Справа № 826/20014/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Данилишин В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Віта Верітас" до державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень, зобов’язання вчинити певні дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю "Віта Верітас" (далі - позивач, ТОВ "Віта Верітас") до державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі - відповідач) про:

- зобов’язання відповідача вилучити з АІС "Податковий блок" інформацію про результати документальної планової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період із 01 квітня 2012 року по 31 грудня 2014 року, валютного та іншого законодавства за період із 01 квітня 2012 року по 31 грудня 2014 року (далі - перевірка), які оформлені актом №623/26-54-22-02/33346854 від 07 липня 2015 року (далі - акт перевірки);

- зобов’язання відповідача відновити в АІС "Податковий блок" дані податкової звітності позивача шляхом внесення показників, зазначених у податкових деклараціях з податку на додану вартість за період із 01 квітня 2012 року по 31 грудня 2014 року.

Крім того, у прохальній частині позову представником позивача заявлено клопотання про зобов’язання відповідача подати до суду звіт про виконання постанови не пізніше п’яти робочих днів із дня набрання постановою законної сили.

В обґрунтування позову представником позивача зазначено, зокрема, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки протиправними рішеннями та діями відповідача порушено права та інтереси позивача як платника податків.

У судовому засіданні 05 жовтня 2015 року суд перейшов до розгляду справи по суті.

Присутні у судовому засіданні представники позивача підтримали позов та просили задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому, на обґрунтування якого у ході судового розгляду справи надано письмові докази, а представники відповідача не визнали позов та просили відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, наданих суду у судовому засіданні разом із доказами на їх обґрунтування.

У судове засідання 26 жовтня 2015 року представник позивача не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи сторона позивача повідомлена належним чином. При цьому, 26 жовтня 2015 року до суду через канцелярію надійшло письмове клопотання про подальший розгляд та вирішення справи за відсутності представника позивача.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у судовому засіданні 26 жовтня 2015 року судом, відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем у період із 18 травня по 15 червня 2015 року проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період із 01 квітня 2012 року по 31 грудня 2014 року, валютного та іншого законодавства за період із 01 квітня 2012 року по 31 грудня 2014 року, за результатами якої 07 липня 2015 року складено акт перевірки, згідно з висновками якого, позивачем:

- завищено від’ємне значення об’єкта оподаткування податком на прибуток за 2014 рік у розмірі 541008322,00 грн.;

- занижено податок на додану вартість (далі - ПДВ) у загальному розмірі 116480580,00 грн., у тому числі за: квітень 2012 року - 2497958,00 грн.; травень 2012 року - 2454018,00 грн.; червень 2012 року - 3833681,00 грн.; липень 2012 року - 2959969,00 грн.; серпень 2012 року - 3042125,00 грн.; вересень 2012 року - 5524163,00 грн.; жовтень 2012 року - 4845152,00 грн.; листопад 2012 року - 4932997,00 грн.; грудень 2012 року - 5855086,00 грн.; січень 2013 року - 5684198,00 грн.; лютий 2013 року - 4107395,00 грн.; березень 2013 року - 5979201,00 грн.; квітень 2013 року - 4971728,00 грн.; травень 2013 року - 4827405,00 грн.; червень 2013 року - 4984788,00 грн.; липень 2013 року - 2633703,00 грн.; серпень 2013 року - 2871503,00 грн.; вересень 2013 року - 2768733,00 грн.; жовтень 2013 року - 2730196,00 грн.; листопад 2013 року - 3859660,00 грн.; грудень 2013 року - 3118800,00 грн.; березень 2014 року - 3767239,00 грн.; квітень 2014 року - 4178654,00 грн.; травень 2014 року - 4451818,00 грн.; липень 2014 року - 4315413,00 грн.; серпень 2014 року - 2916861,00 грн.; вересень 2014 року - 2600071,00 грн.; жовтень 2014 року - 2241639,00 грн.; листопад 2014 року - 3700013,00 грн., грудень 2014 року - 3826412,00 грн.

За результатами адміністративного (досудового) оскарження, висновки акту перевірки залишені без змін.

У контексті вище викладеного суд зазначає наступне.

Так, позивача як юридичну особу зареєстровано 03 березня 2005 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (далі - ЄДР).

Із копії вказаного витягу також вбачається, що видами діяльності позивача є: 46.90 неспеціалізована оптова торгівля; 66.19 інша допоміжна діяльність у сфері фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення; 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 73.11 рекламні агентства; 73.20 дослідження кон’юнктури ринку та виявлення громадської думки; 41.10 організація будівництва будівель.

Позивач є платником податку на прибуток та ПДВ.

Як з’ясовано судом у ході розгляду справи та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, висновок про завищення показників податкової звітності відповідач зробив без встановлення порушень з боку позивача, без посилання на недоліки первинних або інших документів, які б підтверджували такі порушення. Такий висновок зроблено на підставі податкової інформації, внесеної до АІС "Податковий блок" про контрагентів позивача: товариства з обмеженою відповідальністю "Віта Строй", товариства з обмеженою відповідальністю "Грань-Сервіс" та товариства з обмеженою відповідальністю "Техно-Торг" (далі - скорочені назви організаційно-правових форм).

Стосовно фінансово-господарських взаємовідносин між позивачем та ТОВ "Віта Строй" суд зазначає наступне.

У ході перевірки відповідачем виявлено, що взаємовідносини між позивачем та ТОВ "Віта Строй" здійснювалися на підставі договорів на придбання робіт та послуг з ремонту та обслуговування будівель і споруд, зокрема: від 28 грудня 2012 року №Б-281212 (послуги з виконання ремонтно-оздоблювальної роботи у ТРЦ "Dream Towm" 2), від 01 лютого 2013 року №ПС-Б-010213 (послуги з прибирання снігу (ТРЦ "Dream Towm" 2), від 21 березня 2013 року №02Д-ТО-А (послуги з технічного обслуговування станцій водопідготовки холодного водопостачання (ТРЦ "Dream Towm" 1), від 21 березня 2013 року №02Д-ТО-Б (послуги з технічного обслуговування станцій водопідготовки холодного водопостачання (ТРЦ "Dream Towm" 2), від 20 грудня 2013 року №14-Б-ТО-02 (послуги з технічного обслуговування систем водопостачання, каналізаційних систем та фонтанів (ТРЦ "Dream Towm" 2), від 10 червня 2014 року №Б-ТО-01 (послуги з технічного обслуговування систем вентиляції та кондиціювання (ТРЦ "Dream Towm" 2).

В акті перевірки відповідачем вибірково описано зміст умов окремих договорів, укладених між позивачем та ТОВ "Віта Строй" у період 2011-2014 років, а також перелічено підписані між вказаними суб’єктами акти виконаних робіт та виписані ТОВ "Віта Строй" на користь позивача прибуткові накладні за періодами (2012, 2013, 2014 роки).

В акті перевірки міститься інформація про наявність необхідних первинних документів у позивача, складених на виконання договорів, укладених із ТОВ "Віта Строй". Однак, аналізу таких документів відповідачем не проведено.

В акті перевірки відповідачем некоректно розтлумачено бухгалтерську проводку Д-т 15 К-т 631 (придбання ТМЦ), оскільки позивачем оприбутковано не придбання товарно-матеріальних цінностей (далі - ТМЦ), а придбання робіт та послуг з обслуговування об’єктів, що віднесено на збільшення вартості інвестиційної нерухомості.

На обґрунтування завищення задекларованих показників собівартості придбаних робіт та послуг, в акті перевірки зазначено відомості, отримані з податкової інформації Бориспільської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 28 травня 2015 року №19/10-04-22-20 щодо фінансово-господарських відносин ТОВ "Віта Строй" із платниками податків за період із січня 2012 року по грудень 2014 року, та АІС "Податковий блок" щодо окремих контрагентів ТОВ "Віта Строй" згідно з цією податковою інформацією.

З урахуванням вище викладеного суд зазначає, що платник податків не може нести відповідальності за можливі протиправні діяння своїх контрагентів, якщо він не знав про них.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, у постанові Київського окружного адміністративного суду від 10 липня 2015 року у справі №810/2586/15 зазначено, окрема, що Бориспільська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області розповсюджує складену із порушенням норм чинного законодавства податкову інформацію щодо ТОВ "Віта Строй" щодо фінансово-господарських відносин із платниками податків за період із січня 2012 року по грудень 2014 року.

