Справа № 802/2416/15-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 р. м. Вінниця

Справа № 802/2416/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Волощук Анастасії Миколаївни,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Вінницької митниці Державної фіскальної служби України про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 ( далі позивач ) з адміністративним позовом до Вінницької митниці Державної фіскальної служби України (далі Вінницька митниця ДФС України, відповідач ) про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 28.05.2015 ОСОБА_3 звільнився за угодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України, з посади начальника відділу організації митного контролю Вінницької митниці та з Вінницької митниці.

Разом з тим, як зазначає позивач, відповідач не провів повного розрахунку з ним, зокрема йому не оплачено листки непрацездатності № 605820 про знаходження на амбулаторному лікуванні з 02.03.2015 по 20.03.2015, № 605898 - з 23.03.2015 по 30.03.2015, та частково № 605250 - з 26.02.2015 по 27.02.2015, оскільки комісією з соціального страхування з тимчасової втрати працездатності Вінницької митниці ДФС згідно протоколу №8 від 03.06.2015 року прийнято рішення відмовити у призначенні матеріального забезпечення по зазначеним листкам непрацездатності з посиланням на те, що вони видані з порушенням підпунктів 5.1.4, 5.1.5, 5.1.11 Положення про експертизу тимчасової непрацездатності від 09.04.2008 №189. Крім того, позивачу не виплачена заборгованість, що утворилась за час його роботи у ОСОБА_4 митниці, зокрема не виплачено кошти за невикористану відпустку та матеріальну допомогу на оздоровлення.

У зв'язку з чим, ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом до Вінницької митниці Державної фіскальної служби, в якому просив стягнути з відповідача на його користь, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 30.09.2015 року, заборгованість по відпускних та матеріальній допомозі на оздоровлення в сумі 10973,86 грн., виплати по тимчасовій непрацездатності в сумі 11618,10 грн. та компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в сумі 96855,00 грн., а всього кошти в загальній сумі 119446,96 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та пояснення надані в судовому засіданні, просив адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, надавши суду письмові заперечення (а.с. 42-47), в яких зазначив про хибність посилань позивача на ч. 3 ст. 24 Закону України "Про відпустки", та зауважив, що обов'язок щодо виплати позивачу відпускних та матеріальної допомоги на оздоровлення в даному випадку покладено на Херсонську митницю Державної фіскальної служби України, як правонаступницю Севастопольскої митниці Міндоходів, в складі якої позивач проходив службу до переведення до Вінницької митниці та якою ОСОБА_3 було здійснено нарахування відпускних та допомоги на оздоровлення, згідно наказу від 24.03.2014 р. № 40-в.

Також, представник відповідача зазначив, що підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, згідно ч.1 ст. 31 Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці, є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності. Разом з тим, оскільки експертним аналізом констатовано видачу листків непрацездатності в неустановленому порядку, відповідач правомірно відмовив ОСОБА_3 у виплаті вищезазначених коштів. Крім того, представник відповідача зазначив, що позивачу вказувалось про можливість дооформлення листків непрацездатності і зазначалось, що в разі приведення їх у відповідність до вимог Положення про експертизу тимчасової непрацездатності від 09.04.2008 №189, допомога по тимчасовій непрацездатності згідно вказаних листків буде виплачена в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Відповідно до даних трудової книжки позивача (а.с. 8-18), останній 04.06.2013, на підставі наказу №1192-о, призначений на посаду першого заступника начальника ОСОБА_4 митниці Міндоходів.

12.05.2014 ОСОБА_3, на підставі наказу від 07.05.2014 р. №1202-о, звільнений з посади першого заступника начальника ОСОБА_4 митниці Міндоходів, відповідно до п.5 ст. 36 КЗпП України, в порядку переведення до Вінницької митниці Міндоходів (а.с. 19 ). Цим же наказом вирішено забезпечити проведення розрахунку з позивачем згідно з діючим законодавством.

Згідно довідки №05-38/65 від 29.04.2014, виданої ОСОБА_4 митницею Міндоходів, позивачу були нараховані відпускні за період перебування у відпустці з 24 березня 2014 року по 08 травня 2014 року та матеріальна допомога на оздоровлення, згідно наказу ОСОБА_4 митниці Міндоходів від 24.04.2014 №40-в, що в загальній сумі складає 10937,86 грн., в тому числі:

- за період з 24.03.2014 по 31.03.2014 - 1492,25 грн.;

- за період з 01.04.2014 по 30.04.2014 - 5409,42 грн.;

- за період з 01.05.2014 по 08.05.2014 - 1119,19 грн.;

- матеріальна допомога на оздоровлення - 2917,00 грн.

Зазначена сума не була виплачена позивачу ОСОБА_4 митницею Міндоходів в зв"язку з відсутністю фінансування на казначейських рахунках ( а.с. 20 ).

15.05.2014, згідно наказу №182-о, позивач призначений на посаду начальника відділу організації митного контролю Вінницької митниці Міндоходів в порядку переведення із ОСОБА_4 митниці Міндоходів.

Наказом №2-о від 21.05.2015 позивач звільнений 28.05.2015 року з займаної посади за угодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України ( а.с. 18 ).

При цьому, як зазначив в судовому засіданні представник позивача, ОСОБА_3 після звільнення, окрім вищезазначеної суми відпускних та матеріальної допомоги на оздоровлення, також не оплачено листки непрацездатності серії АГІ №605820 від 02.03.2015, згідно якого ОСОБА_3 перебував на амбулаторному лікуванні в період з 02.03.2015 по 20.03.2015, №605898 від 23.03.2015 - з 23.03.2015 по 30.03.2015 та частково №605250 - з 26.02.2015 по 27.02.2015.

Як зазначає позивач, не виплата Вінницькою митницею ДФС України відпускних та матеріальної допомоги на оздоровлення, а також коштів за вищезазначеними листками непрацездатності є протиправною та такою, що порушує його права та інтереси, в зв'язку з чим він вимушений звернутись до суду з даним позовом про стягнення на його користь з відповідача коштів в загальній сумі 119446,96 грн.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, зокрема щодо стягнення з Вінницької митниці ДФС України на користь позивача суми невиплаченої при звільненні з ОСОБА_4 митниці Міндоходів заборгованості по відпускних та матеріальній допомозі на оздоровлення, суд виходить з наступного.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, КЗпП України, Законом України "Про відпустки" та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, Законом України "Про відпустки" № 504/96-ВР встановлено державні гарантії права на відпустки, визначено умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров'я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Статтею 1 Закону України "Про відпустки" визначено, що державні гарантії та відносини, пов'язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про відпустки", щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Розділом V згаданого вище Закону визначено порядок, умови оплати відпусток.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України "Про відпустки" заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до її початку.

Як встановлено судом, позивачу, згідно наказу ОСОБА_4 митниці Міндоходів від 24.04.2014 №40-в, були нараховані відпускні за період перебування у відпустці з 24 березня 2014 року по 08 травня 2014 року та матеріальна допомога на оздоровлення, в загальній сумі 10937,86 грн., в тому числі:

- за період з 24.03.2014 по 31.03.2014 - 1492,25 грн.;

- за період з 01.04.2014 по 30.04.2014 - 5409,42 грн.;

- за період з 01.05.2014 по 08.05.2014 - 1119,19 грн.;

- матеріальна допомога на оздоровлення - 2917,00 грн.

Проте, зазначена сума не була виплачена позивачу ОСОБА_4 митницею Міндоходів в зв"язку з відсутністю фінансування на казначейських рахунках ( а.с. 20 ).

При звільненні позивача 12.05.2014 з ОСОБА_4 митниці Міндоходів, всупереч п. 2 наказу №1202-о від 07.05.2014 р. ( а.с. 19 ), ОСОБА_4 митницею не забезпечено проведення розрахунку з позивачем згідно з діючим законодавством і вище вказана заборгованість не була виплачена, що підтверджується довідкою №05-38/65 від 29.04.2014 (а.с. 20 ).

Позивач, звертаючи свої вимоги до відповідача, посилаючись на приписи ч.3 ст. 24 Закону України "Про відпустки", вважає, що обов'язок щодо виплати вказаної заборгованості, що утворилась при звільненні з ОСОБА_4 митниці Міндоходів, покладено саме на Вінницьку митницю ДФС.

Суд критично ставиться до таких посилань позивача та вважає за необхідне зазначити, що приписи ст. 24 Закону України "Про відпустки" регулюють питання надання грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки і, зокрема, ч.3 передбачає, що у разі переведення працівника на роботу на інше підприємство грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток за його бажанням повинна бути перерахована на рахунок підприємства, на яке перейшов працівник.

Проте, в даному випадку, позивач просить стягнути кошти, які були йому нараховані як заробітна плата за час відпустки, відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України "Про відпустки".

Таким чином, суд вважає помилковим застосування позивачем до спірних правовідносин норм ст. 24 Закону України " Про відпустки".

Крім того, згідно з нормами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Таким чином, законодавством не передбачено, що при звільненні працівника ( в тому числі у порядку переведення ) сума заборгованості по заробітній платі (і як оплата відпусток) може бути перерахована на рахунок підприємства, на яке перейшов працівник.

Проаналізувавши вище наведені норми законодавства, суд приходить до висновку, що саме на ОСОБА_4 митницю Міндоходів було покладено обов'язок щодо виплати ОСОБА_3 спірної суми заробітної плати ( у формі оплати відпустки ) та матеріальної допомоги на оздоровлення, оскільки вони виплачуються при наданні щорічної відпустки, яку позивач отримав ще працюючи на ОСОБА_4 митниці.

При цьому слід зазначити, що станом на день розгляду справи в суді зазначений обов'язок перейшов до Херсонської митниці ДФС, як правонаступника Севастопольскої митниці, реорганізованої згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 №535-р "Про реорганізацію територіальних органів Міністерства доходів і зборів" (а.с. 49), шляхом приєднання до Херсонської митниці Міндоходів, із зобов'язанням останньої забезпечити виконання функцій, що покладались на приєднану до неї митницю.

Разом з тим, як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, Вінницькою митницею ДФС України вчинялись дії по сприянню позивачу в отриманні належних йому коштів. Зокрема, відповідач 10.07.2014 звернувся з листом до Херсонської митниці Міндоходів про перерахування Вінницькій митниці Міндоходів для виплати ОСОБА_3 визначеної в довідці №05-38/65 від 29.04.2014 суми коштів 10937,86 грн. ( а.с. 48 ).

У відповідь Херсонська митниця листом від 16.07.2014 за № 07/06-16/3863 повідомила, що заходи, повязані з реорганізацією ОСОБА_4 митниці Міндоходів шляхом приєднання до Херсонської митниці Міндоходів не розпочато через відсутність відповідного наказу Міндоходів. Також зазначила, що після затвердження відповідного порядку зазначені кошти будуть перераховані на рахунок Вінницької митниці МІндоходів ( а.с. 50 ).

Також, 30.07.2014 Вінницька митниця Міндоходів листом № 3885/2-80-05 звернулась до директора департаменту фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку Міндоходів щодо надання роз'яснень щодо митниці, яка повинна виплачувати вказані кошти ОСОБА_3 ( а.с. 52 ).

У відповідь Державна фіскальна служба України листом від 08.09.2014 за № 3904-7/99- 99-05-03-01-17 Про виплату відпускних та матеріальної допомоги (а.с. 53) вказала, що розрахунки щодо нарахованих відпускних та матеріальної допомоги на оздоровлення повинні здійснюватись Херсонською митницею ДФС на підставі поданих первинних документів, підтверджуючих наявність заборгованості та оформлених згідно чинного законодавства, за безпосередньою заявою ОСОБА_3 або за зверненням територіального органу ДФС, в якому працює зазначена особа.

Тобто, листом ДФС чітко зазначено, на який саме територіальний орган ДФС покладено обов"язок щодо проведення розрахунку з позивачем.

При цьому, як зазначив представник відповідача в судовому засіданні, станом на час розгляду справи в суді кошти для виплати нарахованих ОСОБА_3 відпускних та матеріальної допомоги на оздоровлення на рахунки Вінницької митниці з Херсонської митниці не надходили.

Крім того, судом встановлено, що сам позивач безпосередньо до Херсонської митниці ДФС щодо виплати йому заборгованості не звертався.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що Вінницька митниця ДФС України, відмовляючи позивачу у виплаті нарахованих йому ОСОБА_4 митницею відпускних та матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 10937,86 грн., діяла відповідно до закону та в межах наданих їй повноважень.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Вінницької митниці ДФС України на користь позивача допомоги по тимчасовій непрацездатності згідно листків непрацездатності серії АГІ №605820 від 02.03.2015, №605898 від 23.03.2015, №605250 від 27.02.2015, суд вважає за необхідне зазначити на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 в період з 16.02.2015 по 27.02.2015 перебував на стаціонарному лікуванні, а в періоди з 02.03.2015 по 20.03.2015 та з 23.03.2015 по 31.03.2015 - на амбулаторному лікуванні в Літинській ЦРЛ, про що видано листки непрацездатності серії АГІ № 605250 від 27.02.2015, №605820 від 02.03.2015, №605898 від 23.03.2015, які були надані ОСОБА_3 відповідачу, проте на час розгляду справи в суді в повному обсязі не оплачені.

Як встановлено судом в ході розгляду справи, підставою для відмови у призначенні позивачу матеріального забезпечення за листками непрацездатності № 605820 за період з 02.03.2015 по 20.03.2015, № 605898 за період з 23.03.2015 по 30.03.2015 та № 605250 за період з 26.02.2015 по 27.02.2015 слугувало прийняте комісією з соціального страхування з тимчасової втрати працездатності Вінницької митниці ДФС, згідно протоколу №8 від 03.06.2015 року, рішення про відмову у призначенні матеріального забезпечення по зазначеним листкам непрацездатності з посиланням на те, що вони видані з порушенням підпунктів 5.1.4, 5.1.5, 5.1.11 Положення про експертизу тимчасової непрацездатності від 09.04.2008 №189, про що позивача було повідомлено листом від 05.06.2015 №2375/8/02.80-18 ( а.с. 23 24 ), який отримано останнім 19.06.2015 р. ( а.с. 57 ).

З цього приводу слід зазначити, що у відповідності до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообовязкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у звязку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоровя визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у звязку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною ОСОБА_1 України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування за страхуванням у звязку з тимчасовою втратою працездатності надається, зокрема, такий вид матеріального забезпечення та соціальних послуг як допомога по тимчасовій непрацездатності.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків, зокрема, згідно п.1, - тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві.

Частиною 2 зазначеної вище статті Закону передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Оплата перших пяти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На момент виникнення між сторонами спірних правовідносин був чинним Порядок оплати перших пяти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів підприємства, установи, організації, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2001 №439 (далі - Порядок №439).

Згідно з пунктами 3 - 4 Порядку №439, оплата днів тимчасової непрацездатності застрахованій особі провадиться за основним місцем роботи у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати за робочі дні (години) згідно з графіком роботи, що припадають на дні тимчасової непрацездатності. Підставою для оплати днів тимчасової непрацездатності є виданий в установленому порядку листок непрацездатності.

Підстави для відмови в наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності визначені в ст. 23 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Так, допомога по тимчасовій непрацездатності не надається:

1) у разі одержання застрахованою особою травм або її захворювання при вчиненні нею злочину;

2) у разі навмисного заподіяння шкоди своєму здоровю з метою ухилення від роботи чи інших обовязків або симуляції хвороби;

3) за час перебування під арештом і за час проведення судово-медичної експертизи;

4) за час примусового лікування, призначеного за постановою суду;

5) у разі тимчасової непрацездатності у звязку із захворюванням або травмою, що сталися внаслідок алкогольного, наркотичного, токсичного спяніння або дій, повязаних з таким спянінням;

6) за період перебування застрахованої особи у відпустці без збереження заробітної плати, творчій відпустці, додатковій відпустці у звязку з навчанням.

Застраховані особи, які в період отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності порушують режим, встановлений для них лікарем, або не зявляються без поважних причин у призначений строк на медичний огляд, у тому числі на лікарсько-консультативну комісію (ЛКК) чи медико-соціальну експертну комісію (МСЕК), втрачають право на цю допомогу з дня допущення порушення на строк, що встановлюється рішенням органу, який призначає допомогу по тимчасовій непрацездатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у звязку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), призначаються та надаються за основним місцем роботи (крім допомоги по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомоги по вагітності та пологах, які надаються за основним місцем роботи та за сумісництвом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України).

Частиною 3 зазначеної вище статті Закону встановлено, що рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб).

Комісія (уповноважений) із соціального страхування здійснює контроль за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення, приймає рішення про відмову в його призначенні, про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково), розглядає підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг.

Комісія (уповноважений) із соціального страхування виконує свої функції відповідно до положення про комісію (уповноваженого) із страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності, яке затверджується правлінням Фонду.

Частиною 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності, а в разі роботи за сумісництвом - копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника і печаткою за основним місцем роботи. Порядок і умови видачі, продовження та обліку листків непрацездатності, здійснення контролю за правильністю їх видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя, за погодженням з Фондом.

Строки розгляду документів, призначення та виплати матеріального забезпечення за страхуванням у звязку з тимчасовою втратою працездатності визначені ст. 32 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Зокрема, частина 1 передбачає, що документи для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах розглядаються не пізніше десяти днів з дня їх надходження. Повідомлення про відмову в призначенні допомоги із зазначенням причин відмови та порядку оскарження видається або надсилається заявникові не пізніше пяти днів після винесення відповідного рішення.

Статтею 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами. Робочі органи Фонду здійснюють фінансування страхувальників-роботодавців протягом десяти робочих днів після надходження заяви. Страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України. Страхувальник-роботодавець, який є бюджетною установою, відкриває окремий рахунок для зарахування страхових коштів в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Кошти Фонду, що надходять на зазначений рахунок, обліковуються на окремому субрахунку.

Порядком фінансування страхувальників для надання застрахованим особам матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженим постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 22 грудня 2010 року №26, встановлено, що у разі виникнення страхового випадку із застрахованою особою на підставі поданих документів, передбачених статтею 51 Закону, комісія (уповноважений) із соціального страхування підприємства з урахуванням вимог Положення про комісію (уповноваженого) підприємства, установи, організації із загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, затвердженого постановою правління Фонду від 23.06.2008 № 25, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 № 636/15327, приймає рішення про призначення матеріального забезпечення застрахованій особі.

На підставі рішення комісії (уповноваженого) із соціального страхування підприємства про призначення матеріального забезпечення страхувальник - роботодавець нараховує суми матеріального забезпечення та оформлює заяву-розрахунок.

Для отримання коштів Фонду для виплати матеріального забезпечення застрахованим особам, нарахованого страхувальником, страхувальник звертається до робочого органу Фонду за місцем обліку в органі Фонду або за місцем обліку, зазначеним в Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування із заявою - розрахунком за підписом керівника та головного бухгалтера, засвідченою печаткою підприємства.

Заява - розрахунок готується у двох примірниках, один з яких разом із наданими застрахованими особами документами, на підставі яких призначається матеріальне забезпечення, зберігається у страхувальника, а другий подається до робочого органу Фонду.

Робочі органи Фонду здійснюють фінансування страхувальників протягом десяти робочих днів після надходження заяви-розрахунку. Після надходження суми коштів, зазначених у заяві-розрахунку, на рахунок страхувальника, останній зобов'язаний здійснити виплату відповідного матеріального забезпечення у строки, визначені у статті 52 Закону.

З системного аналізу вказаних норм права вбачається, що як на час виникнення спірних правовідносин, так і на час розгляду справи в суді, існує визначений порядок виплати страхового відшкодування з тимчасової втрати працездатності, який наведений вище.

Згідно п. 1.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13 листопада 2001 року № 455, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

Як вже зазначалось вище, ст. 23 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначено вичерпний перелік підстав для відмови в наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Надаючи правову оцінку підставності та обгрунтованості відмови Вінницької митниці ДФС України оплатити ОСОБА_3 листки непрацездатності серії АГІ №605820 від 02.03.2015, №605898 від 23.03.2015, №605250 від 27.02.2015 суд також зважає на наступне.

Як зазначає представник відповідача в поданих до суду письмових запереченнях на адміністративний позов, відповідно до п.3.1.1 Положення "Про комісію (уповноваженого) із соціального страхування підприємства, установи, організації", затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 23.06.2008 № 25, відповідно до наданих повноважень комісія із соціального страхування підприємства приймає рішення про призначення або відмову в призначенні матеріального забезпечення (допомоги по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітності та пологах, на поховання) і передає його роботодавцю для проведення виплат, здійснення розрахунків тощо. Приймає рішення про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково). Також перевіряє правильність видачі та заповнення документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг.

Пунктом 2.2 Положення визначено, що комісія із соціальною страхування підприємства, крім іншого, зобов'язана:

- приймати рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг;

- приймати рішення про відмову в призначенні матеріального забезпечення, про припинення виплати його (повністю або частково), розглядати підставу і правильність видачі та заповнення листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг.

Відповідно до абз. 3 п. 2.1 Положення, комісія із соціальною страхування підприємства має право звертатися за необхідності до робочих органів відділень Фонду щодо перевірки правильності видачі та продовження листків непрацездатності застрахованим особам підприємства.

Відповідно до наданих прав та на виконання покладеного обовязку, комісія із соціального страхування Вінницької митниці ДФС 22.04.2015 звернулася з листом №1714/8/02-80-18 (а.с. 54) до виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати непрацездатності щодо перевірки правильності видачі та продовження листків непрацездатності, виданих ОСОБА_3 Літинською ЦРЛ.

Згідно з листом - відповіддю від 18.05.2015 №04/732, Вінницьким обласним відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності було проведено експертний аналіз медичної документації щодо правомірності видачі (продовження ) та правильності заповнення листків непрацездатності №№ 605250, 605820, 605898, 401589, виданих застрахованій особі ОСОБА_3, та встановлено наступне:

"При заповненні ЛН № 605250; № 605820; № 605898 в графі Звільнення від роботи не вказано рік в порушення п. 3.12 Інструкції про порядок заповнення листків непрацездатності від 03.11.2004 № 532.

ЛН № 605820 та ЛН № 605898 видані з недотриманням вимог п. 5.1.11 Положення про експертизу тимчасової непрацездатності від 09.04.2008 № 189.

ЛН № 605250 продовжено з 26.02.2015 по 27.02.2015 (2 календарних дні) без обґрунтування тимчасової непрацездатності у медичній документації в порушення п. 5.1.5 Положення про експертизу тимчасової непрацездатності від 09.04.2008 № 189.

ЛН № 605820 продовжено з 12.03.2015 по 20.03.2015 одномоментно терміном на 9 календарних днів без обґрунтування тимчасової непрацездатності у медичній документації в порушення п. 5.1.5 Положення про експертизу тимчасової непрацездатності від 09.04.2008 № 189.

ЛН № 605898 видано з 23.03.2015 по 31.03.2015 без обґрунтування тимчасової непрацездатності у медичній документації за весь період лікування (9 календарних днів) в порушення п.п. 5.1.4; 5.1.5 Положення про експертизу тимчасової непрацездатності від 09.04.2008 № 189".

При цьому, у вказаному листі, Фонд зазначає про необхідність застрахованій особі ОСОБА_3 звернутись до Літинської ЦРЛ для дооформлення бланків ЛН № 605250; №605820; №605898, а саме в графі Звільнення від роботи вказати рік відповідно до вимог п. 3.12 Інструкції про порядок заповнення ЛН від 03.1 1.2004 № 532.

Також в листі зазначено, що рішення про призначення або відмову в призначенні матеріального забезпечення застрахованій особі ОСОБА_3 має прийматись комісією із соціального страхування підприємства відповідно до п.3.1.1 "Положення про комісію із соціального страхування підприємства, установи, організації " ( а.с. 55 - 56 ).

З урахуванням наведених в листі від 18.05.2015 №04/732 висновків Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності комісією з соціального страхування Вінницької митниці ДФС відмовлено ОСОБА_3 у призначенні матеріального забезпечення за листками непрацездатності № 605250; №605820; №605898 з підстав їх видачі в неустановленому порядку ( а.с. 23 - 24, 25 - 28 ).

Суд не може погодитись з правомірністю такого рішення відповідача з огляду на наступне.

Статтею 23 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначено вичерпний перелік підстав для відмови в наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Натомість, висновки комісії із соціального страхування відповідача щодо відмови позивачу в оплаті днів непрацездатності не передбачені у вказаному переліку як підстави для відмови.

Крім того, виявлені порушення в оформленні листків непрацездатності не спростовують факту хвороби позивача та його перебування на лікуванні у відповідному закладі охорони здоров'я. З урахуванням характеру виявлених порушень в оформленні та видачі листків непрацездатності, останні були допущені лікарями закладів охорони здоров'я, а отже не можуть ставитися в провину ОСОБА_3

Так, вирішуючи питання щодо стягнення на користь позивача допомоги по тимчасовій непрацездатності, суд погоджується з правомірністю дій відповідача щодо ініціювання перевірки з урахуванням вимог п. 2.1 Положення про комісію (уповноваженого) із соціального страхування підприємства, установи, організації.

Проте, суд не може погодитись з правомірністю та обґрунтованістю прийнятого відповідачем рішення щодо остаточної відмови у виплаті позивачу допомоги по тимчасовій непрацездатності ( а.с. 23 - 24 , 30 - 31 ) з огляду також на наступне.

Статтею 15 Закону України " Про загальнообовязкове державне соціальне страхування" передбачені права, обовязки та відповідальність роботодавця як страхувальника. Зокрема, роботодавець зобовязаний:

1) надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом;

2) вести облік коштів соціального страхування і своєчасно надавати Фонду встановлену звітність щодо цих коштів;

3) під час перевірки правильності використання коштів Фонду та достовірності поданих роботодавцем даних надавати посадовим особам Фонду необхідні документи та пояснення з питань, що виникають під час перевірки.

Достовірність зазначених у документах даних перевіряється Фондом. У разі подання недостовірних відомостей, використання роботодавцем коштів Фонду з порушенням встановленого порядку роботодавець добровільно чи на підставі рішення суду повинен відшкодувати страховику заподіяну шкоду. У разі порушення порядку використання страхових коштів роботодавці відшкодовують Фонду в повному обсязі неправомірно витрачену суму страхових коштів та/або вартість наданих соціальних послуг і сплачують штраф у розмірі 50 відсотків такої суми.

Разом з тим, права та відповідальність застрахованих осіб, передбачені ст. 16 вказаного вище Закону. Так, застраховані особи мають право, зокрема, на отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом. Разом з тим, застраховані особи зобовязані надавати страхувальнику, страховику достовірні документи, на підставі яких призначається матеріальне забезпечення та надаються соціальні послуги відповідно до цього Закону. Застрахована особа несе відповідальність згідно із законом за незаконне одержання з її вини (підроблення, виправлення в документах, подання недостовірних відомостей тощо) матеріального забезпечення та соціальних послуг за соціальним страхуванням.

Так, виходячи з вищенаведених прав, обов"язків та відповідальності роботодавця, як страхувальника, та працівника, як застрахованої особи, а також приймаючи до уваги вимоги ст. 31 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування", згідно яких підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності, суд приходить до висновку, що за встановлених обставин відповідач повинен був повідомити ОСОБА_3 про необхідність звернутись до Літинської ЦРЛ для дооформлення виданих йому листків непрацездатності, з метою подальшого їх надання роботодавцю для вирішення питання про виплату допомоги по непрацездатності.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи ( а.с. 23 - 24 ) та наданих в судовому засіданні представниками сторін пояснень, відповідачем не було роз'яснено позивачу про необхідність звернення до відповідних закладів охорони здоров'я з приводу необхідності приведення (оформлення) листів непрацездатності у відповідність до вимог діючого законодавства, як про те зазначалось в листі Фонду соціального страхування ( а.с. 56 ).

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні і зазначені вище фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства та положень нормативних актів, які є обов'язковими для виконання сторонами спору, суд приходить до висновку про протиправність відмови відповідача у виплаті позивачу допомоги по тимчасовій непрацездатності по листкам непрацездатності серії АГІ №605820 від 02.03.2015, №605898 від 23.03.2015 та №605250 від 27.02.2015, оскільки вона прийнята останнім з обґрунтуванням, що не входить до вичерпного переліку підстав для відмови в наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності, визначеного ст. 23 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Разом з тим, вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з Вінницької митниці ДФС України на користь позивача по листкам непрацездатності серії АГІ № 605250, №605820, №605898 коштів в сумі 11618,10 гривень, суд дійшов висновку про необхідність відмови в їх задоволенні з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 22 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Оплата перших пяти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так, предметом спору в даній справі, крім іншого, є виплата ОСОБА_3, як застрахованій особі, допомоги по тимчасовій непрацездатності за весь час знаходження його на лікарняних.

В позовній заяві позивачем та в судових засіданнях його представником зазначено, що саме Вінницька митниця ДФС України є належним відповідачем в даній справі, в зв'язку з чим до неї і заявлено позовні вимоги про стягнення всієї суми допомоги з тимчасової втрати працездатності.

Однак, суд не може погодитись з такою правовою позицією позивача, оскільки у відповідності до вимог чинного законодавства лише оплата лише перших п'яти днів тимчасової непрацездатності здійснюється за рахунок коштів роботодавця, а починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності, відповідно до ч.2 ст. 22 Закону, здійснюється за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, який до участі в справі в якості відповідача залучений не був.

З урахуванням викладеного,оскільки частина суми, про стягнення якої просить позивач, повинна бути виплачена саме за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, який не є стороною в справі, та за відсутності виправлених у листах непрацездатності недоліків, суд вважає передчасним та неможливим задовольнити вимоги позивача про стягнення з Вінницької митниці ДФС України коштів в сумі 11618,10 грн., як допомоги по листкам непрацездатності серії АГІ № 605250, №605820, №605898.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд також приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача компенсації за затримку розрахунку при звільненні в сумі 96855,00 грн., оскільки, як було встановлено під час розгляду справи, обов'язок щодо сплати ОСОБА_3 невиплачених при звільненні з ОСОБА_4 митниці відпускних та матеріальної допомоги покладено на Херсонську митницю ДФС України, а невиплата допомоги по тимчасовій непрацездатності виникла в зв"язку з неналежним оформленням листків непрацездатності, що унеможливило відповідача звернутись до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з заявою про нарахування позивачу коштів по листах тимчасової непрацездатності серії АГІ №605250, №605820, №605898.

Таким чином, затримка у виплаті позивачу належних йому коштів при звільненні з Вінницької митниці ДФС України лише частково виникла з вини відповідача, а тому розрахована ОСОБА_3 сума компенсації є необґрунтованою та не підлягає стягненню. Посилання позивача на норму, передбачену ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в даному випадку суд вважає необгрунтованим, оскільки як встановлено в ході розгляду справи між сторонами існує спір про розмір суми, яку саме відповідач повинен виплатити ОСОБА_3 при звільненні.

Поряд з цим, суд зауважує, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, на переконання суду, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Згідно з частиною 2 статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Зі змісту вказаної норми можна дійти висновку, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб'єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов'язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Вказане підтверджується роз'ясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наданим Верховним Судом України у постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 "Про судове рішення". Так, відповідно до п. 3 Постанови, виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

З огляду на зазначене та керуючись положеннями ч. 2 ст. 11 КАС України суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною відмову Вінницької митниці Державної фіскальної служби України у виплаті ОСОБА_3 допомоги з тимчасової втрати працездатності по листках тимчасової непрацездатності серії АГІ №605820 від 02.03.2015, №605898 від 23.03.2015 та №605250 від 27.02.2015.

При цьому, приймаючи таке рішення, суд керується нормами ч. 2 ст. 162 КАС України, відповідно до яких суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З огляду на викладене адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Вінницької митниці Державної фіскальної служби України у виплаті ОСОБА_3 допомоги з тимчасової втрати працездатності по листках тимчасової непрацездатності серії АГІ №605820 від 02.03.2015, №605898 від 23.03.2015 та №605250 від 27.02.2015.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя / підпис / ОСОБА_5

Згідно з оригіналом

Суддя

Секретар