Справа № 820/8227/15
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"11" листопада 2015 р. № 820/8227/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі

Головуючого судді Спірідонов М.О.

за участю секретаря судового засідання Сайко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "СУЧАСНІ МІДНІ ТЕХНОЛОГІЇ"
до Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області
про скасування податкових повідомлень-рішень ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "СУЧАСНІ МІДНІ ТЕХНОЛОГІЇ", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення № від 11.08.2015 року про сплату 91401,00 грн., податку на прибуток підприємств і штрафних (фінансових) санкцій 45700,50 грн.; податкове повідомлення-рішення № від 11.08.2015 року про сплату 101557,12 грн., податку на додану вартість і штрафних (фінансових) санкцій 50778,56 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що Індустріальною об'єднаною Державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області проводилась позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ «СУЧАСНІ МІДНІ ТЕХНОЛОГІЇ» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ГРУП» за жовтень 2014 року та ТОВ «БІГФОРК» за червень 2014 року.

За результатами перевірки відповідачем було складено акт № 74/20-36-22-03-07/38630577 від 31.07.2015р., на підставі якого винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення, із визначенням сум податкового зобов'язання з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій.

В ході перевірки, проведеної відповідачем, було зроблено висновок про наступні порушення підприємством, а саме:

- порушення п. 138.2, ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток у сумі 91 401,00 грн.;

- порушення п. 198.1, 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України, внаслідок заниження податку на додану вартість на суму 101 557,12 грн.

Позивач вважає податкове рішення-повідомлення № від 11.0815 р. про сплату 91 401,00грн. податку на прибуток підприємств і штрафних (фінансових) санкцій 45 700,50 грн., та податкове рішення-повідомлення № від 11.08.15р., про сплату 101 557, 12 грн. податку на додану вартість і штрафних (фінансових) санкцій 50 778,56 грн. безпідставними та такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавства України.

В судове засідання представник позивача з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Надав до суду письмові заперечення в яких просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі зазначивши, що податкові рішення-повідомлення № від 11.0815 р. про сплату 91 401,00грн. податку на прибуток підприємств і штрафних (фінансових) санкцій 45 700,50 грн. та № від 11.08.15р., про сплату 101 557, 12 грн. податку на додану вартість і штрафних (фінансових) санкцій 50 778,56 грн. є законними та такими, що винесені в межах чинного законодавства України.

Судом встановлено, що працівниками Індустріальної ОДПІ м.Харкова була проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ «СУЧАСНІ МІДНІ ТЕХНОЛОГІЇ» (ТОВ «СМТ») з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ГРУП» за жовтень 2014 року та ТОВ «БІГФОРК» за червень 2014 року.

За результатами перевірки було складено акт № 74/20-36-22-03-07/38630577 від 31.07.2015р. яким встановлено порушення позивачем п. 138.2, ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток у сумі 91 401,00 грн. та п. 198.1, 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України, внаслідок заниження податку на додану вартість на суму 101 557,12 грн.

На підставі вище зазначеного акту перевірки відповідачем було винесено податкове рішення-повідомлення № від 11.0815 р. про сплату 91 401,00грн. податку на прибуток підприємств і штрафних (фінансових) санкцій 45 700,50 грн., та податкове рішення-повідомлення № від 11.08.15р., про сплату 101 557, 12 грн. податку на додану вартість і штрафних (фінансових) санкцій 50 778,56 грн.

Суд зазначає, що підставою для вище зазначених висновків відповідача є його посилання на ту обставину, що згідно оборотно-сальдової відомості по рахунку 281 товар, придбаний у ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ГРУП» та ТОВ «БІГФОРК» реалізовано не було, товар знаходиться на складі. Позивачем не було надано документального підтвердження та пояснень стосовно економічного ефекту та мети придбання зазначених товарів. Крім того підприємством не було надано доказів та пояснень щодо використання зазначених матеріалів у власній господарській діяльності.

Також до Індустріальної ОДПІ надійшов акт від 15.09.2014 №2150 /26-59-22-08/39005357 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «БІГФОРК» (код за ), щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.04.2014р. по 30.06.2014р. в якому зазначено про відсутність можливості ТОВ «БІГФОРК» здійснювати господарську діяльність в перевіряємий період.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Щодо взаємовідносин ТОВ «СМТ» з ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ГРУП» за договором поставки № 01/10 від 01.10.2014р. судом встановлено, що за договором поставки № 01/10 від 01.10.2014р., укладеним між ТОВ «СМТ» (Покупець) та ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ГРУП» (Постачальник), предметом якого є купівля деревини, (п. 1.1.) Постачальник зобов'язаний передати у власність Покупцю деревину (надалі - Товар), а Покупець зобов'язаний прийняти та сплатити його вартість у відповідності до умов договору.

