Справа № 826/19987/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 листопада 2015 року № 826/19987/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк Ренесанс Капітал"

до Міжрегіонального Головного управління ДФС - Центрального офісу з

обслуговування великих платників

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі Публічного акціонерного товариства "Банк Ренесанс Капітал" (надалі - Позивач), звернувся з адміністративним позовом до Міжрегіонального Головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення форма «Р» № від 29.07.2015 року, яким визначено грошові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами із доходів платника податку інших ніж заробітна плата в розмірі 50 624 290,0 грн. (п'ятдесят мільйонів шістсот двадцять чотири тисячі двісті дев'яносто грн. 00 коп.) з них за основним платежем 29 228 287,1 грн. та штрафних санкцій 21 396 002,9 грн.; визнання протиправним та скасувати повністю Рішення № від 29.07.2015 року про застосування штрафних санкцій за порушення вимог, передбачених частиною другою ст. 24 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в розмірі 16 753,22 грн. (шістнадцять тисяч сімсот п'ятдесят три грн. 22 коп.); визнання протиправним та скасувати повністю Рішення № від 29.07.2015 року про застосування штрафних санкцій з несплату, неповну або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів) в розмірі 1 675,32 грн. (тисячу шістсот сімдесят п'ять грн. 32 коп.); визнання протиправними та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення форма «Р» № від 29.07.2015 року, яким визначено грошові зобов'язання з податку на прибуток банківських організацій в розмірі 13 248 272 грн. (тринадцять мільйонів двісті сорок вісім тисяч двісті сімдесят дві грн. 65 коп.) з них за основним платежем 10 598 618,12 грн. та штрафних санкцій 2 649 654,53 грн.; визнання протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення форма «П» № від 29.07.2015 року, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 12 973 378 грн. (дванадцять мільйонів дев'ятсот сімдесят три тисячі триста сімдесят вісім грн.); визнання протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення форма «Р» № від 29.07.2015 року, яким визначено грошові зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 16 554 777,14 грн. (шістнадцять мільйонів п'ятсот п'ятдесят чотири тисячі сімсот сімдесят сім грн. 14 коп.) з них за основним платежем 13 243 821,71 грн. та штрафних санкцій 3 310 955,43 грн.; визнання протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення форма «Р» № від 29.07.2015 року, яким визначено грошові зобов'язання з транспортного податку юридичних осіб в розмірі 170,0 грн. (сто сімдесят грн. 00 коп.) з них штрафні санкції 170,0 грн.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що Відповідачем безпідставно зроблено висновки в Акті перевірки, а податкові повідомлення-рішення прийняті в супереч вимогам законодавства.

В судовому засіданні представники Позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечує в повному обсязі з підстав викладених в запереченнях на позовну заяву. Доводи відповідача, викладені в письмових запереченнях, аналогічні доводам та висновкам викладеним в акті перевірки.

В судовому засіданні було прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини 4 статті 122 КАС України.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, оцінивши докази, які мають значення для розгляду та вирішення справи, судом встановлено наступне.

Співробітниками Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників проведено виїзну позапланову перевірку акціонерного товариства "Банк Ренесанс Капітал" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 28.04.2014 року та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.08.2012 року по 28.04.2015 року.

За результатами перевірки складено акт № 724/28-10-43-10/26333064 від 09.07.2015року (надалі - Акт перевірки).

В акті перевірки зазначено наступні порушення: п.п. 134.1.1. п. 134.1 ст.134 та п.135.2, п.п.135.4.2 п.135.4 ст. 135 з врахуванням положень п.44.1 та п.44.2 Податкового кодексу України (далі ПКУ) - не включено до складу доходів суму винагороди, передбаченої умовами Договору купівлі-продажу Прав вимоги, у складі оплати за відступлення Прав вимоги від ПАТ «ПУМБ», що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 10 598 618,12 грн.; абз. «а» п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.189.9 ст.189 з урахуванням п.п. 14.1.185 та п.п. 14.1.191 п.14.1 ст.14, що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість на загальну суму 14 487 493,97 грн.; абз. «б» п.п. 176.2 ст. 176 з урахуванням п.п.49.18.2 п.49.18 ст.49 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ із змінами та доповненнями - подано податкові розрахунки про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, і сум утриманого з них податку за період з І кварталу 2014 року по IV квартал 2014 року з недостовірними відомостями та з помилками; п.п. 162.1.1 п.162.1 ст. 162, абз.«д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п.п.168.1.1 п. 168.1, п. 168.4 ст. 168, абз.«а» п. 171.2 ст. 171, ст. 176 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-УІ, із змінами та доповненнями - Банком не нараховано, не утримано та не сплачено до бюджету податок з доходів фізичних осіб на суму 29 228 287,10 грн., в тому числі по періодах: липень 2013 року - 700 283,23 грн., квітень 2014 року - 4 940 416,60 грн., травень року - 281 435,95 грн., червень 2014 року - 4 875 600,48 грн., жовтень 2014 року - 7 302 984,41 грн., листопад 2014 року - 9 949 970,64 грн., грудень 2014 року - 1 177 595,79 грн.; пп. 267.6.4 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755- VI (зі змінами і доповненнями) несвоєчасно подано розрахунок транспортного податку на 2015 рік; абз.2 ч.8 ст.9 Закону від 08.07.2010 року №2464 VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», із змінами та доповненнями в частині неповної сплати єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів) та порушено порядок сплати єдиного внеску, в тому числі при отриманні коштів на виплату заробітної плати (авансових внесків), та п.2 ст.24 Закону № 2464 в частині прийняття банком платіжних доручень та інших розрахункових документів на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок за період з серпня 2012 року по вересень 2014 року в сумі 110 790,07 грн.; п.69.2 ст.69 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-УІ зі змінами та доповненнями та п.п. 2.1 п.2 «Порядку подання повідомлень про відкриття/закриття рахунків платників податків у банках та інших фінансових установах до контролюючих органів», затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 26.12.2013 року № 853, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 21.01.2014 року за №121/24898, несвоєчасно повідомлено ДПІ в районах файлами в електронному вигляді через Інформаційний портал Міністерства доходів і зборів України про закриття рахунків по суб'єктам підприємницької діяльності.

