Справа № 817/2198/15
Суддя: Кравчук Т.О.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/2198/15

03 листопада 2015 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук Т.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

Управління соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації

до ОСОБА_1
простягнення коштів , -
ВСТАНОВИВ :

До Рівненського окружного адміністративного суду Управління соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 про повернення бюджетних коштів, виплачених надміру, у вигляді допомоги при народженні дитини в сумі 1012,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в результаті проведеної перевірки за відповідачем виявлено переплату у виплаті державної допомоги при народженні дитини за період з 01.12.2014 року по 31.12.2014 року, оскільки дитина відповідачки померла 04.11.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть. При цьому, як повідомив позивач, відповідач заявою від 13.11.2014 року просила припинити виплату їй допомоги на дитину, а також узяла на себе зобов'язання повернути переплату у розмірі 100 відсотків, проте наявну переплату не повернула, на звернення позивача з відповідною вимогою про повернення коштів належним чином не відреагувала та заборгованість не погасила. Таким чином, як стверджує позивач, відповідач не виконала свого обов'язку повернення недобросовісно набутих коштів, тому звернувся до суду про стягнення суми переплати.

Про дату, час та місце судового розгляду сторони були повідомлені належним чином.

Ухвалою від 04.09.2015 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено судовий розгляд на 09.09.2015 року, відкладено на 07.10.2015 року, відкладено на 03.11.2015 року.

Про дату, час та місце судового розгляду сторони були повідомлені належним чином.

Позивач подав суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача (вх. №18006/15 від 07.10.2015 року).

Відповідач до суду не з'явилась, про причини неприбуття суд не повідомила.

13.08.2015 року до суду надійшли відомості від адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України у Рівненській області від 11.08.2015 року, згідно яких ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, знята з реєстрації в м. Здолбунів 05.08.2015 року. Відомості про дійсне місце проживання (перебування) особи суду не повідомлено.

Разом з тим, судова повістка про виклик надсилалась відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, вказаною позивачем у позовній заяві: вулиця Мічуріна, будинок 16, село Зоря Рівненського району Рівненської області, 35314. Однак, до суду повернувся поштовий конверт з позначкою установи зв'язку «за даною адресою не проживає».

За таких обставин, місце проживання (перебування) відповідача виявилось невідомим.

У порядку статті 39 Кодексу адміністративного судочинства України про дату, час та місце судового розгляду відповідача повідомлено через здійснення судового виклику шляхом опублікування у газеті «Вісті Рівненщини» №41 від 16.10.2015 року, тобто за останнім відомим місцем проживання відповідача на території України (Рівненський район), відтак, відповідач вважається повідомленою про дату, час та місце судового розгляду належним чином.

Відповідно до статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалою від 03.11.2015 року суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Таким чином, відповідач заперечень проти позову, будь-яких пояснень, заяв чи клопотань до суду не надіслала. За таких обставин справа розглядалась судом за наявними в ній матеріалами і доказами.

Дослідивши представлені позивачем документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

У червні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до Управління соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації із заявою від 19.06.2013 року про призначення державної соціальної одноразової допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Рішенням Управління соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації про призначення допомоги сім'ям з дітьми від 20.06.2013 року ОСОБА_1 призначено, зокрема, державну соціальну допомогу при народженні дитини у розмірі 1012,50 грн. на місяць з 01.06.2013 року по 31.05.2017 року.

13.11.2014 року відповідач звернулась до позивача із заявою про припинення виплати допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 2013 р.н. у зв'язку з її смертю 04.11.2014 року зазначивши про зобов'язання повернути переплату, що виникла, у розмірі сто відсотків.

В матеріалах справи наявна копія листа від Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про необхідність позивачу вирішити питання про стягнення із відповідача 1012,50 грн. переплати, що виникла у період з 01.12.2014 року по 31.12.2014 року у зв'язку зі смертю дитини 04.11.2014 року а/з №71.

Листом від 02.02.2015 року за вих. №07-06/30 Управління праці та соціального захисту населення Рівненської райдержадміністрації повідомило відповідача про необхідність повернення суми переплати державної соціальної допомоги при народженні дитини у сумі 1012,50 грн., яка утворилась за період з 01.12.2014 року по 31.12.2014 року.

Оскільки відповідач не повернула позивачу суму надміру сплаченої державної соціальної допомоги при народженні дитини у сумі 1012,50 грн. у добровільному порядку, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Закон України від 21.11.1992 року №2811-ХІІ «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (надалі - Закон України від 21.11.1992 року №2811-ХІІ) встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 21.11.1992 року №2811-ХІІ громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Статтею 5 цього ж Закону встановлено, що всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновлювачів, опікуна, піклувальника).

Відповідно до статті 10 Закону України від 21.11.1992 року №2811-ХІІ (у редакції на момент звернення про призначення допомоги) допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну).

Допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини (стаття 11 Закону України від 21.11.1992 року №2811-ХІІ у редакції на момент призначення допомоги).

Цією ж нормою Закону встановлено, що виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини; у разі виникнення інших обставин.

На виконання статті 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» Кабінетом Міністрів України затверджено «Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» постановою від 27.12.2001 року №1751, що підлягає до застосування у редакції на момент призначення державної допомоги та виникнення обставин, що зумовили припинення її виплати.

Так, згідно з пунктом 10 цього Порядку (у редакції на момент призначення допомоги) допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання.

Допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини. Допомога при народженні дитини надається у розмірі, встановленому на дату народження дитини (пункти 12 та 13 вказаного Порядку у редакції на момент призначення допомоги).

Згідно пункту 33 цього ж Порядку (у редакції на момент виникнення обставин, що зумовили припинення виплати допомоги) виплата допомоги припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відмови отримувача допомоги від виховання дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання, крім дітей, які народилися під час перебування матері в слідчому ізоляторі або установі виконання покарань за умови перебування дитини разом з матір'ю; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; перебування отримувача допомоги у місцях позбавлення волі за рішенням суду; усиновлення дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування; смерті дитини; смерті отримувача допомоги; виникнення інших обставин.

Виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем, в якому виникли зазначені обставини, за рішенням органу, який призначив допомогу.

Цим же пунктом Порядку передбачено, що державні органи реєстрації актів цивільного стану протягом 10 днів після реєстрації смерті дитини подають органам соціального захисту населення відповідні відомості за формою, встановленою законодавством.

Так, про смерть дитини ОСОБА_2 у віці 1 року складено 04.11.2014 року актовий запис №71 та видано свідоцтво про смерть І-ГЮ №163720 04.11.2014 року. Таким чином, протягом наступних 10 днів після 04.11.2014 року орган державної реєстрації актів цивільного стану - Корнинська сільська рада Рівненського району Рівненської області, мала обов'язок повідомити позивача встановлені відомості.

Пунктом 46 вищезазначеного Порядку встановлено, що особи, яким виплачується державна допомога сім'ям з дітьми, у разі виникнення обставин, які призводять до припинення виплати допомоги, зобов'язані у десятиденний термін повідомити про це органи праці та соціального захисту населення.

Виплата допомоги припиняється за рішенням органу, що призначає та виплачує цю допомогу з місяця, що настає після місяця, у якому виникли такі обставини.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка заявою від 13.11.2014 року повідомила про смерть дитини 04.11.2014 року, тобто про обставину, що зумовлює припинення виплати допомоги, що охоплюється встановленим Порядком 10-денним терміном, що бере відлік з моменту виникнення відповідних обставин. Крім того, на копії вказаної заяви від 13.11.014 року, доданої позивачем до позовної заяви, наявні відповідні відмітки про необхідність відповідного оформлення, датовані 13.11.2014 року. Відтак, відповідач правомірно могла розраховувати на настання передбачених даним Порядком наслідків, як то припинення з наступного місяця виплати відповідної допомоги, тобто з грудня місяця 2014 року.

Між тим, за обставинами справи сума виплаченої допомоги у розмірі 1012,50 грн. як виплачена надміру, що вимагається до стягнення позивачем, виникла саме за період з 01.12.2014 року по 31.12.2014 року.

За таких обставин, сума переплати допомоги при народженні дитини у 1012,50 грн. за період з 01.12.2014 року по 31.12.2014 року виникла не з вини відповідачки, позаяк вона повідомила позивача про виникнення відповідних обставин (смерть дитини). До того ж суд враховує зобов'язання органу реєстрації актів цивільного стану повідомити позивачу відповідні обставини протягом 10 днів після реєстрації смерті дитини.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач спирався на положення пункту 49 «Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року №1751, у відповідності з яким суми державної допомоги сім'ям з дітьми, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім'ї, приховування обставин, які впливають на призначення і виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно із законом.

Відповідний обов'язок одержувачів державної допомоги закріплений у статті 22 Закону України від 21.11.1992 року №2811-ХІІ, згідно якої суми державної допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім'ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно з законом.

Попри це суд зазначає про відсутність наразі будь яких зловживань з боку відповідачки - одержувача державної допомоги, як то подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім'ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги або інших, що могли б свідчити про умисел у неправомірному отриманні відповідної допомоги та приховання певних обставин, що впливають на виплату такої допомоги, від органу соціального захисту. Натомість за обставинами справи відповідач добросовісно виконала свій обов'язок щодо повідомлення позивача про виникнення обставини, що зумовлює припинення виплати допомоги при народженні дитини, а наступна її виплата не зумовлена протиправними діями відповідача та ним не передбачена. Це означає, що відповідачка не може нести відповідальності за дії позивача, що виявились у безпідставній виплаті допомоги при народженні дитини, позаяк такі дії позивача не спричинені протиправними діями (бездіяльністю) відповідачки та не мають причинно-наслідкового зв'язку з діями відповідачки, оскільки визначальним фактором для настання відповідальності отримувача державної допомоги є факт зловживання щодо призначення та виплати відповідної допомоги, що не знайшов підтвердження у ході судового розгляду.

Суд не бере до уваги доводи позивача про те, що відповідач зобов'язувалась у заяві від 13.11.2014 року повернути переплату у розмірі ста відсотків, оскільки на момент подання такої заяви відповідної переплати, що вимагається до стягнення за позовом, що розглядається судом, не існувало, відтак відповідач не знала та не могли знати, а надто, враховуючи обставини щодо повідомлення про смерть дитини, передбачити наступну самовільну виплату такої допомоги зі сторони позивача.

За таких обставин, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог. Таким чином, позов до задоволення не підлягає.

Оскільки позивачем по даній справі є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична особа, у суду відсутні підстави для застосування статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кравчук Т.О.