Відповідно до умов цього договору ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ГРУП» було продано та поставлено товар на підставі наступних видаткових накладних: № 1 від 01.10.2014р., що підтверджується ТТН № Р428 01.10.2014р.; № 50 від 06.10.2014р., що підтверджується ТТН № Р50 від 06.10.2014р.; № 78 від 08.10.2014р., що підтверджується ТТН № Р78 від 08.10.2014р.; № 129 від 13.10.2014р., що підтверджується ТТН № Р129 від 13.10.2014р.; № 142 від 14.10.2014р., що підтверджується ТТН № Р142 від 14.10.2014р.; № 171 від 16.10.2014р., що підтверджується ТТН № Р171 від 16.10.2014р.; № 233 від 22.10.2014р., що підтверджується ТТН № Р233 від 22.10.2014р.; поставки товару здійснювались партіям, усього за перевіряємий період за договором ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ГРУП» поставив товару на загальну суму 266 657,62грн., на підставі чого були виписані наступні податкові накладні: № 1 від 01.10.2014р.; № 50 від 06.10.2014р.; № 78 від 08.10.2014р.; № 129 від 13.10.2014р.; № 142 від 14.10.2014р.; № 171 від 16.10.2014р.; № 233 від 22.10.2014р. Товар згідно вищезазначених накладних був поставлений автомобільним транспортом, що підтверджується вищезазначеними товарно-транспортними накладними.

Товар отриманий від контрагента було поставлено Державному підприємству заводу «ЕЛЕКТРОВАЖМАШ» (Замовник) з яким ТОВ «СМТ» (Учасник) було укладено договір № 238-13/44-ВК від 02.06.2014р. згідно п. 1.1. вищезазначеного договору зобов'язався поставляти продукцію в порядку та на умовах договору, найменування, кількість та ціна якої вказується у Специфікації (Додатку № 1 до цього договору). Так відповідно до умов договору та Специфікації, товар було продано та поставлено ДП Завод «ЕЛЕКТРОВАЖМАШ» на підставі наступних видаткових накладних: № 144 від 01.10.2014р., що підтверджується ТТН № Р144 від 01.10.2014р.; № 146 від 06.10.2014р., що підтверджується ТТН № Р146 від 06.10.2014р.; № 156 від 08.10.2014р., що підтверджується ТТН № Р156 від 08.10.2014р.; № 161 від 13.10.2014р., що підтверджується ТТН № Р161 від 13.10.2014р.; № 163 від 14.10.2014р., що підтверджується ТТН № Р163 від 14.10.2014р.; № 166 від 15.10.2014р., що підтверджується ТТН № Р166 від 15.10.2014р.; № 170 від 16.10.2014р., що підтверджується ТТН № Р170 від 16.10.2014р.; № 175 від 22.10.2014р., що підтверджується ТТН № Р175 від 22.10.2014р. Товар згідно вищезазначених накладних був поставлений ДП Завод «ЕЛЕКТРОВАЖМАШ» автомобільним транспортом, що підтверджується вищезазначеними товарно-транспортними накладними.

Щодо взаємовідносин ТОВ «СМТ» з ТОВ «БІГФОРК» за договором поставки № 3 від 03.06.2014р. судом встановлено, що за договором № 3 від 03.06.2014р., укладеним між ТОВ «СМТ» (Покупець) та ТОВ «БІГФОРК» (Постачальник), предметом якого є купівля деревини, (п. 1.1.) Постачальник зобов'язаний передати у власність Покупцю деревину (надалі - Товар) у строки та на умовах, встановлених у договорі, а Покупець зобов'язаний оплатити вартість товару та прийняти його у відповідності до умов договору.

Відповідно до умов цього договору ТОВ «БІГФОРК» було продано та поставлено товар на підставі наступних видаткових накладних: № 3 від 04.06.2014р., що підтверджується ТТН № РЗ від 05.06.2014р.; № 4 від 05.06.2014р., що підтверджується ТТН № РЗ від 05.06.2014р.; № 5 від 05.06.2014р., що підтверджується ТТН № Р3 від 05.06.2014р.; № 7 від 10.06.2014р., що підтверджується ТТН № РЗ від 10.06.2014р.; № 8 від 11.082014р., що підтверджується ТТН № РЗ від 11.06.2014р.; № 9 від 13.06.2014р., що підтверджується ТТН № РЗ від 13.062014р.; № Ю від 16.062014р., що підтверджується ТТН № РЗ від 16.062014р.; № 11 від 19.062014р., що підтверджується ТТН № P11 від 19.062014р.; № 12 від 24.06.2014р., що підтверджується ТТН № Р12 від 24.062014р.; № 13 від 26.062014р., що підтверджується ТТН № РІЗ від 26.062014р.; № 14 від 27.062014р., що підтверджується ТТН № Р14 від 27.062014р.; поставки товару здійснювались партіям, усього за перевіряємий період за договором ТОВ «БІГФОРК» поставив товару на загальну суму 342 685,18грн., на підставі чого були виписані наступні податкові накладні: № 44 від 04.06.2014р.; № 65 від 05.062014р.; № 66 від 05.06.2014р.; № 117 від 10.062014р.; № 136 від 11.06.2014р.; № 176 від 13.062014р.; № 201 від 16,062014р.; № 261 від 19.062014р., № 305 від 23.062014р., № 364 від 26.062014р., № 385 від 27.06.2014р., а ТОВ «СМТ» після отримання товару, у безготівковому порядку, розрахувалося за поставлений товар, що підтверджується банківськими виписками. Товар згідно вищезазначених накладних був поставлений автомобільним транспортом, що підтверджується вищезазначеними товарно-транспортними накладними.

Товар отриманий від контрагента було поставлено Державному підприємству заводу «ЕЛЕКТРОВАЖМАШ» (Замовник) з яким ТОВ «СМТ» (Учасник) було укладено договір № 238-13/44-ВК від 02.062014р. згідно п. 1.1. вищезазначеного договору зобов'язався поставляти продукцію в порядку та на умовах договору, найменування, кількість та ціна якої вказується у Специфікації (Додатку № 1 до цього договору). Так відповідно до умов договору та Специфікації, товар було продано та поставлено ДП Завод «ЕЛЕКТРОВАЖМАШ» на підставі наступних видаткових накладних: № 38 від 04.062014р., що підтверджується ТТН № Р38 від 04.06.2014р.; № 40 від 05.06.2014р., що підтверджується ТТН № Р40 від 05.062014р.; № 39 від 05.06.2014р., що підтверджується ТТН № Р39 від 05.062014р.; № 41 від 06.062014р., що підтверджується ТТН № Р41 від 06.062014р.; № 42 від 10.062014р., що підтверджується ТТН № Р42 від 10.062014р.; № 43 від 11.062014р., що підтверджується ТТН № Р43 від 11.062014р.; № 44 від 13.062014р., що підтверджується ТТН № Р44 від 13.062014р.; № 45 від 16.06.2014р., що підтверджується ТТН № Р45 від 16.062014р.; № 46 від 19.062014р., що підтверджується ТТН № Р46 від 19.062014р.; № 48 від 24.06.2014р., що підтверджується ТТН № Р48 від 24.062014р.; № 49 від 26.062014р., що підтверджується ТТН № Р50 від 26.062014р.; № 50 від 27.062014р., що підтверджується ТТН № Р50 від 27.062014р. Товар згідно вищезазначених накладних був поставлений ДП Завод «ЕЛЕКТРОВАЖМАШ» автомобільним транспортом, що підтверджується вищезазначеними товарно-транспортними накладними.

Також суд зазначає, що фактичність вище зазначених господарських операцій підтверджується між ТОВ «СМТ» та контрагентів ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ГРУП» та ТОВ «БІГФОРК» реєстрами виданих та отриманих податкових накладних та податкову декларації за червень та жовтень 2014 року. А також картку рахунку № 631 за червень та жовтень 2014 року, а також даними оборотно-сальдової відомість по рахунку № 281 за червень та жовтень 2014 року, з якої вибачається обсяг відвантаженої (проданої) та розвантаженої (отриманої) деревини.

Проаналізувавши наведене, суд зазначає, що відповідно до приписів п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх ввезенні на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України;

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та у разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Також, згідно з п. 198.3 ст. 198 ПКУ податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст.193, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 ПКУ не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу).