Не погоджуючись з висновками викладеними в Акті перевірки Позивачем подано заперечення, за результатом розгляду Заперечень Податковим органом Листом від 24 липня 2015 року № 18412/10/28-10-43-01-18 повідомив, що податковим органом заперечення Позивача на Акт перевірки частково (відносно сум нарахувань ЄСВ, ПДВ) враховано, а в іншому по суті відхилено.

На підставі висновків акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення: № від 29.07.2015 року, яким визначено грошові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами із доходів платника податку інших ніж заробітна плата в розмірі 50 624 290,00 грн. (п'ятдесят мільйонів шістсот двадцять чотири тисячі двісті дев'яносто грн. 00 коп.) з них за основним платежем 29 228 287,1 грн. та штрафних санкцій 21 396 002,90 грн.; № від 29.07.2015 року, яким визначено, грошові зобов'язання з єдиного соціального внеску в розмірі 16 753,22 грн. (шістнадцять тисяч сімсот п'ятдесят три грн. 22 коп.) з них штрафні санкції 16 753,22 грн.; № від 29.07.2015 року, яким визначено грошові зобов'язання з єдиного соціального внеску в розмірі 1 675,32 грн. (тисячу шістсот сімдесят п'ять грн. 32 коп.) з них штрафні санкції 1 675,32 грн.; № від 29.07.2015 року, яким визначено грошові зобов'язання з податку на прибуток банківських організацій в розмірі 13 248 272 грн. (тринадцять мільйонів двісті сорок вісім тисяч двісті сімдесят дві грн. 65 коп.) з них за основним платежем 10 598 618,12 грн. та штрафних санкцій 2 649 654,53 грн. № від 29.07.2015 року, яким зменшено сума від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 12 973 378 грн. (дванадцять мільйонів дев'ятсот сімдесят три тисячі триста сімдесят вісім грн.); № від 29.07.2015 року, яким визначено грошові зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 16 554 777,14 грн. (шістнадцять мільйонів п'ятсот п'ятдесят чотири тисячі сімсот сімдесят сім грн. 14 коп.) з них за основним платежем 13 243 821,71 грн. та штрафних санкцій 3 310 955,43 грн.; № від 29.07.2015 року, яким визначено грошові зобов'язання з транспортного податку юридичних осіб в розмірі 170,00 грн. (сто сімдесят грн. 00 коп.) з них штрафні санкції 170,00 грн.

Позивач вважає прийняті податковим органом рішення протиправними та такими, що не ґрунтується на фактичних обставинах та суперечить нормам чинного податкового законодавства, а тому звернувся в суд із даним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтування позовних вимог виходячи з наступного.

В частині щодо визнання протиправним та скасувати повністю податкових повідомлень-рішень: № від 29.07.2015 року, форма «Р» та № від 29.07.2015 року, форма «П», суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що між Позивачем (Продавець), з однієї сторони, та ПАТ «ПУМБ» (Покупець), з іншої сторони, укладено Договір купівлі-продажу Прав вимоги №440/27 від 20 жовтня 2011 року, відповідно до якого ПУМБ придбаває право вимоги заборгованості фізичних осіб - позичальників перед Банком. Продаж здійснювався стосовно непростроченої заборгованості за ціною, що дорівнює балансовій вартості наданих кредитів.

У відповідності до п. 1.1 Договору №440/27 Кожна окрема угода укладається шляхом прийняття покупцем пропозиції продавця. Якщо інше не зазначено в даному Договорі, умови даного Договору вважаються включеними до кожної пропозиції.

Також, між Сторонами було укладено Додаткову угодою № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги №440/27 від 20 жовтня 2011 року викладено в новій редакції пункту 7.1. «Після відступлення права вимоги по даному договору продавець буде здійснювати подальше управління чи обслуговування заборгованостями боржників на умовах і в порядку, визначеному сторонами в окремому договорі. При цьому, за домовленістю сторін, винагорода продавця за здійснюване ним управління чи обслуговування права вимоги є частиною купівельної ціни, якщо сторони не договоряться про інше в письмовій формі.»

Крім того, між Позивачем (Банк), з однієї сторони, та ПАТ «ПУМБ» (Клієнт), з іншої сторони, укладено Договір про надання послуг №533/09 від 20 жовтня 2011 року, відповідно до умов договору ПУМБ придбаває право вимоги заборгованості фізичних осіб - позичальників перед Банком. Продаж здійснювався стосовно непростроченої заборгованості за ціною, що дорівнює балансовій вартості наданих кредитів.

