Справа № 2а-5554/11/1370
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року К/800/23899/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.,

Рецебуринського Ю.Й., Стародуба О.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 5 вересня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 травня 2015 року по справі №2а-5554/11/1370 (876/12577/13)

за позовом ОСОБА_4

до Державної митної служби України,

Львівської митниці Міністерства доходів і зборів України

про визнання незаконним і скасування наказу, поновлення на посаді та

стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2012 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 листопада 2013 року, позов задоволено.

На виконання вказаних судових рішень Державною митною службою України 28 травня 2013 року прийнято наказ №814-к «По особовому складу митних органів», яким скасовано пункт 1 наказу Державної митної служби України від 18 квітня 2011 року № 796-к «Про припинення перебування на державній службі» в частині припинення 18 квітня 2011 року перебування на державній службі в митних органах ОСОБА_4

Наказом Львівської митниці від 28 травня 2013 року № 640-к «Про оголошення наказу Державної митної служби України» позивача поновлено на посаді головного інспектора сектору контролю за правильністю визначення митної вартості відділу контролю митної вартості та класифікації товарів Львівської митниці з 29 травня 2013 року.

14 серпня 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 5 вересня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 травня 2015 року, заяву ОСОБА_4 про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді задоволено та встановлено порядок виконання рішення.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями, Львівська митниця Державної фіскальної служби подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове, рішення, яким у задоволенні вимог заяви відмовити.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи вимоги заяви ОСОБА_4, суди першої та апеляційної інстанцій на підставі наявних у справі даних встановили та правильно виходили з того, що відповідач виконав рішення суду про поновлення позивача на посаді від 11 жовтня 2011 року лише 28 травня 2013 року, а тому наведене свідчить про затримку виконання такого рішення і наявність підстав для виплати спірних коштів.

Судами встановлено, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2011 року позивача поновлено на посаді головного інспектора сектору контролю за правильністю визначення митної вартості відділу контролю митної вартості та класифікації Львівської митниці з 19 квітня 2011 року.

На виконання вказаного рішення суду Львівською митницею Державної митної служби України 28 травня 2013 року видано наказ № 640-к«Про оголошення наказу Державної митної служби України», яким поновлено позивача на посаді.

Так, відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини 2 статті 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Зазначена вище стаття Кодексу законів про працю України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку - пред'явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитись на роботі.

Відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною 2 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому пунктом 3 частини 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Частиною 4 статті 257 зазначеного Кодексу законодавець обумовив питання примусового виконання судових рішень у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Цим підкреслюється винятковість саме примусового виконання рішення адміністративного суду.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Отже, правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов'язок. Зокрема, зазначений обов'язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Враховуючи те, що постанова Львівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2011 року, в частині поновлення позивача на службі, виконана Державною митною службою України та Львівською митницею Державної митної служби України шляхом прийняття наказів № 814-к та № 640-к лише 28 травня 2013 року, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_4 має право відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 23 червня 2015 року № 21-63а15.

Враховуючи викладене, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

За приписами статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 5 вересня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Рецебуринський Ю.Й.

Стародуб О.П.