Справа № 810/3686/15
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2015 року 810/3686/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Виноградова О.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Білоцерківської об"єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

19 серпня 2015 р. до Київського окружного адміністративного суду звернулася фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Білоцерківської об"єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30 січня 2015 р. № 109//17.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно зробив висновки про нікчемність правочинів, які були укладені між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "Лейтер Плюс" (далі ТОВ "Лейтер Плюс"). Стверджує, що всі укладені позивачем угоди були реальні та виконані їх сторонами в повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, подав до суду письмові заперечення, в яких у задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на те, що правочини між позивачем та ТОВ "Лейтер Плюс" за період з 1 по 31 серпня 2014 р. здійснені без мети настання реальних наслідків. Стверджує, що названі правочини є нікчемними (т. 2 а.с. 178-181).

30 вересня 2015 р. представником позивача було подано клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, встановив таке.

14 березня 2011 р. позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (т. 1 а.с. 22-23).

У період з 14 по 15 січня 2015 р. відповідачем було проведено документальну невиїзну перевірку позивача щодо взаємовідносин з ТОВ "Лейтер Плюс" за період з 1 по 31 серпня 2014 р., за результатами якої 16 січня 2015 р. було складено акт перевірки № 23/17-3//3 (далі акт перевірки № 23/17-3//3) (т. 1 а.с. 29-33).

У розділі "Висновок" названого акту перевірки зазначено, що позивачем порушено:

- п. 44.1, п. 44.6 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, абз. 1-2 п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), чим занижено податок на додану вартість у серпні 2014 р. в результаті проведення нереальних (безтоварних) операцій з ТОВ "Лейтер Плюс" та без надання для перевірки отриманих податкових накладних від вищезазначеного постачальника на загальну суму ПДВ 86 666 грн 67 коп. (т. 1 а.с. 33 на звороті).

30 січня 2015 р. на підставі висновків акту перевірки № 23/17-3//3 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 109//17, яким збільшено грошове зобов"язання на загальну суму 130 000 грн 01 коп., з яких 86 666 грн 67 коп. - за основним платежем, 43 333 грн 30 коп. (далі - податкове повідомлення-рішення № 109//17) (т. 1 а.с. 35)

У зв'язку з тим, що позивач вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним, ним було подано даний адміністративний позов до суду.

Спірні правовідносини врегульовані ПК України (у редакції, яка діяла на дату виникнення спірних правовідносин).

Згідно з вимогами п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Відповідно до вимог п. 44.6 ст. 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Як убачається з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з вимогами п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою виникнення права орендаря (лізингоотримувача) на збільшення податкового кредиту для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об'єкта фінансового лізингу таким орендарем. Датою виникнення права замовника на віднесення сум до податкового кредиту з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами). Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Відповідно до вимог п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з:придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Як убачається з абз. 1, 2 п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Наявні матеріали справи свідчать, що відповідачем було поставлено під сумнів фінансово господарську діяльність позивача, зокрема, реальність господарських операцій з контрагентом ТОВ "Лейтер Плюс" та зроблено висновок, що господарські операції між ними були фіктивними правочинами.

Даний висновок спростовується встановленими судом обставинами.

1 березня 2014 р. між позивачем (покупцем) та ТОВ "Лейтер Плюс" (продавцем) було укладено договір купівлі-продажу № 1-03 (далі договір № 1-03) (т. 1 а.с. 44).

Згідно з п.п. 1.1 п. 1 названого договору продавець зобов"язується продати окремими партіями сільськогосподарську продукцію українського походження в асортименті, за ціною, якістю, вагою і на умовах, погоджених з покупцем, а покупець - здійснити оплату окремих партій і загального обсягу товару згідно виставлених рахунків-фактур (т. 1 а.с. 44).

Відповідно до п. 3.1 названого договору продавець поставляє товар власним транспортом на склад покупця за адресою: Київська обл., Володарський р-н, с. Завадівка, вул. Шевченка, 48 а. Транспортна перевозка включена в вартість товару.

На виконання договору № 1-03 позивачем суду було надано такі докази. Зокрема, копії:

- податкові накладні від 4, 5, 6, 7, 8, 11, 12, 13, 14 серпня 2014 р. №№ 21, 35, 43, 47, 55, 77, 94, 97, 102 відповідно (т. 1 а.с. 61-69);

- рахунки-фактури (а.с. 70-78);

- видаткові накладні від 4, 5, 6, 7, 8, 11, 12, 13, 14 серпня 2014 р. (т. 1 а.с. 79-87);

- посвідчення про якість зерна (т. 1 а.с. 91-99);

- товарно-транспортні накладні (т. 1 а.с. 52-60);

Перелічені документи були підписано посадовою особою ТОВ "Лейтер Плюс" та завірені печаткою цього товариства.