З аналізу змісту Договору вбачається, що винагорода за управління чи обслуговування заборгованостями боржників може включатися до складу купівельної ціни під час укладення кожної окремої угоди про відступлення права вимоги, чи визначатись в окремому договорі.

Відповідно до статті 512, 514 Цивільного кодексу України - кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Варто звернути увагу на те, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру, положення ЦК України про відступлення права вимоги застосовуються до договору купівлі-продажу, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 656 ЦК України).

Судом досліджено умови вищезазначених договорів та встановлено, що в даному випадку статі Договорів не містять можливість отримання ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» подвійної винагороди при здійсненні управління заборгованостями боржників, права вимоги за якими відступлені.

При цьому, у всіх пропозиціях, укладених ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та ПАТ «ПУМБ», визначалась як номінальна, так і покупна ціна. Номінальна ціна, в кожній пропозиції, є однаковою з купівельною ціною, таким чином ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та ПАТ «ПУМБ», керуючись положеннями п. 7.1. Договору, не включали винагороду ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» за здійснюване ним управління заборгованостями боржників, в купівельну ціну при відступленні права вимоги.

При цьому, винагорода у розмірі 63 853 618,87 грн. за здійснене управління заборгованостями боржників, право вимоги за якими відступлено на користь ПАТ «ПУМБ», ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» отримана за окремою угодою №533/09 від 20.10.2011р. про надання послуг, а не за договором купівлі-продажу прав вимоги №440/27 від 20 жовтня 2011 року.

Відповідач в Акті перевірки зазначає, що Позивачем за договором купівлі-продажу прав вимоги №440/27 від 20 жовтня 2011 року отримано винагороду за адміністрування (управління) заборгованістю, що включалась до купівельної ціни кожної окремої укладеної угоди.

Суд звертає увагу, що Відповідачем в акті не зазначено, яким чином визначено розмір такої винагороди, який із наданих Відповідачу при перевірці документів містить таку інформацію.

Як визначено в індивідуальній податковій консультації Міністерства [доходів і зборів України від 18.11.2013р. №15522/6/99- 99-15-01-17, якщо сума коштів за продаж (відступлення) права вимоги за фінансовими кредитами дорівнює балансовій вартості таких кредитів, яка в свою чергу складається із заборгованості в розмірі основної суми кредиту, відсотків, комісійної винагороди. Премії та дисконту, на дату відступлення. доходи першого кредитора для цілей оподаткування дорівнюють витратам понесеним при такому відступленні.

Відповідно до пп. 14.1.255 п. 14.1 статті 14 ПК України - відступлення права вимоги - операція з переуступки кредитором прав вимоги боргу третьої особи новому кредитору з попередньою або наступною компенсацією вартості такого боргу кредитору або без такої компенсації.

Відповідно до п. 153.5 статті 153 ПК України - з метою оподаткування платник податку веде облік фінансових результатів операцій від проведення операцій з продажу (передачі) або придбання права вимоги зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари, виконані роботи чи надані послуги третьої особи, зобов'язань за фінансовими кредитами, а також за іншими цивільно-правовими договорами.

При першому відступленні зобов'язань витрати, понесені платником податку - першим кредитором, визначаються в розмірі договірної (контрактної) вартості товарів, робіт, послуг, за якими виникла заборгованість, за фінансовими кредитами - у розмірі заборгованості за даними бухгалтерського обліку на дату здійснення такого відступлення відповідно до вимог цього Кодексу, а за іншими цивільно-правовими договорами - у розмірі фактичної заборгованості, що відступається. До складу доходів включається сума коштів або вартість інших активів, отримана платником податку - першим кредитором від такого відступлення, а також сума його заборгованості, яка погашається, за умов, що така заборгованість була включена до складу витрат згідно з вимогами цього Закону.

Якщо доходи, отримані платником податку від наступного відступлення права вимоги зобов'язань третьої особи (боржника) або від виконання вимоги боржником, перевищують витрати, понесені таким платником податку на придбання права вимоги зобов'язань третьої особи (боржника), отриманий прибуток включається до складу доходу платника податку.

Якщо витрати, понесені платником податку на придбання права вимоги зобов'язань третьої особи (боржника), перевищують доходи, отримані таким платником податку від наступного відступлення права вимоги зобов'язань третьої особи (боржника) або від виконання вимоги боржником, від'ємне значення не включається до складу витрат або у зменшення отриманих прибутків від здійснення інших операцій з продажу (передачі) або придбання права вимоги зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги третьої особи.

З матеріалів справи вбачається, що саме враховуючи викладені спеціальні законодавчі норми, операції з відступлення права вимоги за відповідним договором, відображені позивачем в бухгалтерському та податковому обліках в розмірі винагороди за період з серпня 2012р. по квітень 2015р. склав 63 853 618,87 грн., ця сума була належним чином відображена як у фінансовому обліку Банка, так і включено у повному обсязі до складу оподатковуваного доходу, що підтверджується податковими деклараціями.

Згідно п. 44.1 статті 44 ПК України - для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач в даному випадку є первинним кредитором, що відступає фінансові кредити то відповідно до даного пункту у податковому обліку Позивача у витратах будуть відображатися заборгованість за даними бухгалтерського обліку на дату здійснення такого відступлення, а в доходах сума отриманих коштів.

