалургбуд», на посаді газоелектрозварника 6-го розряду в період з 1 жовтня 1984 року по 12 травня 1989 року з повним робочим днем при 5-ти денному робочому тижні, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення по Списку № 2, та призначити пенсію за віком на пільгових умовах, провівши нарахування і виплату пенсії з 14 березня 2011 року.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Управління Пенсійного фонду України в місті Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області подало касаційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2012 року, ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи те, що сторони у судове засідання не з'явились, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, то суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4, досягнувши 55-річного віку, звернувся до Управління Пенсійного фонду України в місті Калуші Івано-Франківської області із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Листом від 27 квітня 2011 року № 9 Управління Пенсійного фонду України в місті Калуші Івано-Франківської області повідомило ОСОБА_4 про відмову у призначенні такої пенсії. Рішення мотивоване тим, що період роботи позивача газоелектрозварником у Відкритому акціонерному товаристві «Добробут» з 1 жовтня 1984 року по 12 травня 1989 року не можна зарахувати до пільгового стажу за Списком № 2, оскільки ним не надано уточнюючої довідки встановленого зразка про підтвердження трудового стажу, а наявного стажу недостатньо для призначення пенсії на пільгових умовах у 55 років.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивачем надано всі необхідні докази, які підтверджують, що він дійсно в спірний період працював у Відкритому акціонерному товаристві «Добробут», який є правонаступником житлово-комунальної контори тресту «Хімметалургбуд», був зайнятий на посаді з особливо шкідливими умовами праці та має право на пільгове пенсійне забезпечення по Списку № 2, а відмова підприємства у видачі уточнюючої довідки належної форми та встановленого зразка про підтвердження пільгового стажу не може бути підставою для позбавлення права позивача на пільгову пенсію. Разом з тим, судами зазначено, що непроведення атестації робочого місця ОСОБА_4 з вини роботодавця не може порушувати його право на належне пенсійне забезпечення.

За правилами пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці (далі - Порядок проведення атестації), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 (набрала чинності з 21 серпня 1992 року) та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у сфері реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

У відповідності до положень Порядку проведення атестації відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Міністерством праці та соціальної політики України разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Комплексний аналіз норм Закону № 1788-ХІІ та Порядку проведення атестації дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Пунктом 4.2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Пунктом 4.3 вказаного Порядку передбачено, що в разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку), до стажу, який дає право на таку пенсію, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Як вбачається з довідки № 155, виданої 31 березня 2008 року Відкритим акціонерним товариством «Оріана», ОСОБА_4 у періоди з 12 грудня 1979 року по 2 вересня 1984 року та з 7 серпня 1990 року по 9 червня 1998 року працював повний робочий день електрогазозварником, зайнятим на різанні і ручному зварюванні, що передбачено Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162. В графі «додаткові відомості» зазначеної довідки наявний запис про атестацію робочих місць.

Вирішуючи спір суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивач дійсно працював на посаді, що передбачена Списком № 2, однак атестація його робочого місця не була проведена з вини роботодавця, залишивши при цьому поза увагою наявний запис в уточнюючій довідці про атестацію робочих місць.

Разом з тим, в порушення вимог частин 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, які зобов'язують суд до активного вжиття заходів щодо з'ясування всіх обставин у справі, судами попередніх інстанцій не з'ясовано, коли проведено атестацію робочого місця позивача за посадою електрогазозварника та чи змінювались докорінно умови і характер його праці, а також чи набув він необхідний стаж роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, до 21 серпня 1992 року, тобто, до запровадження обов'язкової атестації.

Без встановлення вказаних обставин неможливо зробити висновок про пільговий характер роботи ОСОБА_4, що можуть підтвердити лише результати атестації робочого місця за умовами праці.

У відповідності до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приймаючи до уваги те, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми права, які істотно вплинули на повноту з'ясування фактичних обставин справи, рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати та вважати доведеними обставини, які не були встановлені судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області - задовольнити частково.

Постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2012 року - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в місті Калуші Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії - направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.