Справа № 464/10992/14-а, 2а-464/21/15
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року Справа № 876/6502/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання - Волошин М.М.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача- Матковської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради на постанову Сихівського районного суду м.Львова від 26 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа - Львівська міська рада про визнання протиправним та скасування розпорядження,-

в с т а н о в и в :

Позивач - ФОП ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідача - Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа - Львівська міська рада, в якому просив визнати незаконним розпорядження голови Сихівської районної адміністрації № 293 від 06 серпня 2014 року «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1».

Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 26 травня 2015 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Сихівської районної адміністрації № 293 від 06 серпня 2014 року «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1».

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради не порушила процедури під час прийняття оспорюваного розпорядження, а на момент винесення такого ухвала Львівської міської ради від 20 березня 2014 року №3190 була чинною. Просить скасувати оскаржувану постанову, та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача (апелянта) - Матковська О.В. у судовому засіданні підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необгрунтованими. Просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Представник позивача - ОСОБА_1 у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, а тому суд вважає можливим проведення розгляду справи в його відсутності за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 серпня 2014 року Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради прийняла розпорядження № 293 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1», яким позивача зобов'язано до 10 вересня 2014 року добровільно здійснити демонтаж тимчасової споруди, яка встановлена за вищевказаною адресою.

Вказане розпорядження прийняте на підставі ухвали ЛМР від 20 березня 2014 року №3190 «Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових споруд та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові», у зв'язку із закінченням терміну договору оренди земельної ділянки та не включенням тимчасової споруди у Комплексну схему.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване розпорядження приймалося у зв'язку із закінченням терміну договору оренди земельної ділянки та не включенням тимчасової споруди у Комплексну схему, разом з тим, Сихівська районна адміністрація не врахувала обставин, що стосуються поновлення договору оренди земельної ділянки, а ухвала ЛМР №3190 "Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових споруд та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові" від 20 березня 2014 року визнана протиправною та скасована, тому відповідно і відсутні правові підстави для демонтажу тимчасової споруди, у зв'язку з чим порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі» у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 листопада 2009 року ФОП ОСОБА_2 та Львівська міська рада уклали договір оренди земельної ділянки на АДРЕСА_1, яка передана в користування ФОП ОСОБА_2 для обслуговування малої архітектурної форми.

Строк договору оренди відповідно до додаткової угоди закінчився 15 грудня 2013 року, разом з тим, позивач продовжував користуватись даною ділянкою, неодноразово звертався до Львівської міської ради з заявами про укладення договору оренди землі на новий строк та сплачував орендодавцю орендну плату, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких наявні в матеріалах справи.

Департамент економічної політики Львівської міської ради у листах від 29 грудня 2014 року та 30 грудня 2014 року повідомив позивача про підготовку проекту ухвали про внесення змін до ухвали ЛМР №3190, яким передбачено продовження терміну дії договору оренди оспорюваної земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Львівської міської ради №4527 від 23 квітня 2015 року позивачу продовжено до 30 грудня 2016 року договір оренди земельної ділянки на якій знаходиться оспорювана тимчасова споруда.

Крім того, на час апеляційного розгляду справи укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого у ЛМР 18 листопада 2009 року за №С-1620, відповідно до якої дію вказаного договору пролонговано до 30 грудня 2016 року.

Судом першої інстанції правильно взято до уваги і ту обставину, що Ухвала Львівської міської ради №3190 "Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових споруд та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові", яка стала підставою для винесення оскаржуваного розпорядження, визнана в судовому порядку протиправною та скасована, судове рішення набрало законної сили.

Відповідно до ч.2 ст.14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на момент винесення оскаржуваного розпорядження відповідачем не враховано обставин, що стосуються поновлення договору оренди земельної ділянки від 18 листопада 2009 року укладеного між позивачем та Львівською міською радою відповідно до положень ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі».

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для прийняття оскаржуваного розпорядження, а тому доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради залишити без задоволення, а постанову Сихівського районного суду м.Львова від 26 травня 2015 року у справі № 464/10992/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик

Повний текст ухвали виготовлено 16 листопада 2015 року.