Суд вказує, що відповідно до п. 200.1. ст.200 Податкового Кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно вимог п.200.2. ст.200 вказаного Кодексу при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Також п.200.3. ст.200 ПК України встановлено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Проаналізувавши наведені норми та дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що укладені правочини між позивачем та ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ГРУП» та ТОВ «БІГФОРК» є дійсними, виконаними сторонами в повному обсязі, без претензій та зауважень, не кім не оскарженими та у судовому порядку не визнані не дійсними.

Суд вказує, що про фактичне виконання вищезазначених робіт свідчать первинні бухгалтерські та податкові документи, виписані відповідно до п.9.2. ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансової звітності в Україні" і п.2.4. ст.2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку".

Суд зазначає, що статтею 1 розділу 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Також суд звертає увагу на те, що чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку перевірки відповідності законодавству установчих документів постачальників товару та дотримання ними вимог податкового законодавства.

Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Суд вваж є за необхідним вказати, що чинне податкове законодавство не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Ця позиція узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «БУЛВЕС проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Угоди між позивачем та контрагентами за період перевірки були укладені у відповідності до норм чинного законодавства та є такими, що відповідають всім вимогам, що встановлюються до даного виду договорів доки зворотне не буде доведено в суді. Тому підстав для висновків щодо нікчемності або недійсності договору не було.

Чинне законодавство України встановлює принцип презумпції правомірності правочину, згідно якого, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд також вважає за необхідним зазначити, що на час укладення вищевказаних договорів контрагенти позивача були зареєстрованими як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, мали індивідуальні податкові номери, що підтверджується Свідоцтвами про реєстрацію платника податку на додану вартість, отже, вони мали право видавати позивачу вищезазначені належним чином оформлені податкові накладні, котрі є підставою для формування позивачем податкового кредиту.

Таким чином, на думку суду, не має підстав стверджувати, що господарські взаємовідносини між позивачем та ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ГРУП» та ТОВ «БІГФОРК» не були виконані, а первинні документи не відповідають вимогам діючого законодавства.

Щодо заниження позивачем податку на прибуток, то суд вважає за необхідним вказати, що згідно з п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.п.134.1.1, п.п.134.1.2 п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, у цьому розділі об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначе них згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Згідно з п.п.135.5.4 п.135.5 ст. 135 Податкового кодексу України, інші доходи включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Відповідно до п.п.138.1.1. п.138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ, до яких відносяться: а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу; б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління; в) від'ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів; г) від'ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; є) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг); є) витрати, пов'язані з реалізацією заставленого майна; ж) інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг; з) інші витрати, передбачені цим розділом.

Згідно з п.п.138.10.3 п.138.10 ст. 138 Податкового кодексу України, до складу інших витрат включаються: витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг: а) витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції; б) витрати на ремонт тари; в) оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут; г) витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів; ґ) витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом; д) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона); є) витрати на транспортування, перевалку, страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки; є) витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування; ж) витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства; з) інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Отже, суд приходить до висновку, що Позивач правомірно на підставі вищенаведених первинних документів включив до складу валових витрат та податкового кредиту витрати по взаємовідносинам з ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ГРУП» та ТОВ «БІГФОРК».

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

З урахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення № від 11.08.2015 року про сплату 91401,00 грн. податку на прибуток підприємств і штрафних (фінансових) санкцій 45700,50 грн. та № від 11.08.2015 року про сплату 101557,12 грн., податку на додану вартість і штрафних (фінансових) санкцій 50778,56 грн. винесені Індустріальною об'єднаною державною податковою інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області з порушенням норм чинного законодавств України, а отже підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 86, ч.1 ст.158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України Харківський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СУЧАСНІ МІДНІ ТЕХНОЛОГІЇ" до Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити у повному обсязі.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області № від 11.08.2015 року про сплату 91401,00 грн. податку на прибуток підприємств і штрафних (фінансових) санкцій 45700,50 грн.; № від 11.08.2015 року про сплату 101557,12 грн., податку на додану вартість і штрафних (фінансових) санкцій 50778,56 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення та з дня отримання копії постанови, у разі проголошення постанови суду, яка містить вступну та резолютивну частини, а також прийняття постанови у письмовому провадженні.

Якщо суб'єкта владних повноважень, у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова у повному обсязі виготовлена 16 листопада 2015 року.

Суддя Спірідонов М.О.