Справа № 804/14593/15
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засіданняОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошових коштів, -
29 вересня 2015 року ОСОБА_3 звернулась із адміністративним позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до ОСОБА_4 Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці, в якому просить:
- скасувати наказ ОСОБА_4 Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці №80 о/с від 21 серпня 2015 року в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_3, старшого слідчого відділення лінійного відділу на станції Нижньодніпровськ-Вузол з органів внутрішніх справ;
- поновити ОСОБА_3 на посаді старшого слідчого відділення лінійного відділу на станції Нижньодніпровськ-Вузол, а в разі неможливості поновлення на посаді зобовязати ОСОБА_4 Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці працевлаштувати ОСОБА_3;
- стягнути з ОСОБА_4 Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці на користь ОСОБА_3 грошові кошти за час вимушеного прогулу;
- стягнути з ОСОБА_4 Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці на користь ОСОБА_3 грошові кошти допомоги по вагітності та пологах за весь період відпустки у звязку з вагітністю та пологами.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що:
- ОСОБА_3 було звільнено з посади старшого слідчого відділення лінійного відділу на станції Нижньодніпровськ-Вузол оскаржуваним наказом від 21 серпня 2015 року №80о/с у звязку зі скороченням штатів;
- виходячи з норм чинного законодавства, якщо ліквідується окремий підрозділ Міністерства внутрішніх справ України, підприємство мало не тільки повідомити позивача про звільнення, а й працевлаштувати на відповідні посади;
- у разі незаконного звільнення з роботи працівник, згідно частин 1, 2 статті 235 Кодексу законів про працю, повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Одночасно з цим повинно бути вирішено питання про виплату йому середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік;
- згідно довідки про заробітну плату №272 від 3 вересня 2015 року позивачу не виплачено вихідну допомогу при звільненні, що є порушенням норм чинного законодавства. Згідно довідки №311 від 15 вересня 2015 року позивачу була надана відпустка у звязку з вагітністю та пологами, але у звязку зі звільненням через скорочення штатів лікарняний лист було оплачено лише до моменту звільнення, тобто 31 серпня 2015 року включно.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав обрану правову позицію.
Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, наголошувала на правомірності прийнятого рішення та відсутності посади, на яку може бути переведено позивача.
Після оголошеної перерви позивач подала клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 2 листопада 2015 року ОСОБА_4 Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці, зареєстроване 16 листопада 2009 року, перебуває в стані припинення з 15 липня 2015 року. Тобто, станом на день розгляду справи судом, ОСОБА_4 Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці остаточно не ліквідовано із виключенням із відповідного Реєстру та може бути належним відповідачем по справі.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що з липня 2013 року ОСОБА_3 (ОСОБА_5І.) була призначена на посаду старшого слідчого слідчого відділення лінійного відділу на станції Нижньодніпровськ - Вузол ОСОБА_4 МВС України на Придніпровській залізниці наказом від 21 вересня 2011 року №100 о/с.
8 червня 2015 року Міністерством внутрішніх справ України видано наказ №664, яким наказано ліквідувати ОСОБА_4 МВС України на Придніпровській залізниці та створити комісію з ліквідації ОСОБА_4 МВС України на Придніпровській залізниці у складі 8 осіб (а.с.41-42).
26.06.2015 року складено та затверджено акт про ознайомлення співробітників лінійного відділу на станції Нижньодніпровськ-Вузол з наказом МВС України від 22.06.2015 року №741 «Про організаційно-штатні зміни в підрозділах транспортної міліції», згідно якого капітана міліції ОСОБА_3 (ОСОБА_5І.) 26.06.2015 року в телефонному режимі повідомлено про звільнення з 31.08.2015 року.
В подальшому, тимчасово виконуючим обовязки начальника лінійного відділу на станції Нижньодніпровськ-Вузол ОСОБА_4 МВС України на Придніпровській залізниці майором міліції ОСОБА_6 подано подання начальнику ОСОБА_4 МВС України на Придніпровській залізниці ОСОБА_7 про звільнення ОСОБА_3, старшого слідчого слідчого лінійного відділу на станції Нижньодніпровськ-Вузол ОСОБА_4 МВС України на Придніпровській залізниці, з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) згідно «Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом внутрішніх справ».
При цьому, вказане подання не містить дати його складання, судом не встановлено факту проведення зазначеної бесіди про звільнення.
На підставі листка непрацездатності від 14 серпня 2015 року АГХ №859294 наказом УМВС України від 19 серпня 2015 року №79 о/с позивачу була надана допологова відпустка у звязку з вагітністю та пологами з 14 серпня 2015 року по 17 грудня 2015 року.
Наказом ОСОБА_4 МВС України на Придніпровській залізниці від 21 серпня 2015 року №80о/с згідно з «Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України» звільнено з органів МВС у запас за пунктом 64 «г» капітана міліції ОСОБА_3, старшого слідчого слідчого відділення лінійного відділу на станції Нижньодніпровськ-Вузол з 31 серпня 2015 року, установлено премію за серпень 2015 року в розмірі 24%, вислуга років станом на 31 серпня 2015 року у календарному обчисленні складає 9 років 4 місяці 6 днів, підстава: накази МВС від 8 червня 2015 року №664, від 22 червня 2015 року №741, наказ УМВС від 30 червня 2015 року №138.
Статтею 18 Закону України «Про міліцію» передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентується «Положенням про проходженням служби особовим складом органів внутрішніх справ», затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі Положення №114).
Так, пунктом 64 «г» Положення №114 передбачено, що особи середнього, старшого і начальницького складу звільняються зі служби в запас через скорочення штатів при відсутності можливості подальшого використання їх на службі.
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5 1 Кодексу законів про працю України правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Частиною другою статті 40 Кодексу законів про працю України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 частини першої вказаної статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі - Постанова №9) містяться роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення пункту 1 частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України суд дійшов висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто вживає заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу.
Відповідно до статті 4 Кодексу законів про працю України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю та прийнятих згідно з ним інших законодавчих актів України.
Звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в разі ліквідації підприємства передбачає розірвання трудового договору. За статтею 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою. Укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.
Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобовязаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобовязаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.
Таким чином, працівник реалізує своє право на працю шляхом встановлення і припинення трудових відносин з власником або уповноваженим ним органом.
Відповідно частини 3 статті 184 Кодексу законів про працю України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.
Отже, з частини третьої статті 184 Кодексу законів про працю України прямо вбачається, що власник або уповноважений ним орган не може звільнити працівниць зазначеної категорії, доки вони не будуть працевлаштовані. Тобто власник або уповноважений ним орган у першу чергу має забезпечити їх працевлаштування.
З огляду на вищевикладене, працевлаштування зазначених частиною третьою статті 184 Кодексу законів про працю України жінок є обовязком власника або уповноваженого ним органу. Це підтверджується й пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів».
Статтею 141 Кодексу законів про працю України встановлено, що обовязок неухильного додержання законодавства про працю лежить на власнику або уповноваженому ним органі.
Звільнення позивачки без працевлаштування є порушенням встановленого порядку звільнення, що спричиняє відповідальність винної особи згідно з чинним законодавством про працю (статті 265 Кодексу законів про працю України).
Вирішуючи спір по суті, суд виходить із того, що на підставі листка непрацездатності від 14 серпня 2015 року АГХ №859294 наказом УМВС України від 19 серпня 2015 року №79 о/с позивачу була надана допологова відпустка у звязку з вагітністю та пологами з 14 серпня 2015 року по 17 грудня 2015 року.
Таким чином, станом на день прийняття оскаржуваного наказу 21 серпня 2015 року позивач знаходилась у допологовій відпустці у звязку з вагітністю та пологами з 14 серпня 2015 року.
В матеріалах справи міститься акт «Про ознайомлення співробітників лінійного відділу на станції Нижньодніпровськ-Вузол з наказом МВС України від 22 червня 2015 року №741 «Про організаційно-штатні зміни в підрозділах транспортної міліції», яким засвідчено, що 26 червня 2015 року о 09 год. 30 хв. до 10 год. 00 хв. в черговій частині ЛВ на станції Нижньодніпровськ-Вузол в телефонному режимі спеціалістами з кадрового забезпечення ознайомлено з наказом МВС України від 22 червня 2015 року №741 «Про організаційно-штатні зміни в підрозділах транспортної міліції» та про звільнення за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, пункту 63 «з» та пункту 64 «г» «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ УРСР», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 29 липня 1991 року №114 з 31 серпня 2015 року, зокрема, капітана міліції ОСОБА_3 (ОСОБА_5).
Доказів письмового повідомлення позивача про майбутнє звільнення, виконання обовязку щодо працевлаштування, відсутності можливості подальшого використання позивачки на службі в органах МВС, відсутності можливості перевести її в межах системи МВС на іншу роботу відповідачем ОСОБА_4 МВС України на Придніпровській залізниці суду надано не було, а тому суд приходить до висновку про недотримання відповідачем вимог законодавства щодо звільнення позивача з займаної посади під час перебування у допологовій відпустці у звязку з вагітністю та пологами з 14 серпня 2015 року по 17 грудня 2015 року.
З системного аналізу матеріалів справи судом встановлено протиправність дій ОСОБА_4 МВС України на Придніпровській залізниці під час прийняття наказу від 21 серпня 2015 року №80о/с щодо звільнення працівника, під час його перебування у відпустці у звязку з вагітністю та пологами, без дотримання встановленого порядку працевлаштування такої категорії працівників, у звязку з чим оскаржуваний наказ підлягає скасуванню.
Однак, згідно наказу «Про ліквідацію ОСОБА_4 Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці» від 8 червня 2015 року №664, ліквідовано штатні посади в ОСОБА_4 Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці, у тому числі повністю 98 посад лінійного відділу на станції Нижньодніпровськ-Вузол, при цьому скорочуються всі посади, крім посади члена комісії з ліквідації УМВС на Придніпровській залізниці.
На час розгляду справи судом не встановлено, що існує рішення, яким визначено установу правонаступника відповідача, або факт проведення реорганізації, яка передбачає наявність особи, яка нестиме права та обовязки установи, що ліквідується.
До складу комісії з ліквідації ОСОБА_4 Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці віднесені голова комісії, заступник начальника ГУМВС України в Дніпропетровській області, заступник начальника ГУМВС України в Запорізькій області, заступник начальника ГУМВС України в Херсонській області, начальник штабу ОСОБА_4 Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці, заступник начальника кадрового забезпечення ОСОБА_4 Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці, начальник відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ОСОБА_4 Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці, начальник відділу матеріального забезпечення ОСОБА_4 Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці, спеціаліст сектору юридичного забезпечення ОСОБА_4 Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці.
Відповідно статті 240-1 Кодексу законів про працю України у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу.
Отже, суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги про поновлення позивача на посаді, та у звязку з проведенням ліквідації ОСОБА_4 МВС України на Придніпровській залізниці, та не можливості працевлаштування позивача, у звязку з відсутністю штатних посад, суд у відповідності до норм статті 240-1 Кодексу законів про працю України визнає ОСОБА_3 такою, що звільнена за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України з дня прийняття рішення у цій справі, а саме з 3 листопада 2015 року.
У зв'язку із викладеним також підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення на користь позивачки сум грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 5625 грн. (45 робочих днів х 125 грн. середньоденний розмір грошового забезпечення).
Так, середній розмір грошового забезпечення за 2 попередні звільненню місяці роботи складають 5377 грн. (серпень 2015 року 2584 грн. + липень 2015 року 2793 грн.); кількість робочих днів за два місяці складає 43 дні (липень 2015 року 23 дні + серпень 2015 року 20 днів); середній розмір грошового забезпечення позивачки складає 125 грн. за 1 день (5377 грн. / 43 дні).
Час вимушеного прогулу тривав з 1 вересня 2015 року по 3 листопада 2015 року, а саме 45 робочих днів (22 робочих днів у вересні, 21 день у жовтні, 2 дні у листопаді).
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача допомоги по вагітності та пологах за весь період такої відпустки, суд зазначає наступне.
Згідно довідки про доходи старшого слідчого лінійного відділу на станції Нижньодніпровськ-Вузол капітана міліції ОСОБА_3 за червень-серпень 2015 року нарахований дохід позивача складався з посадового окладу, окладу за спец звання, надбавки за вислугу років, надбавки за виконання особливо-важливих завдань, одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення, премії щомісячної, індексації та компенсації сум сплаченого податку на доходи фізичних осіб.
З зазначеного вбачається, що відповідачем не було проведено розрахунку виплати допомоги у звязку з вагітністю та пологами ОСОБА_3 з моменту надання їй допологової відпустки у звязку з вагітністю та пологами з 14 серпня 2015 року.
Відповідно до підпункту 3.6.2 пункту 3.6 розділу 3 Наказу МВС від 31 грудня 2007 року №499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового та начальницького складу» особам рядового і начальницького складу за час перебування у відпустці по догляду за дитиною грошове забезпечення не виплачується.
Таким особам призначається державна допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку згідно із Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 31 листопада 1992 року №2811-ХІІ (далі Закон №2811).
Згідно статті 3 Закону №2811 призначаються такі види державної
допомоги сім'ям з дітьми як, зокрема, допомога у зв'язку з вагітністю та пологами.
На підставі статті 4 Закону №2811 покриття витрат на виплату державної допомоги сім'ям з дітьми здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів.
Порядок покриття витрат, передбачений частиною першою цієї статті, не стосується виплат допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам з числа військовослужбовців Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, військ цивільної оборони, інших військових формувань, а також Державної спеціальної служби транспорту та з числа осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ і Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації та Державної кримінально-виконавчої служби України. Покриття витрат на виплату зазначеного виду державної допомоги цим категоріям жінок здійснюється за рахунок відповідних бюджетів.
Частиною 2 статті 5 Закону №2811 визначено, що допомога у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначається і виплачується за місцем основної роботи (служби).
Відповідно статті 7 Закону №2811 право на державну допомогу у зв'язку з вагітністю та пологами мають за цим Законом всі жінки (у тому числі неповнолітні), які не застраховані в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.
Згідно статті 8 Закону №2811 підставою для призначення жінкам допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами є видана в установленому порядку довідка лікувального закладу встановленого зразка та довідка: з основного місця роботи (служби, навчання); ліквідаційної комісії для жінок, звільнених з роботи у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації; державної служби зайнятості для жінок, зареєстрованих у державній службі зайнятості як безробітні.
Допомога у зв'язку з вагітністю та пологами призначається, якщо звернення за нею надійшло не пізніше шести місяців з дня закінчення відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами, і виплачується жінкам за весь період відпустки, тривалість якої становить 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі ускладнених пологів або народження двох чи більше дітей - 70) календарних днів після пологів. Зазначена допомога обчислюється сумарно та надається жінкам у повному обсязі незалежно від кількості днів відпустки, фактично використаних до пологів.
Особливістю порядку виплати розглянутого виду платежу є прийняття рішення про його призначення, яке відноситься до компетенції роботодавця, або уповноваженого ним органу та повязане із подальшою виплатою спірних сум на підставі такого рішення через органи державного казначейства.
Суд не має можливості самостійно прийняти рішення про призначення спірного платежу та розрахувати точну суму необхідної виплати допомоги у звязку з вагітністю та пологами, оскільки для цього необхідні документи бухгалтерського та кадрового обліку ОСОБА_4 МВС України на Придніпровській залізниці, отже, зазначений розрахунок має бути здійснено відповідною посадовою особою безпосередньо ОСОБА_4 МВС України на Придніпровській залізниці, а тому суд у відповідності з нормою частини 2 статті 5 Закону №2811, виходить за межі позовних вимог для повного захисту та відновлення прав позивача в межах діючого законодавства, та зобовязує ОСОБА_4 МВС України на Придніпровській залізниці призначити та виплатити суму допомоги у звязку з вагітністю та пологами ОСОБА_3 з моменту підтвердженої листком непрацездатності дати виходу у допологову відпустку з 14 серпня 2015 року по дату прийняття рішення судом 3 листопада 2015 року, відмовивши у стягнення таких сум.
Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідачем належним чином не доведено правомірності вчинених дій та прийняття оскаржуваного наказу.
Проте, з урахуванням того, що суд з метою повного захисту порушеного права позивача, вийшов за межі позовних вимог, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці про скасування наказу, зобовязання вчинити певні дії та стягнення коштів задовольнити частково.
Скасувати наказ ОСОБА_4 Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці №80 о/с від 21 серпня 2015 року в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_3, старшого слідчого відділення лінійного відділу на станції Нижньодніпровськ-Вузол з органів внутрішніх справ з 31.08.2015 року.
Зобовязати ОСОБА_4 Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці призначити та виплатити суму допомоги у звязку з вагітністю та пологами ОСОБА_3 з моменту підтвердженої листком непрацездатності дати виходу у допологову відпустку з 14 серпня 2015 року по 3 листопада 2015 року.
Зобовязати ОСОБА_4 Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці працевлаштувати ОСОБА_3.
Стягнути з ОСОБА_4 Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці на користь ОСОБА_3 грошові кошти за час вимушеного прогулу у розмірі 5625 грн.
Визнати капітана міліції ОСОБА_3 старшого слідчого відділення лінійного відділу на станції Нижньодніпровськ-Вузол такою, що звільнена з органів внутрішніх справ за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України з 3 листопада 2015 року.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Постанова підлягає негайному виконанню відповідно до пункту 2 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України в частині присудження грошового утримання у межах суми стягнення за один місяць.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 9 листопада 2015 року.

Суддя ОСОБА_1