Справа № 819/655/15-а
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року Справа № 876/5685/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2015 року в адміністративній справі № 819/655/15-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про скасування податкової вимоги та рішення про застосування фінансових санкцій,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (наділі - ФОП ОСОБА_2) звернулася з позовом до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області (надалі - Тернопільська ОДПІ), в якому, з уточненням позовних вимог, просила скасувати податкову вимогу від 10.03.2015 р. за № 4029-23 та рішення про застосування фінансових санкцій за № 000025/19-18-21-00/00/НОМЕР_1 від 01.10.2014 р.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оспорювані вимога та рішення є неправомірними, у зв'язку з тим, що позивач не підпадає під ознаки суб'єкта господарювання, до якого можуть застосуватися фінансові санкції, а відповідач надав неправильну оцінку дійсним обставинам справи.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2015 року позов задоволено.

Не погодившись із вказаною постановою, її оскаржила Тернопільська ОДПІ, яка вважає, що оскаржувана постанова прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що стосовно ОСОБА_2 правомірно застосовано фінансові санкції за продаж алкогольних напоїв та тютюнових виробів неповнолітній особі.

Відповідно до частини першої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що дана апеляційна скарга є безпідставна і не підлягає до задоволення з наступних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем неправомірно застосовано до ФОП ОСОБА_2 фінансові санкції, передбачені статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», оскільки продавець ОСОБА_3, стосовно якої 04.07.2014 р. складено протокол про адміністративне правопорушення, не є найманим працівником ФОП ОСОБА_2

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 р. № 481/95-ВР (надалі - Закон № 481/95-ВР) забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років.

Частиною четвертою цієї статті продавця наділено правом отримати у покупця, який купує пиво (крім безалкогольного), алкогольні, слабоалкогольні напої, вина столові або тютюнові вироби, документи, які підтверджують вік такого покупця, а отже, ця вимога має спонукати суб'єкта господарювання унеможливити порушення чітко визначеної заборони продавати неповнолітній особі зазначену продукцію. Відсутність у продавця сумніву щодо віку покупця та продаж у зв'язку з цим забороненого товару неповнолітній особі не може бути підставою звільнення суб'єкта господарювання від відповідальності.

Частиною другою статті 17 Закону № 481/95-ВР передбачено, що за порушення вимог статті 15-3 цього ж Закону законодавець передбачив застосування до суб'єкта господарювання фінансових санкцій у виді штрафу в сумі 6800,00 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 р. № 790 затверджено Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону № 481/95-ВР.

Пунктом 5 вищенаведеного Порядку передбачено, що підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є, зокрема, матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб'єктами господарювання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Відповідно до частин другої та третьої статті 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - КУпАП) протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Як видно із матеріалів справи, рішення про застосування штрафних санкцій за № 000025/19-18-21-00/00/НОМЕР_1 від 01.10.2014 р. відповідачем прийнято на підставі протоколу про адміністративне правопорушення Деснянського РУ ГУ МВС України в м.Києві № 0026416 від 04.07.2014 р., складеного стосовно ОСОБА_3, у зв'язку з реалізацією алкогольних напоїв та тютюнових виробів неповнолітній особі.

Цей протокол про адміністративне правопорушення підписала ОСОБА_3 та зазначила, що 04.07.2014 р. алкогольних напоїв та тютюнових виробів неповнолітнім особам не продавала.

Факт продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів неповнолітнім підтверджується письмовим поясненням неповнолітньої ОСОБА_4.

Доводи про те, що продаж алкогольних напоїв та тютюнових виробів не доведено належними доказами та посилання на відсутність такого продажу у зв'язку з відсутністю товарного чеку, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки відсутність чеку не виключає самого факту продажу.

При цьому необхідно враховувати, що Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» визначає, що необхідною умовою для відповідальності, передбаченої частиною другою статті 17 цього Закону є факт продажу забороненого товару неповнолітньому особою, яка перебуває у трудових відносинах із суб'єктом господарювання.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, з 09.11.2012 р. ОСОБА_3 перебуває у трудових правовідносинах із СПД ОСОБА_5, що підтверджується трудовим договором № 3.

Згідно договору № 1 суборенди нежитлового приміщення від 01.10.2013 р. ФОП ОСОБА_2 здала в суборенду СПД ОСОБА_5 частину нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 площею 2 кв.м для здійснення торгівельної діяльності.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що вимога та рішення про застосування штрафних санкцій прийнято всупереч чинному законодавству та у спосіб поза межами наданих податковому органу повноважень.

Доводи апелянта про те, що договір № 1 суборенди нежитлового приміщення від 01.10.2013 р. та трудовий договір № 3 не мають юридичної сили, так як їх копії не завірені належним чином, а на огляд суду оригінали не були надані, колегія суддів до уваги не приймає, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Як встановлено судом, апелянтом не надано жодного доказу, які б доказували правомірність його рішення та спростовували надані докази позивачем.

Згідно зі статтею 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Частиною першою статті 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням викладеного судова колегія дійшла переконання, що доводи апеляційної скарги є безпідставними і необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2015 року в адміністративній справі № 819/655/15-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Р.Й.Коваль

Судді В.В.Гуляк

Н.М.Судова-Хомюк

Ухвала в повному обсязі складена 13 листопада 2015 року.