Враховуючи те, що згідно умов договору купівлі-продажу прав вимоги №440/27 від 20 жовтня 2011 року та додатків до нього у вигляді пропозицій продавця, сума заборгованості, що відступалася новому кредитору, дорівнювала сумі коштів які отримував Позивач, при цьому інших або додаткових доходів Позивач не отримував про що свідчать дані фінансового (бухгалтерського) обліку, зокрема декларації, які містяться в матеріалах справи, то в даному випадку Податковий орган прийшов до помилкових висновків у Акті перевірки про отримання подвійної винагороди та заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток.

На підставі викладеного, перший кредитор - АТ «Банк Ренесанс Капітал» має право не відображати у додатках ОД та ОВ податкової декларації з податку на прибуток банку доходи та витрати від відступлення прав вимоги відповідно норм п. 153.5 ст. 153 Кодексу

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині щодо визнання протиправним та скасувати повністю податкових повідомлень-рішень: № від 29.07.2015 року, форма «Р» та № від 29.07.2015 року, форма «П» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасувати повністю податкового повідомлення-рішення № від 29.07.2015 року, форма «Р», Суд зазначає наступне.

Відповідач зазначає, що відповідно до пп. 196.1.5 п. 196.1 ст.196 ПКУ не є об'єктом оподаткування зокрема операції з надання послуг управління і відступлення прав вимоги за фінансовими кредитами фінансових установ, кредитних гарантій і банківських поручительств особою, що надала такі кредити, гарантії або поручительства.

Згідно з пп. 14.1.255 п.14.1 ст.14 ПК України, відступлення права вимоги - операція з переуступки кредитором прав вимоги боргу третьої особи новому кредитору з попередньою або наступною компенсацією вартості такого боргу кредитору або без такої компенсації.

Відповідно до пп. 196.1.5 п. 196.1 статті 196 ПК України - не є об'єктом оподаткування операції з надання послуг платіжних організацій платіжних систем, пов'язаних з переказом коштів, з інкасації, розрахунково-касового обслуговування, залучення, розміщення та повернення коштів за договорами позики, депозиту, вкладу (у тому числі пенсійного), управління коштами та цінними паперами (корпоративними правами та деривативами), доручення, надання, управління і відступлення прав вимоги за фінансовими кредитами фінансових установ, кредитних гарантій і банківських поручительств особою, що надала такі кредити, гарантії або поручительства. Перелік послуг з розрахунково-касового обслуговування визначається Національним банком України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

У відповідності до ч. 1 ст. 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. При цьому згідно з ч. 1 ст.512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Таким чином, відступаючи права вимоги за Договором Банк передає права первісного кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором (ст.514 ЦК України).

З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що законодавством не передбачають при передачі первісним кредитором прав за кредитним договором зміну його статусу в якості особи, яка безпосередньо надала такий кредит. У свою чергу новий кредитор, який придбав права вимоги стосовно кредиту, не може вважатися особою, яка надала такий кредит.

Таким чином, операції з надання кредиту і операції відступлення прав вимоги та управління стосовно наданого кредиту є окремими операціями, що є різними за правовою природою, тобто надання кредиту є операцією, яка власне і створює для кредитора комплекс прав, що можуть надалі бути предметом окремих правочинів, зокрема операцій з їх відступлення.

Отже, операції з управління і відступлення прав вимоги за фінансовими кредитами особою (Банком), що надала такі кредити є операціями, що не є об'єктом ПДВ.

Також в Акті перевірки зазначено, що в порушення абз. «а» п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.189.9 ст.189 з урахуванням п.п.14.1.191 п.14.1 ст.14, п. 188.1 ст.188 Податкового кодексу - занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість за наслідками операцій з ліквідації основних засобів за самостійним рішення Банку на загальну суму 820 815,85 грн.; абз. «а» п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.189.9 ст.189 з урахуванням п.п.14.1.191 п.14.1 ст.14, п. 188.1 ст.188, Податкового кодексу - занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість за наслідками з ліквідації (списання) необоротних активів за самостійним рішенням Банку з залишковою балансовою вартістю на момент ліквідації на загальну суму 655 152,80 грн.; абз. «а» п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.189.9 ст.189 з урахуванням п.п.14.1.191 п.14.1 ст.14, п. 188.1 ст.188, Податкового кодексу - занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість за наслідками операцій з ліквідації (списання) поліпшення орендованих приміщень за самостійним рішення Банку на загальну суму 240 801,55 грн.

В акті перевірки зазначено, що списання основних засобів здійснювалося в січні, березні 2015 року, проте, зазначені операції проводилися в грудні 2014 р. та в березні 2015 р.

Судом досліджено матеріали справи, зокрема Акт перевірки та встановлено, що під час перевірки позивачем надано працівникам податкової інспекції відповідні документи: акти 03-3, накази та протоколи про проведення інвентаризації, щомісячні відомості нарахування амортизації в податковому обліку з відображенням списання здійснених поліпшень, пояснення, виписки по рахункам, оборотно-сальдові відомості та інвентарні картки обліку основних засобів та нематеріальних активів (по поліпшенням орендованих приміщень), що не заперечується і самим Відповідачем.

Згідно з п. 189.9 ст. 189 ПК України у разі якщо основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються за самостійним рішенням платника податку, така ліквідація для цілей оподаткування розглядається як постачання таких основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації.

