Справа № 803/1027/14
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року Справа № 876/7632/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

за участі секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові апеляційні скарги Фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 та Нововолинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 03.07.2014 року у справі за позовними вимогами Фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 до Нововолинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, суд ,-

В С Т А Н О В И В:

З адміністративним позовом до Нововолинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області (далі - відповідач, Нововолинська ОДПІ, інспекція) звернувся Фізична-особа підприємець ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16 травня 2014 року №, №, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 16 травня 2014 року №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Нововолинською ОДПІ була проведена планова виїзна перевірка підприємства щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року, за результатом якої складений акт перевірки від 30 квітня 2014 року №356/264/17-.

В основу вказаних рішень контролюючого органу покладений висновок про нереальність господарських операцій з поставки камяного вугілля від ТзОВ «Пульсар», неправомірність коригування підприємцем податкового зобовязання з ПДВ у звязку з поверненням частини вугілля покупцем отриманого від підприємця ОСОБА_2,В.В. а також не відображення у складі доходів за 2012 рік виручки, яка отримана у 2012 року за товар поставлений у 2011 році. Позивач заперечує висновки податкового органу з тих підстав, що оглянуті в ході податкової перевірки первинні документи є доказом реальності господарських операцій та формування податкового кредиту. Просить звернути увагу суду, що частина господарських операцій відображається у мотивувальних висновках постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 16 вересня 2013 року №, № та від 23 жовтня 2013 року №. Вказана обставина, на думку позивача, заперечує підстави для застосування штрафної санкції у розмірі 50% (за повторність) у відповідності до вимог статті 127 Податкового кодексу України.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 03.07.2014 року адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Нововолинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Нововолинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області від 16 травня 2014 року № в частині нарахування основного зобовязання у розмірі 33 733,59 грн..

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Нововолинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області від 16 травня 2014 року № в частині нарахування штрафних санкцій у розмірі 4 744,90 грн.. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З висновками суду першої інстанції не погодився апелянт - Фізична особа підприємець ОСОБА_1, який у поданій апеляційній скарзі зазначає щодо помилковості висновків суду першої інстанції в частині позовних вимог, які позивачу відмовлено. Покликається на практику Вищого адміністративного судуУкраїни у судових справах щодо нарахування податкових зобовязань, та просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги позивача задовольнити повністю.

Апелянт - Нововолинська обєднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Волинській області у апеляційній скарзі звертає увагу на необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо взаємовідносин з ТзОВ «Пульсар», оскільки на момент проведення податкової перевірки позивачем не представлено документів складського обліку, документів на підтвердження вантажно-розвантажувальних робіт, порушення правил формування податкових документів у ДВАТ «Шахта «Надія» - первісного отримувача та подальшого продавця матеріальних цінностей. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення. При цьому колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено що працівниками Нововолинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області проведена планова виїзна документальна перевірка позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства, за результатом якої був складений акт перевірки від 30 квітня 2014 року №356/264/17- (а.с.9-29).

За наслідками проведеної перевірки податкова інспекція дійшла висновку про порушення підприємцем пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, підпункту 192.1.1 пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України, чим занижено податок на додану вартість на загальну суму 93 848,00 грн, у тому числі за лютий 2012 року на 18 216,00 грн, за березень 2012 року на 15 517,00 грн, за листопад 2012 року на 47 330,00 грн, за грудень 2012 року на 12 785,00 грн.. Також, відповідач встановив порушення пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, чим занижено податок на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності за 2012 рік на суму 18 979,57 грн.. Крім того, на думку контролюючого органу, позивач порушив частину четверту статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове соціальне страхування», чим занизив єдиний соціальний внесок за 2012 рік на суму 42 989,80 грн (а.с.29).

На підставі висновків акту перевірки від 30 квітня 2014 року №356/264/17-, контролюючим органом було винесено:

1) податкове повідомлення-рішення від 16 травня 2014 року №, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість за основним платежем на 93 848,00 грн та за фінансовими санкціями на 46 924,00 грн (а.с.82);

2) податкове повідомлення-рішення від 16 травня 2014 року №, яким збільшено грошове зобовязання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем на 18 979,57 грн та за фінансовими санкціями на 9 489,79 грн (а.с.84);

3) рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 16 травня 2014 року №, яким до підприємця застосовано штрафну санкцію у розмірі 4 298,98 грн (а.с.80).

