Справа № 2а-13420/12/2670
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року м. Київ К/800/30838/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Державної митної служби України та Київської регіональної митниці на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.11.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2013 по справі №2а-13420/12/2670 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Остін» до Київської регіональної митниці, Державної митної служби України, Департаменту боротьби з контрабандою, аналізу ризиків та протидії корупції Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., перевіривши доводи касаційних скарг щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.11.2012, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2013, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Остін» до Київської регіональної митниці, Державної митної служби України, Департаменту боротьби з контрабандою, аналізу ризиків та протидії корупції Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 06.07.2012 №183.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Державна митна служба України 05.06.2013 та Київська регіональна митниця 10.06.2013 звернулись з касаційними скаргами до Вищого адміністративного суду України, який ухвалами від 11.06.2013 та 14.06.2013 прийняв їх до свого провадження.

В касаційній скарзі Державна митна служба України просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.11.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2013, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог Державна митна служба України посилається на порушення судами норм матеріального права, зокрема, статей 259, 264, 267 Митного кодексу України, статті 647 Цивільного кодексу України.

В касаційній скарзі Київська регіональна митниця просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.11.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2013, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог Київська регіональна митниця посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, пункту 3 частини другої статті 267 Митного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 161, пункту 4 частини першої статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, та які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами за відсутності сторін.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Департаментом боротьби з контрабандою, аналізу ризиків та протидії корупції Державної митної служби України проведена позапланова виїзна документальна перевірка стану дотримання Товариством з обмеженою відповідальністю «Остін» законодавства з питань митної справи за період діяльності з 17.05.2008 по 17.05.2011, про що складено акт від 23.04.2012 №0002/12/143000000/.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пункту 3 частини другої статті 267 Митного кодексу України, а саме позивачем при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, не було додано подальших витрат, які не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, роялті та ліцензійні платежі, які стосуються оцінюваних товарів та які позивач повинен сплачувати.

Так, за висновками акту перевірки відповідно до Субліцензійного договору на використання знаку для товарів і послуг від 01.07.2008 №2/OS-08, укладеного між Компанією «ВЕСТІНАР ЛІМІТЕД» («VESTINAR LIMITED») (Республіка Кіпр) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Остін», перший надає позивачу право на використання на території України знаку для товарів і послуг «O'STIN», зареєстрованого для товарів і послуг: 18 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг (далі - МКТП), 25 класу МКТП, 35 класу МКТП. Згідно Додатку А до Субліцензійного договору від 01.07.2008 винагорода Компанії «ВЕСТІНАР ЛІМІТЕД» («VESTINAR LIMITED») (Республіка Кіпр) сплачується у вигляді періодичних субліцензійних платежів (далі - Роялті). Для нарахування Роялті використовується нижчезазначена База, яка складається: з зарахованих у звітному кварталі на поточні рахунки Товариства грошових коштів, отриманих Товариством від покупців товарів та послуг, які реалізуються з використанням Ліцензованої власності; визначеного у звітному кварталі згідноз відповідними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку України загального доходу Товариства в національній валюті України від нарахованої у звітному кварталі субліцензійних платежів по всім субліцензійним договорам, що укладені Товариством із третіми особами на підставі даного Договору. Роялті нараховуються і сплачуються Товариством Компанії «ВЕСТІНАР ЛІМITEД («VESTINAR LIMITED») (Республіка Кіпр) за ставкою 5,8% від Бази. Роялті нараховуються щоквартально.

Згідно з Додатковою угодою від 04.07.2008 б/н до Субліцензійного договору від 01.07.2008 Компанією «ВЕСТІНАР ЛІМІТЕД»(«VESTINAR LIMITED») (Республіка Кіпр) надано позивачу право на використання знаку для товарів і послуг «O'STIN» виключно для 35 класу МКТП.

Крім того, перевіркою було встановлено, що відповідно до Субліцензійного договору на використання знаку для товарів і послуг від 01.01.2010 №3/OS-10, укладеного між Компанією «ВЕСТІНАР ЛІМІТЕД»(«VESTINAR LIMITED» (Республіка Кіпр) та Товариством, перший надає позивачу право на використання на території України знаку для товарів і послуг «O'STIN» виключно для 35 класу МКТП.