Норма цього пункту не поширюється на випадки, коли основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються у зв'язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення основних виробничих або невиробничих засобів, що підтверджується відповідно до законодавства, або коли платник податку подає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням.

Відповідно до п. 7 розділу І Положення про інвентаризацію активів та зобов'язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 р. N 879, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 30.10.2014 р. за N 1365/26142 (надалі - Положення N 879), у разі встановлення фактів крадіжок або зловживань, псування цінностей (на день встановлення таких фактів) в обсязі, визначеному керівником підприємства, обов'язково проводиться інвентаризація активів та зобов'язань, що перебувають на балансі суб'єкта господарювання.

При цьому згідно з п. 8 Положення N 879 підприємства, що знаходяться на тимчасово окупованій території та/або на території проведення антитерористичної операції (або їх структурні підрозділи (відокремлене майно) перебувають на зазначених територіях), проводять інвентаризацію у випадках, обов'язкових для її проведення, тоді, коли стане можливим забезпечити безпечний та безперешкодний доступ уповноважених осіб до активів, первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку, в яких відображені зобов'язання та власний капітал цих підприємств.

Зазначені підприємства зобов'язані провести інвентаризацію станом на 1-ше число місяця, що настає за місяцем, у якому зникли перешкоди доступу до активів, первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку, та відобразити результати інвентаризації в бухгалтерському обліку відповідного звітного періоду.

Порядок документального оформлення інвентаризації активів та зобов'язань, що перебувають на балансі суб'єкта господарювання, визначено у Положенні N 879.

Враховуючи викладене, лише після встановлення факту ліквідації основних виробничих або невиробничих засобів суб'єкт господарювання має право на застосування положень п. 146.16 ст. 146 та п. 189.9 ст. 189 Кодексу.

При цьому якщо така ліквідація відбулась у зв'язку з викраденням, знищенням або зруйнуванням основних виробничих або невиробничих засобів внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджено відповідно до законодавства, для такого суб'єкта господарювання не розглядається як постачання таких основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами відповідно до абзацу другого п. 189.9 ст. 189 ПК України.

З аналізу матеріалів справи та норм законів вбачається, що Позивачем на підставі вищезазначених документів після відображення результатів проведеної річної інвентаризації за 2014 рік, інвентаризації по відділенням, які територіально знаходилися в зоні АТО, та інвентаризації, яка проходила в рамках об'єднання двох Банків, були і здійсненні відповідні корегування та відображення, що в свою чергу свідчить, що Позивачем не з власної ініціативи прийнято рішення про ліквідацію основних засобів, а внаслідок непереборної сили, а саме, знаходження відділень в зоні АТО.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині щодо визнання протиправним та скасувати повністю податкового повідомлення-рішення № від 29.07.2015 року, форма «Р» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасувати повністю податкового повідомлення-рішення № від 29.07.2015 року, суд зазначає наступне.

В Акті перевірки зазначено, що перевіркою Позивача щодо правильності утримання, повноти та своєчасного перерахування до бюджету ПДФО за період з 01.01.2013 р. по 28.04.2015 р. встановлено не утримання та не перерахування до бюджету ПДФО, з отриманого додаткового блага у вигляді прощення кредитної заборгованості клієнтів Банку на загальну суму 194 199 771,09 грн., Суд не погоджується з даними доводами та вважає їх помилковими з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи Банк було прийняті наступні рішення: 29.07.2013 р. Протоколом №69/1 засідання правління ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» було прийнято рішення про списання безнадійної кредиторської заборгованості по кредитах фізичних осіб, у яких прострочка основної суми платежу і/або відсотків і/або комісії перевищує 360 днів у розмірі 4 227 878,58 грн.; 07.11.2013р. Протоколом №93 засідання правління ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» було прийнято рішення списати безнадійну заборгованість по нарахованій комісії за ведення «С» рахунку в сумі 12 504,41грн.; 24.04.2014 р. Протоколом №19 засідання правління ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» було прийнято рішення про списання безнадійної кредиторської заборгованості по кредитах фізичних осіб, у яких прострочка основної суми платежу і/або відсотків і/або комісії перевищує 180 днів у розмірі 139 284,32 грн., по всіх інших фізичних особах у яких прострочка основної суми платежу і/або відсотків і/або комісії перевищує 360 днів у розмірі 4 425 551,62 грн.; 08.05.2014 р. Протоколом №24 засідання правління ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» було прийнято рішення про списання безнадійної кредиторської заборгованості по кредитах фізичних осіб, у яких прострочка основної суми платежу і/або відсотків і/або комісії перевищує 180 днів у розмірі 4 396 004,83 грн., по всіх інших фізичних особах, у яких прострочка основної суми платежу і/або відсотків і/або комісії перевищує 360 днів у розмірі 23 950 277,97 грн.; 17.06.2014 р. Протоколом №33 засідання правління ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» було прийнято рішення про списання безнадійної кредиторської заборгованості по нарахованій комісії за ведення «С» рахунку таким чином: по фізичних особах, у яких немає активних кредитів/карткових рахунків (крім списаних за рахунок резерву), у яких прострочка перевищує 180 днів у розмірі 846 373,65 грн.; по фізичних особах, у яких є один або більше відкритих карткових рахунків (крім списаних за рахунок резерву) і немає інших активних кредитів, у яких прострочка перевищує 180 днів у розмірі 1 054 865,72 грн.; 23.06.2014 р. Протоколом №36 засідання правління ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» було прийнято рішення про списання безнадійної кредиторської заборгованості по овердрафтам по фізичних особах, у яких прострочка основної суми платежу і/або відсотків і/або комісії перевищує 180 днів у розмірі 32 468 702,90 грн.; 30.10.2014 р. Протоколом №66 засідання правління ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» було прийнято рішення про списання безнадійної кредиторської заборгованості за овердрафтом по фізичних особах, у яких прострочка основної суми платежу і/або відсотків і/або комісії перевищує 180 днів у розмірі 48 626 537,97 грн.; 02.12.2014 р. Протоколом №74 засідання правління ПАЇ «Банк Ренесанс Капітал» було прийнято рішення про списання безнадійної кредиторської заборгованості за овердрафтом по фізичних особах, у яких прострочка основної суми платежу і/або відсотків і/або комісії перевищує 180 днів у розмірі 66 174 309,87 грн.; 24.12.2014 р. Протоколом №80 засідання правління ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» було прийнято рішення про списання безнадійної кредиторської заборгованості по кредитних договорах фізичних осіб, у яких прострочка основної суми платежу і/або відсотків і/або комісії перевищує 180 днів у розмірі 962 988,65 грн.; і заборгованість за овердрафтом - у сумі 6 914 490,60 грн.