Оплата позивачем за куплений у ТОВ "Лейтер Плюс" товар підтверджується копією банківської виписки, яка завірена печаткою публічного акціонерного товариства «Кредобанк» (т. 2 а.с. 145-146).

До того ж судом враховано, що на дату укладення та виконання договору поставки у розпорядженні позивача були документи на підтвердження державної реєстрації ТОВ "Лейтер Плюс", зокрема, копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (т. 2 а.с. 198- 199).

Судом встановлено, що у подальшому куплений товар, а саме, сою, позивачем було перероблено та продано на виконання договорів, укладених з товариствами з обмеженою відповідальністю: «Спецхімагро» (далі ТОВ «Спецхімагро»), « Новоселиця» (далі ТОВ «Новоселяця»), «Грейн Компані» (далі ТОВ «Грейн Компані»), "Українська агропромислова група" (далі - ТОВ "Українська агропромислова група"), приватним підприємством «Вікст» (далі ПП «Вікст»), публічним акціонерним товариством «Агрокомбінат Калита» (далі ПАТ «Агрокомбінат Калита»).

Дана обставина підтверджується наданими позивачем суду копіями документів:

- договорів (т. 1 а.с. 126, 228-229, 246, 252, т. 2 а.с. 8-9);

- специфікацій (т. 2 а.с. 10);

- видаткових накладних (т. 1 а.с. 172-193, 236-238, 250, т. 2 а.с. 1-3, 13);

- податкових накладних (т. 1 а.с. 149-171, 233-235, 248, 253-255,т. 2 а.с. 12);

- товарно-транспортних накладних (т. 1 а.с. 127-148, 230-232, 247, 11).

Оплата укладених між позивачем та названими товариствами договорів підтверджується банківськими виписками, які завірені печаткою публічного акціонерного товариства «Кредобанк» (т. 2 а.с. 134-156).

Крім того, при вирішенні справи судом враховано, що 1 січня 2014 р. між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "Серго-Трейд" було укладено договір оренди нежитлових приміщень (т. 1 а.с. 36).

Як убачається з п. 1.2 названого договору, орендар орендує частину нежитлової будівлі площею 400 кв.м. Орендована чатина є невід"ємною частиною будівлі площею 2400 кв.м, яка знаходиться за адресою: Київська область, Володарський район, с. Завадівка, вул. Шевченка, 48а.

На підтвердження виконання названого договору позивачем надано копії:

- додатку № 1 (т. 1 а.с. 37);

- актів надання послуг (т. 1 а.с. 39-42).

Оплата укладеного між позивачем та ТОВ "Серго-Трейд" договору підтверджується банківськими виписками, які завірені печаткою публічного акціонерного товариства «Кредобанк» (т. 2 а.с. 134-156).

До того ж при вирішенні справи судом враховано, що на підтвердження наявності необхідної техніки для перероблення поставленого ТОВ "Лейтер Плюс" товару та відповідності вимогам, позивачем надано суду копії:

- свідоцтва про атестацію (т. 2 а.с. 15);

- картки аналізу зерна (т. 2 а.с. 16-24);

- журналу реєстрації лабораторних аналізів середньодобових проб при прийманні зерна (т. 2 а.с. 25-30);

- акти відбору зразків (проб) (т. 2 а.с. 31-39);

- актів про надання послуг (т. 2 а.с. 51-53);

- податкових накладних (т. 2 а.с. 54-68);

- видаткової накладної (т. 2 а.с. 69).

На підставі викладено суд дійшов висновку, що:

- укладення та виконання позивачем договору купівлі-продажу № 1-03 дійсно мало місце та було вчинено з метою здійснення господарської діяльності;

- виконання позивачем договору купівлі-продажу № 1-03 призвело до зміни його майнового стану;

- на дату укладення та виконання позивачем договору договору купівлі-продажу № 1-03 у нього не було сумніву стосовно дійсності реєстрації та господарської діяльності ТОВ "Лейтер Плюс", що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (т. 2 а.с. 198-199).

Наведене свідчить про реальність укладення та виконання договору купівлі-продажу № 1-03 між позивачем та ТОВ " Лейтер Плюс".

Крім того, судом не може бути взято до уваги посилання представника відповідача на акт про неможливість вручення акту позапланової невиїзної документальної перевірки позивача від 16 січня 2015 р. № 23/17-3//3 та податкову інформацію "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Летер Плюс" за серпень 2014 р." оскільки, подані документи жодним чином не спростовує подані позивачем докази (т. 2 а.с. 182-196).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, що і було зроблено позивачем.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, відповідачем не доведено належними та достатніми доказами фактів безпідставного чи неправомірного формування позивачем податкового кредиту та не надано суду доказів, які б спростовували надані позивачем докази.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а податкове повідомлення-рішення від 30 січня 2015 р. № 109//17 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 9, 69 - 72, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Білоцерківської об"єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 30 січня 2015 р. № 109//17.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Виноградова О.І.