Справа № 808/3903/15
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року 17:28Справа № 808/3903/15 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., за участю секретаря судового засідання Яланської В.А. та представників

позивача: ОСОБА_1;

відповідача: ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СОТ ПЛЮС»

до Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

17 липня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СОТ ПЛЮС» (далі - позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби України у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправними дії відповідача про залишення без розгляду заяви позивача від 16.04.2015 про податковий компроміс та зобовязати відповідача розглянути заяву ТОВ «СОТ ПЛЮС» 16.04.2015 про податковий компроміс.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що звернувся до контролюючого органу із заявою про намір досягнення податкового компромісу в межах строків визначених підрозділом 9-2 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, а тому залишення заяви без розгляду та не погодження податковим органом податкового компромісу є протиправним та таким, що порушує права позивача.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Просить суд позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив, з підстав визначених у письмових запереченнях (вх. № 42411 від 23.09.2015), зокрема зазначив, що позивачем не дотримано умови для подання заяви про податковий компроміс, а тому, відповідно, податковим органом винесено рішення щодо не погодження застосування процедури податкового компромісу. Беручи до уваги вищезазначене, податковий орган діяв в межах та у спосіб, встановлений чинним законодавством, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Розгляд справи здійснювався за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу «Камертон».

У судовому засіданні 23.09.2015 на підставі ст. 160 КАС України судом проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Листом вих. № 16/04 від 16.04.2015 в порядку, передбаченому підрозділом 9-2 «Особливості уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість під час застосування податкового компромісу» розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, позивачем подано до податкового органу заяву про податковий компроміс. Відповідно до поданої заяви позивач намагався уточнити податкові зобов'язання з ПДВ шляхом подання уточнюючих розрахунків за червень 2011 року, липень 2011 року, серпень 2011 року, вересень 2011 року, жовтень 2011 року, листопад 2011 року. Вказані уточнюючі розрахунки були надані разом із заявою про податковий компроміс та переліком (описом) операцій, щодо яких здійснено уточнення показників податкової декларації для застосування процедури податкового компромісу.

Листом № 4356/15-1 від 28.04.2015 податковий орган повідомив позивача, що заяву про податковий компроміс залишено без розгляду, у звязку із тим, що заява про податковий компроміс від 16.04.2015 та уточнюючі розрахунки з ПДВ надані всупереч вимогам підрозділу 9-2 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, а саме: податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 Податкового кодексу України.

Вважаючи дії відповідача по залишенню заяви про податковий компроміс без розгляду протиправними позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Враховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Починаючи з 01 січня 2011 року спеціальним законом, що регулює відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту -ПК України).

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобовязань з податку на прибуток та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу» розділ ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України доповнено підрозділом 9-2 «Підрозділ 9-2. Особливості уточнення податкових зобовязань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість під час застосування податкового компромісу».

Відповідно до п.1 підрозділу 9-2, податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобовязань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу. Платник податків, який вирішив скористатися процедурою податкового компромісу, під час дії податкового компромісу за такі податкові періоди має право подати відповідні уточнюючі розрахунки податкових зобовязань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, в яких визначає суму завищення витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування податком на прибуток підприємств та/або суму завищення податкового кредиту з податку на додану вартість.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов'язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Порядок дій контролюючих органів при виконанні положень підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України визначено в Методичних рекомендаціях щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу, затверджених наказом ДФС України від 17.01.2015 № 13 (далі Методичні рекомендації).

Пунктом 3.1 розділу 3 Методичних рекомендацій встановлено, що для початку застосування процедури застосування податкового компромiсу, платник податкiв, який вирiшив скористатися такою процедурою, може подати протягом 90 днiв з дня набрання чинностi Законом № 63 до контролюючого органу за основним мiсцем свого податкового облiку: у випадках, визначених у абзацах 1 та 2 пункту 2.2 цих Методичних рекомендацiй - уточнюючi розрахунки з ПДВ та/або податку на прибуток пiдприємств за будь-якi податковi перiоди до 1 квiтня 2014 року (з урахуванням строкiв давностi, встановлених статтею 102 Кодексу ), в яких визначає суму завищення витрат, що враховуються при визначеннi обєкта оподаткування податком на прибуток пiдприємств та/або суму завищення податкового кредиту з ПДВ та заяву, в якiй платником податкiв зазначається iнформацiя щодо мотивiв подання уточнюючого розрахунку для застосування до нього процедури досягнення податкового компромiсу (далi - Заява про компромiс).

В розділі 2 Методичних рекомендацій зазначено, що під строками давності згідно із статтею 102 Кодексу розуміється визначення грошових зобов'язань протягом 1095 днів з дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а якщо така декларація була подана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Пунктом 4.3 Методичних рекомендацій встановлено, що з метою застосування податкового компромісу платник подає окремий уточнюючий розрахунок з ПДВ за кожний окремий звітний період. Оскільки процедура податкового компромісу застосовується за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу (пункт 1 підрозділу 9-2 розділу XX Кодексу), подання уточнюючих розрахунків з ПДВ обмежується звітними періодами (місяць, квартал), які припадають на період з квітня 2011 року по березень 2014 року включно.

У звязку із чим, початковий термін застосування податкового компромісу є квітень 2011 року.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачем разом із заявою про податковий компроміс надано до податкового органу уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок та розшифровки податкових зобов'язань Д5 з контрагентом ТОВ «Ітера Сервіс» за період червень 2011 року, липень 2011 року, серпень 2011 року, вересень 2011 року, жовтень 2011 року, листопад 2011 року, тобто, в межах строків визначених підрозділом 9-2 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України.

Відповідно до п.11 підрозділу 9-2 податковий компроміс з урахуванням строків давності відповідно до статті 102 цього Кодексу застосовується до правовідносин, що виникли до 1 квітня 2014 року, та поширюється виключно на податкові зобовязання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість незалежно від того, проводилися перевірки контролюючих органів чи ні за такі періоди.

Згідно із п. 3 підрозділу 9-2 процедура досягнення податкового компромісу триває не більше ніж 70 календарних днів з дня, наступного за днем подання уточнюючого розрахунку.

Подання платником податків уточнюючого розрахунку за періоди, щодо яких не була проведена документальна перевірка, може бути підставою для проведення документальної позапланової перевірки згідно з процедурою податкового компромісу.

Протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем подання уточнюючого розрахунку, контролюючий орган приймає рішення щодо необхідності проведення документальної позапланової перевірки, про що повідомляє платника податків відповідно до статті 42 цього Кодексу.

Документальна позапланова перевірка проводиться виключно з питань, які стосуються витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування податком на прибуток підприємств та/або суми завищення податкового кредиту з податку на додану вартість, у межах процедури досягнення податкового компромісу.

Якщо контролюючий орган повідомив платника податків про відсутність необхідності проведення документальної позапланової перевірки, сума задекларованих зобовязань вважається узгодженою.

У разі прийняття рішення про необхідність проведення документальної позапланової перевірки контролюючий орган проводить таку перевірку та за її результатами:

1) приймає податкове повідомлення-рішення у разі виявлення порушень платником податків вимог податкового законодавства, сплата грошового зобовязання за яким здійснюється у розмірі, передбаченому пунктом 2 цього підрозділу;

2) складає довідку у разі відсутності таких порушень, що підтверджує правомірність визначення сум податкових зобовязань в уточнюючому розрахунку.

Податкове повідомлення-рішення або довідку контролюючий орган направляє платнику податків у порядку, передбаченому статтями 42 та 58 цього Кодексу.

Відповідно до п.5 підрозділу 9-2 платник податків сплачує податкові зобовязання, визначені в уточнюючому розрахунку та/або податковому повідомленні-рішенні, у розмірі, передбаченому пунктом 2 цього підрозділу, протягом 10 календарних днів з дня, наступного за днем узгодження. Днем узгодження вважається день отримання повідомлення контролюючого органу про відсутність необхідності проведення документальної позапланової перевірки, а в разі прийняття рішення про необхідність проведення документальної позапланової перевірки - день отримання довідки, що підтверджує правомірність визначення сум податкових зобовязань в уточнюючому розрахунку, або день отримання податкового повідомлення-рішення, прийнятого за результатами такої перевірки.

Як було встановлено судом за період, за який позивач подав заяву про досягнення податкового компромісу, вже була проведена перевірка, однак відповідачем не надано жодних доказів винесення будь-яких рішень, за наслідками її проведення.

За наслідками розгляду заяви позивача про досягнення податкового компромісу перевірка не проведена, податкове повідомлення-рішення не прийняте, а указана заява залишена без розгляду.

Суд вважає за необхідне зазначити, що зі змісту листа про залишення заяви про податковий компроміс без розгляду № 4356/15-1 від 28.04.2015, не можливо встановити підстави для залишення вказаної заяви без розгляду. У тексті листа № 4356/15-1 від 28.04.2015, як на підставу для залишення заяви без розгляду зазначено лише поняття податкового компромісу, проте не вказано чому саме і з яких підстав відповідач таку заяву не задовольнив.

При цьому, суд зауважує, що надана позивачем до податкового органу заява про податковий компроміс відповідає вимогам Методичних рекомендацій щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу, затверджених наказом ДФС України від 17.01.2015 № 13 та подана у строк, встановленим підрозділом 9-2 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України.

Суд зазначає, оскільки податковий орган належним чином не розглянув заяву позивача про податковий компроміс, не навів чіткі підстави для залишення її без розгляду, а тому з метою відновлення порушених прав підприємства, суд вважає за необхідне зобовязати Державну податкову інспекцію в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «СОТ ПЛЮС» від 16.04.2015 про податковий компроміс.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, та керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СОТ ПЛЮС» задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби Запорізькій області по залишенню без розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «СОТ ПЛЮС» від 16.04.2015 року про податковий компроміс.

3. Зобов'язати Державну податкову інспекцію в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «СОТ ПЛЮС» від 16.04.2015 року про податковий компроміс.

4. Судові витрати в сумі 73 (сімдесят три) гривні 08 копійок присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СОТ ПЛЮС» за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185- 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ю.П.Бойченко