Так, відповідно до п.п.14.1.56 п.14.1 ст.14 ПК України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно з п.п.14.1.47. п.14.1. ст.14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до п.163.1 ст.163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно п.164.1 ст.164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

З аналізу наведених положень ПК України можна зробити висновок, що до доходів взагалі та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у той чи іншій формі.

В матеріалах справи міститься електронний реєстр договорів, заборгованість за якими списана за рахунок страхового резерву у розрізі відкритих рахунків. При оформленні кожного кредиту Банком відкривався окремий рахунок Боржника, який обліковується в Книзі відкритих рахунків, що була надана Банком до перевірки в електронному вигляді.

Відносини, що виникають між банком та його клієнтами з питань надання банківських послуг, в т.ч. надання кредитів, є питаннями цивільно-правових відносин, а саме - питаннями зобов'язального права, які регулюються актами цивільного законодавства, зокрема нормами Цивільного кодексу України.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 605 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора. Тобто під прощенням боргу в цивільному праві розуміють припинення зобов'язання, після чого боржник звільняється від обов'язку повернення боргу.

З матеріалів справи вбачається, що Банк не здійснював припинення зобов'язань шляхом анулювання (прощення) боргів фізичним особам.

Так, з Протоколів Правління Банку, на які Посилається в Акті перевірки Податковий орган, вбачається, що Протоколи Банку лише фіксують про списання в бухгалтерському обліку сум кредитів за рахунок страхового резерву, з подальшим відображенням такої заборгованості на позабалансових рахунках.

Відповідно до пп. 159.4.1 п.159.4 ст. 159 ПК України за рахунок створеного страхового резерву банк відшкодовує заборгованість, яка визначена безнадійною відповідно до методики, встановленої Національним банком України.

Постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 за № 172 затверджено Порядок відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву. Дану Постанову погоджено з Міністерством фінансів України та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.06.2011 за №722/19460. Цей Порядок встановлює правила відшкодування (списання) банками України згідно з пунктами 159.2 та 159.4 статті 159 ПК України за рахунок створеного страхового резерву заборгованості, яка визначена безнадійною відповідно до методики, установленої Національним банком України.

Банк має право відшкодувати (списати) за рахунок резерву заборгованість, яка визначена безнадійною відповідно до нормативно-правових актів Національного і банку України. Банк у разі відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості за основним боргом одночасно відшкодовує (списує) за рахунок резерву нараховані проценти та комісії за такою заборгованістю. Банк відображає в бухгалтерському обліку відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України з бухгалтерського обліку.

Згідно з п. 7 постанови Правління Національного банку України від 01.06.2011 N 172 "Про затвердження Порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву" відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента. Банк зобов'язаний продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що списання заборгованості за кредитом за рахунок страхового резерву та перенесення обліку заборгованості позабалансового обліку не впливає на відносини банку та позичальника за кредитним договором, й жодним чино не змінює чи не припиняє зобов'язань клієнтів перед Банком.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає помилковими посилання відповідача на положення абз. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, як на безумовну підставу для донарахування позивачу податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, оскільки вказана норма повинна застосовуватись в кореспонденції з положеннями ст.14, п.163.1 ст.163, п.164.1 ст.164 ПК України і не може їм суперечити.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині щодо визнання протиправним та скасувати повністю податкового повідомлення-рішення № від 29.07.2015 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасувати повністю податкового повідомлення-рішення № від 29.07.2015 року, суд зазначає наступне.

З 1 січня 2015 року набрала чинності стаття 267 ПК України "Транспортний податок", відповідно до якої введено в дію новий місцевий податок.

Пунктом 267.1 - пункту 267.3 статті 267 ПК України визначено, що платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування. Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до п. 48.1. ст.48 ПК України, податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Відповідно до п.46.5 ст.46 ПК України, форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У такому ж порядку встановлюються форми податкових декларацій з місцевих податків і зборів, що є обов'язковими для застосування їх платниками (податковими агентами).

Державні органи, які встановлюють відповідно до цього пункту форми податкових декларацій, зобов'язані оприлюднити такі форми для використання їх платниками податків.

Відповідно до п.46.6. ст.46 ПК України, якщо в результаті запровадження нового податку або зміни правил оподаткування змінюються форми податкової звітності, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, який затвердив такі форми, зобов'язаний оприлюднити нові форми звітності.

До визначення нових форм декларацій (розрахунків), які набирають чинності для складання звітності за податковий період, що настає за податковим періодом, у якому відбулося їх оприлюднення, є чинними форми декларацій (розрахунків), чинні до такого визначення.

Після внесення змін до нормативно-правових актів з питань оподаткування центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, повинен здійснити заходи, пов'язані з оприлюдненням та застосуванням таких змін.

Листом ДФС України від 28.01.2015 року № 2444/7/99-99-17-04-01-17 з метою забезпечення виконання Закону № 71 до затвердження форми податкової звітності платникам транспортного податку - юридичним особам пропонувалося до 20 лютого 2015 року задекларувати об'єкти оподаткування використовуючи розрахунок суми збору за першу реєстрацію транспортних засобів, затверджений наказом Міністерства доходів і зборів України від 05.12.2013 року № 767 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 23.01.2014 року за № 139/24916.

Суд звертає увагу, що Податковий орган зазначає, що в зв'язку з технічними проблемами, пов'язаними з затримкою прийняття звітності каналами електронної пошти та враховуючи відсутність можливості у платника податків подати у граничний строк податкові декларації у зв'язку із технічними проблемами, які мали місце 17-19 лютого 2015 року, граничний строк для подання податкових декларацій було подовжено до 24.02.2015 включно відповідно до положень Порядку застосування норм п. 102,6 - 102.7 ст. 102 ПК України, затвердженого наказом ДПА України від 24.12.2010 №1044, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.01.2011 р. за №84/18822.

Листом ДФС України від 28.01.2015 року № 2444/7/99-99-17-04-01-17 з метою забезпечення виконання Закону № 71 до затвердження форми податкової звітності платникам транспортного податку - юридичним особам пропонувалося до 20 лютого 2015 року задекларувати об'єкти оподаткування використовуючи розрахунок суми збору за першу реєстрацію транспортних засобів, затверджений наказом Міністерства доходів і зборів України від 05.12.2013 року № 767 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 23.01.2014 року за № 139/24916.

Позивач зазначає, що Банк, як сумлінний платник податків, враховуючи те, що внаслідок об'єднання двох банків протягом січня - березня 2015 року здійснював продаж та передачу нереалізованих транспортних засобів своєму правонаступнику, а в запропонованому до подачі звіті не можливо відобразити поквартальний облік з наступним уточненням по фактичному перебуванню на Балансі Банку автомобілів, в звітності за березень 2015 року (місяці, в якому здійснюється об'єднання двох банків та передача транспортних засобів на Баланс правонаступника) здійснив декларування транспортного податку на 2015р.

Так, в Акті перевірки зазначено, що Банк сплатив свої податкові зобов'язання та відобразив в податковій звітності за березень 2015 року.

Суд звертає увагу, що після проведення об'єднання двох банків та передачі транспортних засобів на Баланс правонаступнику Позивачем відображено в податковій звітності транспортний податок, що не суперечить вимогам законодавства.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині щодо визнання протиправним та скасувати повністю податкового повідомлення-рішення № від 29.07.2015 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо визнання протиправними та скасувати повністю податкові повідомлення-рішення від 29.07.2015 року: № та №, суд зазначає наступне.

Порядок прийняття банками на виконання розрахункових документів на виплату заробітної плати, затверджений наказом Міністерством доходів та зборів від 09.09.2013р. № 453 (надалі - Порядок), розроблено і прийнято для можливості здійснення банками своїх функцій з перевірки сплати платниками єдиного соціального внеску (надалі - ЄСВ) враховуючи те, що на банки покладено обов'язок щодо здійснення перевірки сплати підприємствами ЄСВ під час нарахування/виплати заробітної плати.

У разі якщо підприємство не здійснило сплату ЄСВ, то банк зобов'язаний відмовити у здійсненні нарахування заробітної плати.

Отже, даний Порядок регулює механізм прийняття банком розрахункових документів на видачу коштів для виплати заробітної плати, на які нараховується ССВ.

Відповідно, до п. 2 Порядку банки приймають від платників єдиного внеску грошові чеки, платіжні доручення та інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до Закону нараховується єдиний внесок, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання платником єдиного внеску розрахункових документів (документів на переказ готівки) про перерахування коштів для сплати сум єдиного внеску. Суми, сплачені за цими документами, повинні складати не менше 1/3 суми коштів для виплати заробітної плати, зазначеної в грошових чеках, платіжних дорученнях та інших розрахункових документах.

Відповідно до п. 5 Порядку платникам, які звертаються до органів доходів і зборів за погодженням довідки-розрахунку, у якій сума перерахування єдиного внеску менша ніж 1/3 суми коштів на виплату заробітної плати, зазначеної в грошовому чеку та/або платіжному дорученні, та/або іншому розрахунковому документі, у зв'язку із застосуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску та які протягом попереднього року не допустили порушень законодавства про нарахування та сплату єдиного внеску, за рішенням керівника органу доходів і зборів надається довідка про видачу коштів для виплати заробітної плати без перевірки сум сплати єдиного внеску за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку. Строк дії довідки, що надається платнику єдиного внеску для пред'явлення банку, не повинен перевищувати одного року.

Банк після отримання від платника довідки про видачу коштів для виплати заробітної плати без перевірки сум сплати єдиного внеску приймає від платника грошові чеки, платіжні доручення та інші розрахункові документи для перерахування (видачі) заробітної плати без перевірки сум єдиного внеску, сплачених за розрахунковими документами (документами на переказ готівки).

Отже, довідка про видачу коштів для виплати заробітної плати без перевірки сум сплати єдиного внеску має бути отримана платниками ЄСВ для пред'явлення до банку та з метою виконання банком контролю щодо нарахування/сплати відповідними клієнтами ЄСВ.

Даний Порядок не зобов'язує Банк (який в даному випадку виступає одночасно і Банком і платником ЄСВ) отримувати дану довідку, оскільки банк і платник є однією юридичною особою. При цьому Банк як платник сам здійснює нарахування та сплату ЄСВ відповідно до вимог законодавства. В ході проведеної перевірки не встановлено фактів невірного нарахування, несплати або не своєчасного перерахування зобов'язань з ЄСВ до бюджету, а отже в даному випадку Банк своїми діями не порушує жодну норму законодавства України щодо нарахування/сплати відповідних сум єдиного внеску.

В ході аналізу даних, наведених в Додатку №18 до Акту перевірки, встановлено, що податковим органом при заповнені даного додатку, а саме: розрахунку виплат заробітної плати та сплати ЄСВ до бюджету за 24.07.2014 рік не врахована сплата зобов'язань з ЄСВ по меморіальному ордері №15876876 за 24.07.2014 рік в розмірі 129 818,46 грн.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України N 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (надалі - Закон N 2464-VI).

Положення п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону N 2464-VI зазначають, що максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

У відповідності до ч. 3 ст. 7 Закону N 2464-VI, нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Так в матеріалах справи розрахунковий листок за травень 2014 р. Железняка Олега Олександровича, начальника Відділу впровадження нових інформаційних технологій Управління розробки програмного забезпечення.

З розрахункового листа вбачається, що в травні 2014 року даному працівнику здійснено наступні виплати: оклад по дням 1-23 травня 2014 - 23 035,53 грн., компенсація відпустки 23 травня 2014 року - 24 556,14 грн., місячна премія травень 2014 року - 32 888,06 грн. Всього нараховано за травень 2014 року 80 479,73 грн. Максимальна величини бази нарахування єдиного внеску, на травень 2014 року складала 20 706 грн.

Отже, при розрахунку ЄСВ, що підлягає сплаті із доходу Желфняка О.О., Відповідачем не враховано максимальну величину бази нарахування єдиного внеску, що і не було враховано Податковим органом у відношенні інших працівників Позивача, з доходів яких вираховувалось ЄСВ протягом серпня 2012 року - вересня 2014 року.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині щодо визнання протиправними та скасувати повністю податкові повідомлення-рішення від 29.07.2015 року: № та № є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятого ним спірного рішення, з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення форма «Р» № від 29.07.2015 року, яким визначено грошові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами із доходів платника податку інших ніж заробітна плата в розмірі 50 624 290,0 грн. (п'ятдесят мільйонів шістсот двадцять чотири тисячі двісті дев'яносто грн. 00 коп.) з них за основним платежем 29 228 287,1 грн. та штрафних санкцій 21 396 002,90 грн.

3. Визнати протиправним та скасувати повністю Рішення № від 29.07.2015 року про застосування штрафних санкцій за порушення вимог, передбачених частиною другою ст. 24 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в розмірі 16 753,22 грн. (шістнадцять тисяч сімсот п'ятдесят три грн. 22 коп.).

4. Визнати протиправним та скасувати повністю Рішення № від 29.07.2015 року про застосування штрафних санкцій з несплату, неповну або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів) в розмірі 1 675,32 грн. (тисячу шістсот сімдесят п'ять грн. 32 коп.).

5. Визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення форма «Р» № від 29.07.2015 року, яким визначено грошові зобов'язання з податку на прибуток банківських організацій в розмірі 13 248 272 грн. (тринадцять мільйонів двісті сорок вісім тисяч двісті сімдесят дві грн. 65 коп.) з них за основним платежем 10 598 618,12 грн. та штрафних санкцій 2 649 654,53 грн.

5. Визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення форма «П» № від 29.07.2015 року, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 12 973 378 грн. (дванадцять мільйонів дев'ятсот сімдесят три тисячі триста сімдесят вісім грн.).

6. Визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення форма «Р» № від 29.07.2015 року, яким визначено грошові зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 16 554 777,14 грн. (шістнадцять мільйонів п'ятсот п'ятдесят чотири тисячі сімсот сімдесят сім грн. 14 коп.) з них за основним платежем 13 243 821,71 грн. та штрафних санкцій 3 310 955,43 грн.

7. Визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення форма «Р» № від 29.07.2015 року, яким визначено грошові зобов'язання з транспортного податку юридичних осіб в розмірі 170,0 грн. (сто сімдесят грн. 00 коп.) з них штрафні санкції 170,00 грн.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук