Справа № 2-а-36-10
Суддя: Очеретяний В. А.
Дата ухвалення: 2010-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №: 2-а-36-10
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2010 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючого - судді Очеретяного В.А.

при секретарі Юхименко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Умань справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м.Умань Черкаської області (надалі УПФУ) про визнання дій протиправними та зобов'язання провести перерахунок розміру призначеної пенсії,

встановив :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до УПФУ про визнання дій протиправними та зобов'язання провести перерахунок розміру призначеної пенсії, посилаючись на те, що вона є інвалідом III групи внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції.

Листом від 07.12.2009 р. управлінням пенсійного фонду в м. Умані їй повідомлено, що нарахування та виплата її пенсії проводиться в розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 р. № 1 „Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету", тобто виходячи з розміру 19,91 грн., встановленого даною постановою, і станом на 01.11.2009 р. складає 1065,95 грн. (980 грн. - основний розмір пенсії; 85,95 грн. - додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров'ю).

Статтею 4 9 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон № 796) передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій І, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на пенсію.

4.4 ст.54 Закону № 796 визначені підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1, в усіх випадках, розміри пенсій для інвалідів III групи, щодо яких установлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими шести мінімальних пенсій за віком.

Крім того, у ст.54 Закону № 796 передбачено, що обчислення і призначення вказаного виду пенсії провадиться відповідно до Закону України „Про пенсійне забезпечення" (після внесення змін Законом України від 17.11.2005 № 3108-ІУ - відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"). Відповідний перерахунок пенсії, її максимальний розмір визначається ст.67 Закону № 796, яка теж є відсилочною нормою з посиланням на ст.ст. 28,42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", згідно з якою У разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму".

Відповідно до ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 15 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Згідно з ст.50 Закону № 796 особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах:

- інвалідам І групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком;

- інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком;

-інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до вимог ч.3 ст.46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначаються Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

За змістом абз.3 ст.1 цього Закону державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму.

Відповідно до вимог Закону України „Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України.

Прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України і щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Визначений ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком, для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений Законом України „Про Державний бюджет України" на відповідний рік, є певним стандартом, в порівнянні з яким визначаються розміри інших видів соціальних виплат та допомоги.

Тобто, мінімальний розмір пенсії за віком, для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, є відправною величиною, від якої проводиться розрахунок пенсій, визначених в ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Крім того, відповідно до ст. 71 Закону України № 796 дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему (про що зокрема зазначено у рішеннях № 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 р. по справі № 1-21/2005; № 19-рп/2009 р. від 08.09.2009 р.), пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позов у повному обсязі та просила визнати відмову відповідача у перерахунку пенсії протиправною та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок її пенсії по інвалідності, як постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії ІІІ-ої групи інвалідності, відповідно до ст.50, ст.54 п.4, ст.67 п.3 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 01 січня 2007 року у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком у порівнянні з розміром прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом за певний період нарахування пенсії та їй перераховану пенсію за вказаний період.

Представник відповідача УПФУ ОСОБА_2 позов не визнав і пояснив, що позивачці призначена пенсія як інваліду III групи, внаслідок захворювання, що пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відповідно до Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та постанов Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 530 „Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" і від 16.07.2008 № 654 „Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян".

Відповідно до ст.4 9 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії особам, віднесеним до категорії 1, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Розміри пенсій зазначеним особам визначені ст.ст.50,54 зазначеного Закону. При цьому ст.54 Закону встановлено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

Наведеною нормою Закону питання обчислення пенсії за цим Законом віднесені до відома Кабінету Міністрів України.

На виконання вимог вказаного Закону Кабінетом Міністрів України були прийняті постанови від 28.05.2008 № 530 та від 16.07.2008 № 654.

Відповідно до ст.116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції і законів України, актів Президента України, та здійснює інші повноваження, визначені Конституцією та законами України.

Згідно ст.117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Відповідно до ст. 11 Закону України „Про пенсійне забезпечення" до відання Кабінету Міністрів України належать питання, пов'язані з реалізацією і додержання гарантій, передбачених пенсійним законодавством.

Крім того, такі повноваження узгоджуються з нормами ст.62 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" де зазначено, що роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності.

Доводи щодо звуження Кабінетом Міністрів України існуючих конституційних прав та свобод позивача не відповідають дійсності, оскільки Конституцією України розмір пенсії позивача не визначається, а забезпечення проведення політики у сфері соціального захисту покладено на Кабінет Міністрів України.

Таким чином, приймаючи постанови від 28.05.2008 № 530 та від 16.07.2008 № 654 Кабінет Міністрів України діяв в порядку, в межах і спосіб, передбачений Конституцією і законами України.

Пенсійний фонд України діє на підставі Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою КМУ від 24.10.2007 № 1261 (далі - Положення).

Відповідно до п.15 Положення, Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку його територіальні управління.

Пенсійний фонд України забезпечує ефективне використання коштів, що перебувають в його управлінні. Реалізація нормативних приписів і пенсійних програм здійснюється шляхом фінансування пенсійних виплат за рахунок чітко визначених прибутковою частиною бюджету Пенсійного фонду джерел відповідно до конкретних напрямів витратної частини бюджету Пенсійного фонду України. Бюджет Пенсійного фонду України щорічно затверджується КМУ.

П.9 Положення передбачає вичерпний перелік напрямів використання коштів Пенсійного фонду України, які використовуються винятково за призначенням і вилученню не підлягають.

На підставі ст.6 Конституції України органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на принципах, згідно з якими ніхто не може бути вимушений робити те, що не передбачено законодавством. Одночасно дана норма встановлює, що органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень і в спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України.

Постанови КМУ від 28.05.2008 № 530 та від 16.07.2008 № 654 є діючими нормативними актами обов'язковими до виконання управлінням Пенсійного фонду України в м. Умань.

Враховуючи зазначене, позивачем не доведено незаконності рішення, дії чи бездіяльності відповідача, тому не вбачається будь-яких порушень законодавства з боку відповідача. Відповідно до ч.1 ст.71 КАСУ, сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги.

Визначення мінімального розміру пенсії за віком надано лише в ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Так, ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що при наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При цьому, ч.3 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених за цим Законом.

Окрім того, 19.05.2009 року Конституційним Судом України винесено ухвалу № 27-у/2009 (у справі за зверненням Пенсійного фонду України з клопотанням про надання офіційного тлумачення терміна "мінімальна пенсія за віком" та терміна "мінімальний розмір пенсії за віком", використаного в ч.1 ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування") у якій КСУ дійшов висновку, що у ч.3 ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" закладено однозначну вимогу щодо застосування мінімального розміру пенсії за віком, установленого в абзаці 1 ч.1 ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" - виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, тобто непоширенням мінімального розміру пенсії за віком на правовідносини, що виникають на підставі інших законів.

Згідно зі ст.9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за цим Законом за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1)пенсія за віком;

2)пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства);

3)пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Питання визначення величини мінімальної пенсії за віком, що застосовується для обчислення пенсії особам, на яких розповсюджується Закон України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не вирішено у законодавчому порядку.

Також позивачка, на його думку, невірно розуміє ч.2 ст.46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" вказуючи, що дана стаття передбачає не обмеження строку для захисту порушеного права.

Норми ч.2 ст.46 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" врегульовують питання виплати уже нарахованих сум пенсії, які є безспірними, але не отримані з вини органу, що призначає та виплачує пенсію.

В даній же справі іде спір про право на більший розмір пенсії, позивачка оскаржує неправомірні дії по не нарахуванню йому пенсії, тому ч.2 ст.46 Закону України від 09.07.2003 № 1058 не може братись до уваги.

Відповідно до ч.1 ст.99 КАСУ адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду. Частина 2 вищезазначеної статті встановлює річний строк для звернення до адміністративного суду, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивачкою було частково пропущено строки звернення до адміністративного суду, оскільки позовну заяву подано лише в жовтні 2009 року.

Відповідно до ст.100 КАСУ пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Управління Пенсійного фонду України в м. Умань Черкаської області наполягає на застосуванні ст.100 КАС України.

Враховуючи наведене представник відповідача ОСОБА_2 вважає, що дії управління ПФУ в м. Умань відповідають чинному законодавству та вчинені у межах і відповідно до законів України, а тому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

В грудні 2009 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління ПФУ про перерахунок раніше призначеної державної пенсії, виплату якої передбачено ст.54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон № 796-ХІІ) . Позивачка зазначала, що вона отримує цю пенсію як інвалід III групи внаслідок захворювання, пов'язаного з участю в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Посилаючись на те, що розмір призначеної та виплачуваної їй пенсії є меншим, ніж установлено Законом № 796-ХІІ, і на відмову Управління ПФУ привести його у відповідність із цим Законом, ОСОБА_1 просила суд визнати дії відповідача неправомірними та зобов'язати його усунути зазначене порушення, провівши відповідний перерахунок.

Статтею 49 Закону № 796-ХІІ передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ч.4 ст.54 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), в якій наведено підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів II групи, щодо яких установлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 8 мінімальних пенсій за віком.

Таким чином, вихідним критерієм розрахунку державної пенсії виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно зі ст.28 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІУ „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-ІУ) встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Як установлено судом, ОСОБА_1 є інвалідом III групи, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесена до категорії 1 осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, одержує пенсію по інвалідності на підставі ст.54 Закону № 796-ХІІ.

Розрахунок цієї пенсії позивачці Управління ПФУ провело виходячи з розміру 19 грн. 91 коп., установленого чинною на той час постановою Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року № 1 "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету".

З огляду на загальні засади пріоритету законів над підзаконними актами, суд вважає, що при розрахунку державної пенсії, передбаченої ст.54 Закону № 796-ХІІ, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, котрі втратили працездатність, який установлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік і береться за основу при визначенні мінімального розміру пенсії за віком.

Порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено чинною постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 1997 року № 523, положення якої стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсій відповідають змісту ст.54 Закону № 796-ХІІ. Пунктом 2 Постанови від 3 січня 2002 року № 1 "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету", всупереч положень статей 50, 54 Закону № 796 Кабінет Міністрів України установив розміри сум, з яких проводиться розрахунок пенсій, при тому що ці суми не відповідають розмірам мінімальної пенсії за віком.

Положення ч.3 ст.28 Закону № 1058-ІУ, на думку суду, не є перешкодою для застосування мінімальної пенсії за віком для розрахунку інших пов'язаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого частиною 1 цієї статті.

Суд вважає можливим зобов'язати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачки в межах річного строку позовної давності, передбаченого ст.99 КАСУ, тобто з 08 грудня 2008 року.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, в результаті всебічного, повного та об'єктивного їх розгляду в судовому засіданні, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.6, 9-12,70, 71, 158-163 КАС України, на підставі ст.ст. 50, 54, 67 п.3, 71 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст.ст. 8, 19, 22, 55, 95 Конституції України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Позов задоволити частково.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в місті Умані Черкаської області щодо відмови зробити перерахунок пенсії ОСОБА_1 неправомірними.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в місті Умані Черкаської області здійснити перерахунок державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю ОСОБА_1, відповідно до чинного законодавства України, починаючи з 08 грудня 2008 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Уманський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня складення постанови у повному обсязі заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційного суду Черкаської області або в порядку ч.5 ст.186 КАС України.

Головуючий: В.А. Очеретяний