Перевіркою встановлено, що позивачем за період діяльності з 01.05.2008 по 17.05.2011 на виконання Субліцензійного договору від 01.07.2008 було задекларовано розмір Бази для нарахування Роялті, що склала 125630668,98грн. та було сплачено Компанії «ВЕСТІНАР ЛІМІТЕД»(«VESTINAR LIMITED») (Республіка Кіпр) роялті у сумі 993140,55дол.США (еквівалент у національній валюті - 7286578,81грн.); на виконання Субліцензійного договору від 01.01.2010 задекларовано розмір Бази для нарахування Роялті, що склала 188936380,66грн. та було сплачено Компанії «ВЕСТІНАР ЛІМІТЕД»(«VESTINAR LIMITED») (Республіка Кіпр) роялті у сумі 1368776,83дол.США. (еквівалент у національній валюті - 10863841,88грн.).

З урахуванням сум, сплачених позивачем та вартості ввезеного позивачем одягу, Департаментом боротьби з контрабандою, аналізу ризиків та протидії корупції Державної митної служби України було здійснено розрахунок сум, які мали бути додані позивачем до митної вартості.

На підставі акту від 23.04.2012 №0002/12/143000000/ Київською регіональною митницею прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 06.07.2012 №183, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість за товари, що ввозяться на митну територію України, в розмірі 1055135,09грн., в тому числі 844108,07грн. основного платежу та 211027,02грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Відповідно до статті 259 Митного кодексу України, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, при визначенні митної вартості ввезених позивачем товарів у вантажних митних деклараціях було застосовано метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Згідно з частиною першою статті 267 Митного кодексу України митною вартістю за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, є вартість операції, тобто ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби відповідно до частини другої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або які повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів на користь продавця та/або на користь продавця через третіх осіб, та/або на пов'язаних з продавцем осіб. Такі платежі можуть бути здійснені прямо або опосередковано шляхом переказу грошей, акредитиву, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін «ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті» стосується тільки ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов'язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Згідно з частиною другою статті 267 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються подальші витрати, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема:

1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, які є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов'язаних з представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість контейнерів, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов'язаних з пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість нижченаведених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв'язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів.

3) роялті та ліцензійні платежі, які стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються патентів, знаків для товарів і послуг та авторських прав. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.

Таким чином, умовою включення сплаченого роялті до митної вартості є їх зв'язок з ввезеними товарами, тобто наявність причинно-наслідкового зв'язку між сумою сплаченого роялті та обсягом ввезеного та реалізованого товару. При цьому, така сплата має бути обумовлена у відповідних документах, і здійснюватися саме за ввезений товар.

За посиланнями позивача, що не спростовано відповідачами, не в мережах магазинів «O'STIN» реалізовується не лише товари, імпортовані позивачем, а й товари, які були придбані на митній території України.

Натомість, роялті сплачувалося Товариством з обмеженою відповідальністю «Остін» у зв'язку з використанням торгової марки при продажу товарів, тобто оформленням місць такого продажу, і не пов'язана з продажем виключно ввезеного одягу.

Так, згідно Субліцензійних договорів на використання знаку для товарів і послуг з урахуванням додаткової угоди від 04.07.2008, позивачем придбано дозвіл використання знаку для товарів і послуг «O'STIN» виключно для 35 класу Міжнародної класифікації товарів та послуг для реєстрації знаків, що включає: реклама: керування справами; ділове адміністрування; канцелярські роботи.

Колегія суддів також погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо необґрунтованості доводів відповідачів про нікчемність додаткової угоди від 04.07.2008, оскільки акт перевірки не містить жодних посилань, з яких підстав відповідач вважає дану угоду нікчемним правочином. В акті перевірки відсутні посилання на ухилення учасників додаткової угоди від виконання своїх обов'язків, уплати податків та зборів, винесення вироків посадовим особам підприємств або будь-які інші відомості, які можуть свідчити про укладення угод з метою, що порушує публічний порядок.

Натомість відповідачами не наведено доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірних дій, а наведені у касаційних скаргах доводи є такими, що не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій щодо обґрунтованості позовних вимог і не дають підстав вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Враховуючи викладене, за встановлених обставин, висновок судів попередніх інстанцій про неправомірність податкового повідомлення-рішення від 06.07.2012 №183 є правильним.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, та частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційні скарги Державної митної служби України та Київської регіональної митниці залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.11.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2013 по справі №2а-13420/12/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв