Справа № 808/2796/15
Суддя: Юхименко О.В.
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

11 листопада 2015 рокусправа № 808/2796/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юхименка О.В.

суддів: Кругового О.О. Нагорної Л.М.

за участю секретаря судового засідання: Лащенко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Головного управління МВС України в Запорізькій області,

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду

від 08 липня 2015 року

у справі № 808/2796/15

за позовом ОСОБА_2,

АДРЕСА_1

до відповідача Головного управління МВС України в Запорізькій області,

вул. Матросова 29, м. Запоріжжя, 69057;

про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення, -

встановив: ОСОБА_2 звернулася з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області (далі - Відповідач) , у якому просила:

- скасувати наказ начальника ГУ МВС України в Запорізькій області від 19 травня 2015 року № 183 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ капітана міліції ОСОБА_2 та поновити її на службі в посаді інспектора штабу Запорізького міського управління ГУ МВС України в Запорізькій області;

- зобов'язати ГУ МВС України в Запорізькій області виплатити ОСОБА_2 компенсацію за вимушений прогул з 20 травня 2015 року по день поновлення її на службі.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що підстави для її звільнення з 19.05.2015 року згідно з пунктом 64 «ж» ( за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року N 114, були відсутні, оскільки в цей же день (19.05.2015р.) після подання рапорту про звільнення, який був написаний під впливом негативних емоцій, вона подала інший рапорт з проханням не розглядати попередній, так як вона прийняла рішення продовжити службу.

Вважає, що за таких обставин її звільнення з указаної дати проведено з порушенням приписів статей 8 та 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року N 114.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що оскільки в рапорті про звільнення Позивач зазначила дату, з якої її потрібно звільнити (19.05.2015р.), слід вважати, що сторони домовились про звільнення в більш короткий строк, а тому звільнення до закінчення тримісячного строку з дати подання рапорту в даному випадку є правомірним.

Тим більше, що рапорт про відклик було подано не в порядку, передбаченому даним Положенням.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 08 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі.

Постанова суду обґрунтована тим, що звільнення Позивача відбулось із порушенням вимог пункту 68 Положення № 114, оскільки реалізовано рапорт позивача про звільнення з ОВС за власним бажанням вже після подання ним рапорту про відкликання рапорту про звільнення.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим актом, у поданій апеляційній скарзі Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Запорізькій області - Відповідач, вказує на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги її заявник посилається на те, що висновки суду першої інстанції про недотримання ними при звільненні Позивача приписів пункту 68 Положення є помилковими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, адже рапорт про відкликання рапорту про звільнення і бажання залишитись на роботі в ОВС Позивач зареєструвала хоча і 19.05.2015р. , але вже після 16-00 годин, в той час, як наказ ГУМВС № 183 о/с від 19.05.2015р. про звільнення уже було підписано. Помилковим є і не врахування пояснень ОСОБА_3, який на час звільнення виконував обов'язки начальника штабу ГУМВС, та, отримавши рапорт Позивача про відклик, нікуди його не спрямував, а тому цей рапорт не міг бути розглянутий керівництвом ГУМВС. До того ж, згідно з показами свідка ОСОБА_4 трудову книжку Позивачу було видано приблизно о 15-00 годині. Вважають, що звільнення 19.05.2015 року відбулось з дотриманням приписів пункту 68 Положення, оскільки сторони домовились про звільнення у більш короткий строк.

ОСОБА_2 - Позивач, надала заперечення на апеляційну скаргу, де зазначила про необґрунтованість доводів Відповідача, які не спростовують висновків суду першої інстанції та просила залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до наказу № 58 ОСОБА_2 з 27 лютого 2006 року прийнята на службу до органів внутрішніх справ України.

19 травня 2015 року нею подано рапорт начальнику Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області генерал-майору міліції Ольховському В.І., згідно з яким просила звільнити її з органів внутрішніх справ з 19 травня 2015 року у зв'язку з тим, що останню не влаштовує її заробітна платня та графік роботи. (а. с. 24).

19 травня 2015 року начальнику Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області генерал-майору міліції Ольховському В.І. Позивачем було подано новий рапорт з проханням не розглядати попередній про звільнення, так як він написаний під керуванням емоцій, однак вона все обміркувала і приняла рішення залишитись на службі в ОВС (а. с. 28)

Крім того, 19 травня 2015 року Позивачем подано іще один рапорт про надання їй чергової відпустки з 20.05.2015 року з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення, який погоджено (завізовано) т.в.о. начальника штабу ГУМВС Горшковим А.В. 19.05.2015р. (а. с. 19).

19 травня 2015 року подано подання на ім'я начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій про звільнення Позивача з органів внутрішніх справ у запас за пунктом 64 "ж" (за власним бажанням), яке від імені начальника Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій підписано першим заступником ЗМУ Хомутовим, яким же і завізовано рапорт Позивача про звільнення (а. с. 25-26, 24)

Того ж 19 травня 2015 року Відповідачем видано наказ № 183 о/с про звільнення ОСОБА_2 за пунктом 64»ж» (за власним бажанням) з 19.05.2015 року. Підстава: рапорт ОСОБА_2 від 19.05.2015р. та подання начальника ЗМУ від 19.05.2015р.

Скасування вказаного наказу, поновлення ОСОБА_2 на роботі та стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу і було предметом даного спору.

За позицією Позивача, ОСОБА_2, рапорт про звільнення нею було написано під впливом емоцій після бесіди із заступником начальника штабу чергової частини ЗМУ ГУ МВС України в Запорізькій області, який відібрав у неї службове посвідчення та офіцерський жетон. Однак, повернувшись до свого кабінету, вона написала інший рапорт - про відкликання рапорту про звільнення та бажання працювати далі в ОВС, зареєструвала його в цей же день. За таких обставин вважає протиправним своє звільнення за власним бажанням, оскільки має місце порушення приписів пунктів 8 та 68 Положення.

За позицією Відповідача, ГУ МВС у Запорізькій області, звільнення відбулось у відповідності до вищевказаних правових норм, оскільки позивач зазначила дату звільнення, отже, сторони домовились про звільнення у більш короткий час. Більш того, рапорт про відкликання рапорту про звільнення було подано о 16-00 годині, в той час, як наказ про звільнення підписано о 15-00 годині цього ж дня. Крім того, вважають, що рапорт про відкликання подано з порушенням Положення, так як хоча Положенням і не передбачено порядку подання рапорту про відкликання, однак логічно вважати, що він має подаватись, як і рапорт про звільнення безпосередньому начальнику.

Колегія суддів, як і суд першої інстанції, вважає таку позицію Відповідача, помилковою, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 10 Положення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Підпунктом "ж" пункту 64 Положення передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Згідно з пунктом 68 Положення, особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Аналіз вищевказаних правових норм дає підстави дійти висновку, що при звільненні за власним бажанням до закінчення трьохмісячного строку попередження особа має право відкликати поданий рапорт, якщо сторони не домовилися про звільнення у більш короткий строк. При цьому основним має бути бажання особи як на звільнення взагалі, так і на час звільнення в межах тримісячного строку.

Щодо фактичних обставин справи, встановлених судом, а саме - подання рапорту про звільнення з 19.05.2015 року, його відкликання в цей же день - 19.05.2015 року та видання наказу про звільнення також 19.05.2015 року, спору між сторонами не виникало.

Пунктом 21 Положення регламентовано, що для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках вони несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в понадурочний, нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до законодавства.

Судом встановлено та Відповідачем не спростовано (навіть визнано), що як рапорт про звільнення так і рапорт про його відкликання подані та зареєстровані Позивачем в один і той же день, в межах робочого часу, тобто, до закінчення робочого дня.

Вказане свідчить про те, що зареєструвавши 19 травня 2015 року до закінчення робочого дня рапорт про відкликання рапорту про звільнення з 19.05.2015 року, ОСОБА_2 не тільки зазначила про відсутність бажання на звільнення з ОВС за власним бажанням, а й спростувала наявність домовленості про звільнення з конкретної дати.

За таких обставин посилання заявника апеляційної скарги на те, що між сторонами досягнуто домовленість на звільнення за власним бажанням з конкретної дати, а саме - 19 травня 2015 року, є помилковим та таким, що не узгоджується з приписами вищевказаних правових норм.

Щодо посилання заявника апеляційної скарги на те, що Позивачем не було дотримано порядку подання рапорту на відклик та на те, що ОСОБА_3, який на час звільнення виконував обов'язки начальника штабу ГУМВС, отримавши рапорт Позивача про відклик, нікуди його не спрямував, а тому цей рапорт не міг бути розглянутий керівництвом ГУМВС, що в свою чергу свідчить про правовірність видання 15.05.2015 року наказу про звільнення, колегія суддів визнає їх безпідставними, оскільки отримання рапорту посадовою особою ОВС та не спрямування його в подальшому для належного розгляду не спростовує факту відкликання рапорту про звільнення за власним бажанням у день подання цього рапорту та відсутність бажання особи на звільнення за власним бажанням, і, як наслідок, відсутність підстав для звільнення за пунктом 64 "ж".

Статтею 24 Положення визначено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

З огляду на зазначене висновки суду першої інстанції про те, що оскільки звільнення Позивача відбулося з порушенням приписів пункту 68 Положення, то наявні підстави для її поновлення на раніше займаній посаді та стягнення з Відповідача компенсації за вимушений прогул з 20 травня 2015 року по день поновлення на службі є законними та обґрунтованими.

В межах доводів апеляційної скарги підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 08 липня 2015 року по справі № 808/2796/15 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції у порядку та у строки, визначені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: О.В. Юхименко

Суддя: О.О. Круговий

Суддя: Л.М. Нагорна