Суд першої інстанції здійснюючи правову оцінку прийнятим рішенням контролюючого органу, а також висновкам Нововолинської ОДПІ, які викладені в акті перевірки №1157/23-1/05509694 від 29 жовтня 2013 року, прийшов до виснову , що долученими до справи письмовими доказами, спростовуються висновки податкового органу про заниження податку на додану вартість на загальну суму 93 848,00 грн, у тому числі за лютий 2012 року на 18 216,00 грн, за березень 2012 року на 15 517,00 грн, за листопад 2012 року на 47 330,00 грн, за грудень 2012 року на 12 785,00 грн. та порушення пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України про заниження податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності за 2012 рік на суму 18 979,57 грн..

Відтак, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відносини купівлі-продажу відбулись, факт отримання позивачем товарів у ТзОВ «Пульсар» підтверджено складеними сторонами видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, актами приймання - передачі виконаних робіт (наданих послуг), а виписані ними позивачу податкові накладні підтверджують здійснення договірних взаємовідносин.Факт постачання вугілля по даному договору підтверджується відповідними видатковими та податковими накладними (а.с.42-65), а також актами прийому-передачі товару №1 від 29 лютого 2012 року, №2 від 22 березня 2012 року (а.с.30-31). Подальша реалізація придбаного товару підтверджується договором поставки №01/02/11/У від 01 лютого 2011 року з ПП «ІВК-Постач» та складеними на його підставі видатковими накладними (а.с.198-203).Розглядувані правовідносини виникли з приводу нарахування контролюючим органом грошового зобовязання з податку на додану вартість, податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, штрафних санкцій за заниження єдиного соціального внеску та врегульовані Податковим кодексом України та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове соціальне страхування».

Зазначені висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають дійсним обставинам справи, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобовязані вести облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, повязаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Як зазначено пункті 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення обєкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції встановлено, що між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пульсар» (продавець) 08 лютого 2012 року був укладений договір поставки вугілля №08/02/12. У пункті 2.1 цього договору сторони визначили, що поставка здійснюється автомобільним або залізничним транспортом покупця за його рахунок (а.с.107). Факт постачання вугілля по даному договору підтверджується відповідними видатковими та податковими накладними (а.с.42-65), а також актами прийому-передачі товару №1 від 29 лютого 2012 року, №2 від 22 березня 2012 року (а.с.30-31). Факт наявності у позивача площадки для зберігання придбаного вугілля підтверджується договором оренди від 01 червня 2010 року, який укладений з приватним підприємцем ОСОБА_4 (а.с.103). Подальша реалізація придбаного товару підтверджується договором поставки №01/02/11/У укладеного 01 лютого 2011 року з ПП «ІВК-Постач» та складеними на його підставі видатковими накладними (а.с.198-203).

З врахуванням вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вказані операції мають реальний характер, оскільки позивачем належними та допустимими доказами доведений факт наявності податкової правосубєктності у підприємця та його контрагента, господарської мети при придбанні сировини та подальшого руху активів. Висновки податкового органу щодо заниження податку на додану вартість в цій частині необгрунтовані та безпідставні, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Стосовно правомірності коригування приватним підприємцем ОСОБА_1 податкового зобовязання з ПДВ у звязку з поверненням придбаного вугілля, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобовязань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню.

При цьому, у пункті 192.2 статті 192 Податкового кодексу України передбачено, що норма пункту 192.1 цієї статті не поширюється на випадки, коли постачальник товарів/послуг не є платником податку на кінець звітного (податкового) періоду, в якому був проведений такий перерахунок.

Зменшення суми податкових зобовязань платника податку - постачальника в разі зміни суми компенсації вартості товарів/послуг, наданих особам, що не були платниками цього податку на дату такого постачання, дозволяється лише при поверненні раніше поставлених товарів у власність постачальника з наданням отримувачу повної грошової компенсації їх вартості, у тому числі при перегляді цін, повязаних з гарантійною заміною товарів або низькоякісних товарів відповідно до закону або договору.

З аналізу цих законодавчих норм можливо дійти висновку, що постачальник має право відкоригувати податкове зобовязання з податку на додану вартість у випадку повернення товару, однак за умови, якщо таке повернення підтверджується відповідним первинним документом (актом приймання-передачі, видатковою накладною про повернення тощо).

Відстуність первинних документів щодо підтвердження факту повернення придбаних матеріальних цінностей та самостійне коригування позивачем кількісних і вартісних показників (а.с.130-132) податкового обліку не допускається, а тому без належного документального підтвердження повернення товару такі розрахунки не можуть бути підставою для коригування податкового зобовязання та формування податкового обліку у відповідності до норм статті 44 Податкового кодексу України.

З врахуваннмя наведених підстав, суд першої інстанції сформував обґрунтований висновок, що позивачем було неправомірно відкориговано у сторону зменшення грошове зобовязання з податку на додану вартість по господарським операціям з постачання вугілля приватному підприємцю ОСОБА_2, а тому податкове повідомлення-рішення від 16 травня 2014 року № в цій частині є обґрунтованим та правомірним.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що строки давності нарахування грошового зобовязання, які визначені у статті 102 Податкового кодексу України (1095 днів) у даному випадку не пропущені, оскільки коригування проводилося підприємцем у листопаді-грудні 2012 року (а.с.130-132), а податкове повідомлення-рішення винесено контролюючим органом у травні 2014 року (а.с.82).

Висновки суду першої інстанції про те, що при визначені суми грошового зобовязання, яке нараховане Нововолинською ОДПІ, податковий орган діяв у відповідності до вимог статі 192 Податкового кодексу України, підтверджуються матеріалами справи,а тому суд першої інстанції правомірно в цій частині залишив податкове повідомлення-рішення від 16 травня 2014 року № без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що у податковому повідомленні-рішенні від 16 травня 2014 року № при розрахунку штрафних санкцій контролюючий орган виходив зі ставки в 50%, як за повторне протягом 1 095 днів ненарахування податкового зобовязання. Як засвідчують матеріали справи, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року були визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення від 16 вересня 2013 року №, № та від 23 жовтня 2013 року №, яким позивачу нараховувалося грошове зобовязання з податку на додану вартість та податку на доходи з фізичних осіб. Зазначене судове рішення набрало законної сили з моменту винесення та представник Нововолинської ОДПІ був присутній під час його проголошення (а.с.38-40).

Колегія суддів погоджується з висновами суду першої інстанції, що на момент винесення податкового повідомлення-рішення від 16 травня 2014 року № (постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року) відпали обставини, що свідчили про повторне ненарахування позивачу грошового зобовязання з податку на додану вартість, а тому розмір штрафних санкцій у даному випадку повинен становити 25%.

З наведених підстав суд першої інстанції правомірно залишаив без змін податкове повідомлення-рішення від 16 травня 2014 року № в частині нарахування штрафних санкцій у розмірі 15 028,60 грн (60 114,41 x 0,25).

Порушення позивачем вимог пункту 137.1 статті 137, пункту 177.2, пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, що привело до не включення позивачем до складу загального оподатковуваного доходу частину виручки отриманої на свій банківській рахунок у 2012, та здійснення відображення цих доходів у Книзі обліку доходів і витрат у 2011 році за фактом постачання товару (а.с.69-78) є неправомірним, про що вірно зазначено судом першої інстанції. Тобто, в даному випадку, позивач порушив правила обліку доходів фізичних-осіб підприємців, які визначені у пункті 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, адже мав відобразити виручку в тому податковому періоді, в якому фактично її отримав, тобто в 2012 році. Зазначене, однак, не виключає права позивача уточнити загальний оподаткований дохід помилково відображений у 2011 році в порядку, який визначений статтею 50 Податкового кодексу України, шляхом подачі відповідного уточнюючого розрахунку. Відтак, податкове повідомлення-рішення від 16 травня 2014 року №, в частині нарахування основного зобовязання, та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 16 травня 2014 року № є правомірними, про що заначено судом першої інстанції.

Що стосується розміру штрафних санкцій, визначених у податковому повідомленні рішенні від 16 травня 2014 року №, суд першої інстанції обґрунтовано здійснив перерахунок штрафної санкції виходячи з розсіру ставки 25%, Вказана обставина зумовлена постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2014 року у справі №876/2393/14 (а.с. 38-40) та вимогами підпункту 127.1 статті 127 Податкового кодексу України.

З врахуванням вказаних обставин суд першої інстанції обґрунтовано залишив без змін податкове повідомлення-рішення від 16 травня 2014 року № в частині нарахування штрафних санкцій у розмірі 4 744,89 грн (18 979,57 x 0,25).

Представлені сторонами письмові докази не довели суду апеляційної інстанції обґрунтованість та правомірність податкового повідомлення-рішення від 16 травня 2014 року № в частині нарахування основного зобовязання у розмірі 33 733,59 грн та штрафних санкцій у розмірі 31 895,40 грн, а також податкового повідомлення-рішення від 16 травня 2014 року № в частині нарахування штрафних санкцій у розмірі 4 744,90 грн., що є підставою для відмови у задоволенні апеляційної скарги податкового органу в цій частині. Стосовно правомірності податкових повідомлень-рішень в решті частині, а також обґрунтованості рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 16 травня 2014 року №, вказана обставина повністю підтверджується матеріалами справи, що засвідчує про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги приватного підприємця ОСОБА_1

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційних скарг висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.195, ст.198, ст.200, ст.205, ст.206, ст.254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 та Нововолинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 03.07.2014 року у справі № 803/1027/14 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.М. Судова-Хомюк

Судді В.В. Гуляк

ОСОБА_5