У зв’язку з вище викладеним, постановою Київського окружного адміністративного суду від 10 липня 2015 року у справі №810/2586/15, з урахуванням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2015 року, визнано протиправними дії Бориспільської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області щодо коригування податкових зобов’язань та податкового кредиту з ПДВ у розрізі контрагентів ТОВ "Віта Строй", які здійснено на підставі складених ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві акту від 06 листопада 2014 року №1218/26-54-22-03/37372102 "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Віта Строй" з питання дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ "Сіметрік" та ПП "БК "Атріум-Сервіс" за липень 2014 року" та акту від 22 вересня 2014 року №1050/26-54-22-03/37372102 "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Віта Строй" за період з 01.03.2014 по 31.03.2014". Зобов’язано Бориспільську ОДПІ ГУ ДФС у Київській області відновити в АІС "Податковий блок" дані податкової звітності ТОВ "Віта Строй" шляхом внесення показників, зазначених у податкових деклараціях з ПДВ за березень, липень 2014 року та додатку №5 до декларацій з ПДВ за відповідний період.

Постанова Київського окружного адміністративного суду від 10 липня 2015 року у справі №810/2586/15 набрала законної сили 29 жовтня 2015 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 254 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п’ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як уже зазначено вище та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, між позивачем та ТОВ "Віта Строй" укладено договори, за умовами яких на замовлення позивача виконувалися роботи та надавалися послуги будівельно-технічного характеру.

Усі укладені договори містять необхідні умови, підписані повноважними особами та скріплені відтисками печаток сторін.

На підтвердження виконання вказаних договорів позивачем надано суду копії актів виконаних робіт і наданих послуг, видаткових та податкових накладних, податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, сум утриманого податку, поданих ТОВ "Віта Строй" за період із І по IV квартал 2014 року, кошторисів.

Стосовно фінансово-господарських взаємовідносин між позивачем та ТОВ "Грань-Сервіс" суд зазначає наступне.

В акті перевірки відповідачем описано зміст умов окремих договорів, укладених між позивачем та ТОВ "Грань-Сервіс" у 2014 році без зауважень щодо їх дійсності, а також перелічено виписані ТОВ "Грань-Сервіс" на користь позивача акти виконаних робіт. Однак, в акті перевірки не міститься інформація про проведений відповідачем аналіз первинної документації позивача по вказаних взаємовідносинах, хоча така первинну документацію позивачем надано у ході перевірки.

На підтвердження факту порушення позивачем норм чинного законодавства відповідач посилається на податкову інформацію ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у місті Києві щодо ТОВ "Грань-Сервіс" за грудень 2014 року - квітень 2015 року, а саме щодо господарських операцій між ТОВ "Грань-Сервіс" та ТОВ "ЄАТ", які не відносяться до господарських операцій та ТОВ "Грань-Сервіс" та позивачем.

З урахуванням вище викладеного суд ще раз зазначає, що платник податків не може нести відповідальності за можливі протиправні діяння своїх контрагентів, якщо він не знав про них.

У позивача відсутній склад порушення, передбачений п. 138.2, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Зокрема, в акті перевірки відповідачем не зазначено про відсутність у позивача первинних документів, що підтверджують здійснення ним витрат за господарськими відносинами із ТОВ "Грань-Сервіс".

У ході розгляду справи судом з’ясовано, що між позивачем ТОВ "Грань-Сервіс" укладено договори на виконання будівельних робіт, за умовами яких ТОВ "Грань-Сервіс" зобов’язалося виконати на замовлення позивача відповідні роботи на надати відповідні послуги.

Зокрема, між позивачем та ТОВ "Грань-Сервіс" укладено договори: від 17 листопада 2014 року №А-Рем (ремонтно-оздоблювальні роботи (ТРЦ "Dream Towm" 1), від 17 листопада 2014 року №Б-Рем (ремонтно-оздоблювальні роботи (ТРЦ "Dream Towm" 2), від 21 листопада 2014 року №А-Усл (організація та виконання робіт/надання послуг з обслуговування конструкцій й складових частин будівлі (ТРЦ "Dream Towm" 1), від 21 листопада 2014 року №Б-Усл (організація та виконання робіт/надання послуг з обслуговування конструкцій й складових частин будівлі (ТРЦ "Dream Towm" 2), від 25 листопада 2014 року №А1-ТО (послуги з технічного обслуговування систем вентиляції та кондиціювання (ТРЦ "Dream Towm" 1), від 25 листопада 2014 року №Б1-ТО (послуги з технічного обслуговування систем вентиляції та кондиціювання (ТРЦ "Dream Towm" 2), від 25 листопада 2014 року №А2-ТО (послуги з технічного обслуговування дверних систем, вивісок та фрамуг (ТРЦ "Dream Towm" 1), від 25 листопада 2014 року №Б2-ТО (послуги з технічного обслуговування дверних систем, вивісок та фрамуг (ТРЦ "Dream Towm" 2).

На підтвердження виконання умов вказаних договорів позивачем надано суду платіжні доручення, копії актів прийому-передачі виконаних робіт, актів надання послуг, довідок про вартість виконання будівельних робіт.

Усі господарські операції між позивачем та ТОВ "Грань-Сервіс" включені до бухгалтерського та податкового обліку позивача за відповідний період.

Стосовно фінансово-господарських взаємовідносин між позивачем та ТОВ "Техно-Торг" суд зазначає наступне.

В акті перевірки міститься інформація тільки про податкові накладні, виписані на підставі господарських взаємовідносин між позивачем та ТОВ "Техно-Торг". Інформацію про інші первинні документи, окрім того, що вони є, в акті перевірки відповідачем не зазначено.

Висновок відповідача ґрунтується на тому, що господарські операції між позивачем та ТОВ "Техно-Торг" не мали реального характеру.

Зокрема, при здійсненні ТОВ "Техно-Торг" фінансово-господарської діяльності відсутня дійсна воля і волевиявлення директора, а правочини вчинено без наміру створення правових наслідків.

Однак, як з’ясовано судом, такі доводи відповідача є безпідставними та такими, що спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

У ході судового розгляду справи №2а-8350/12/2670 встановлено, що господарські операції ТОВ "Техно-Торг" із його контрагентами за період із 01 січня 2010 року по 20 квітня 2012 року мали реальній характер, діяльність ТОВ "Техно-Торг" спрямована на отримання економічної вигоди від підприємницької діяльності, контрагенти не мали ознак "фіктивності" на час здійснення господарських операції, що зумовлює хибність висновків контролюючого органу про вчинення платником податків порушень норм податкового законодавства, щодо неправомірності формування податкового кредиту з ПДВ та віднесення відповідних сум до складу валових витрат.

Реальність здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ "Техно-Торг" щодо придбання товарів підтверджується рахунками-фактурами, видатковими накладними, податковими накладними, платіжними дорученням.

У матеріалах справи дійсно містяться копії первинних документів позивача, які підтверджують факт реальності вказаних операцій.

Усі господарські операції між позивачем та ТОВ "Техно-Торг" включені до бухгалтерського та податкового обліку позивача за відповідний період.

Суд зазначає, що доводи відповідача щодо штучного формування витрат господарських операцій між позивачем та ТОВ "Віта Строй", ТОВ "Грань-Сервіс", ТОВ "Техно-Торг" у зв’язку з відсутністю об’єктів оподаткування за операціями з придбання товарів (послуг) у контрагентів постачальників, не відповідають нормам чинного законодавства, є бездоказовими, ґрунтуються не на фактах, а виключно на припущеннях, викладених у податковій інформації, складеній переважно у зв’язку з неможливістю проведення зустрічних звірок контрагентів у певних періодах.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника податків та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв’язку з цим презюмується, що дії платника податків, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, які містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника податків, - достовірними.

Подання платником податків до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених нормами податкового законодавства, з ціллю отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо контролюючий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, які містяться у таких документах.

Доводи контролюючого органу про отримання платником податків необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватися на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника податків, зокрема, на формування податкового кредиту.

Неможливість проведення зустрічної звірки контрагента платника податків не є імперативною ознакою протиправності діяльності такого суб’єкта господарювання та не може розцінюватися як беззаперечне свідчення фіктивності усіх господарських операцій, здійснюваних таким суб’єктом.

При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо формування відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких податкових накладних, відсутні, якщо не встановлені обставини, які свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей.

Відсутність у розпорядженні контролюючого органу документів суб’єкта господарювання або необізнаність контролюючого органу про його діяльність не є безумовною підставою для висновку про нікчемність всіх угод, укладених таким суб’єктом господарювання, а тим більше для висновку про настання у зв’язку з цим несприятливих наслідків для його контрагентів. Норми чинного законодавства не містять положень про те, що незнаходження суб’єкта господарювання за місцезнаходженням на момент проведення перевірки контролюючим органом, а також факт ненадання таким суб’єктом документів для перевірки є прямим та достатнім свідченням про відсутність фактичного здійснення господарських операцій.

Сам по собі факт допущення, за переконанням контролюючого органу, суб’єктом господарювання порушень певних встановлених законом правил господарської діяльності, здійснюваної на підставі певного договору, не є безумовною підставою для висновку про укладення такого договору з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Юридична відповідальність має здійснюватися на принципі законності, який полягає у тому, що така відповідальність настає за діяння, передбачені законом, та застосовується у спосіб, визначений законом.

У листі Вищого адміністративного суду України від 02 червня 2011 року (06 травня 2011 року) №742/11/13-11 зазначено, що для висновків про наявність порушень податкового законодавства у діях платника в обов’язковому порядку необхідно з’ясувати можливу обізнаність такого платника щодо дефектів у правовому статусі його контрагентів (відсутність реєстрації їх як платників ПДВ, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо).

При дослідженні факту здійснення господарської операції повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. При цьому, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44, пп. 14.1.27, пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 198.6 ст. 198 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), для цілей оподаткування платники податків зобов’язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов’язаних з визначенням об’єктів оподаткування та/або податкових зобов’язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов’язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом 1 цього пункту.

Витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов’язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов’язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов’язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв’язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов’язань, власному капіталі підприємства.

Тобто, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов’язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Так, відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об’єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов’язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум ПДВ є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Витрати для цілей визначення об’єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об’єкта оподаткування ПДВ мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Вчинення платником податків дій, що мають своїм результатом одержання податкової вигоди (звільнення від оподаткування, зменшення бази або ставки оподаткування, одержання права на залік або відшкодування податку на додану вартість тощо), саме по собі не означає, що відповідні правочини вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит не може ставитися у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто, якщо контрагент не виконав свого зобов’язання щодо сплати податку до бюджету або подання податкової звітності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку контрагентом чи неподання ним звітності (у тому числі внаслідок ухилення) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

При вирішенні даного спору суд притримується позиції, що у разі якщо на час здійснення господарських операцій, за якими контролюючий орган не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум ПДВ, постачальники включені до ЄДР, а також мали свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у вказаному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

При цьому, слід враховувати вимоги ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій контрагенти позивача зареєстровані як юридичні особи у ЄДР.

Отже, зважаючи на вище викладені норми та з’ясовані обставини, суд вважає, що взаємовідносини між позивачем та його контрагентами, які на момент здійснення господарських операцій були належним чином зареєстровані як платники ПДВ, оформлені договорами, які не визнані у судовому порядку недійсними, а також підтверджені виданими контрагентами первинними документами, зокрема, податковими накладними, а отже, позивачем виконані передбачені нормами чинного законодавства вимоги для підтвердження права на податковий кредит та включення відповідних витрат до складу валових витрат.

Норми чинного законодавства не ставлять умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов’язань платника у залежність від стану податкового обліку контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів у останніх. Позивач не може нести відповідальність за виконання його контрагентами своїх податкових зобов’язань, адже поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов’язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а сам платник податків не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на контролюючий орган, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов’язань. Тобто, за умови не встановлення контролюючим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагентів для одержання незаконної податкової вигоди, позивач не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Як зазначено у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява №803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), які, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", підлягають застосуванню судами як джерела права, платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його залучено до протиправної діяльності, пов’язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Поряд з цим, протягом судового розгляду справи відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності та йому було відомо про можливі порушення, які допускали його контрагенти, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій було одержання позивачем податкової вигоди.

З врахуванням того, що позивачем надано первинні документи, що стосуються господарських операцій за участю його контрагентів, які фактично підтверджують реальне здійснення правочинів та досягнення позивачем законної мети їх здійснення - придбання робіт (послуг) для здійснення господарської статутної діяльності, направленої на отримання прибутку, суд вважає, що висновки відповідача про безтоварність господарських операцій, вчинених за участю його контрагентів з мотивів не спрямованості правочинів на реальне настання наслідків, є надуманими та такими, що ґрунтуються на припущеннях. У ході судового розгляду справи відповідачем не надано допустимих та достатніх доказів для підтвердження порушення позивачем норм чинного законодавства.

Згідно зі ст. 1, ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу 2 п. 2.1, п. 2.15, п. 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов’язань і фінансових результатів. Первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов’язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

З урахуванням вище викладеного, формування позивачем податкового кредиту на підставі виписаних контрагентами податкових накладних, за переконанням суду, є правомірним та повністю відповідає нормам чинного законодавства.

Крім того, вартість послуг/робіт, які отримані позивачем від контрагентів, правомірно відображені позивачем у бухгалтерському та податковому обліку та відносяться до витрат, що, згідно зі ст. 138 ПК України, враховуються для визначення об’єкта оподаткування податком на прибуток за 2014 рік.

Отже, враховуючи вище викладені норми та з’ясовані обставини, суд вважає, що викладені відповідачем в акті перевірки висновки є необґрунтованими, а тому прийняті відповідачем оскаржувані рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Стосовно зобов’язання відповідача вилучити з АІС "Податковий Блок" інформацію про результати документальної планової виїзної перевірки позивача, які оформлені актом перевірки, та зобов’язання відповідача відновити в АІС "Податковий блок" дані податкової звітності позивача шляхом внесення показників, зазначених у податкових деклараціях з ПДВ за період із 01 квітня 2012 року по 31 грудня 2014 року, суд зазначає наступне.

Висновки податкових перевірок можуть бути відображені контролюючим органом у даних обліку платника податків (картках особового рахунку, інформаційних базах співставлення податкового кредиту та податкових зобов’язань, тощо). Інформація, що збирається, використовується та формується органами ДФС України у зв’язку з обліком платників податків, вноситься до відповідних інформаційних баз даних.

Метою розробки автоматизованих інформаційних систем є створення єдиного програмно-технічного комплексу для автоматизації процесу реєстрації, обліку платників податків на всіх рівнях структури органів державної податкової служби, прийому та обробки електронних звітних податкових документів, формування зведеної інформації про надходження податкових платежів, нарахування податкових зобов`язань та їх сплату у розрізі окремих податків і зборів.

Джерелами формування автоматизованих систем є, зокрема, відомості стосовно реєстраційних та облікових даних платника податків, його банківських рахунків, інформація, що надходить від інших органів виконавчої влади, у тому числі Пенсійного фонду України, Державної казначейської служби України, Державного комітету статистки України, митних органів та органів внутрішніх справ, податкових органів центрального та обласного рівнів.

Крім того, в окремих інформаційних системах обліковуються дані, що створені або отримані контролюючим органом у процесі поточної діяльності, у тому числі інформація про наявність/відсутність підприємства за його місцезнаходженням, видачу або анулювання свідоцтв про реєстрацію платником ПДВ, направлення на адресу платника відповідних запитів, надходження відповідей на них, облік результатів контрольно-перевірочної роботи за окремими податками і зборами тощо.

Так, облік контрольно-перевірочної роботи за додержанням платниками податків податкового законодавства здійснюється шляхом формування відповідних даних в автоматизованих системах "Аудит", "Податковий блок".

У свою чергу, з метою вдосконалення контролю за правильністю формування податкових зобов’язань та податкового кредиту з ПДВ, оперативне виявлення платників, що підлягають документальній перевірці, розроблено систему автоматизованого співставлення податкових зобов’язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України.

Об’єктом автоматизації є процес співставлення даних податкової звітності з ПДВ, розшифровок податкових зобов’язань та податкового кредиту, розрахунків коригування сум податку контрагентів з використанням інформації, викладеної в актах/довідках перевірки платника податку (камеральної, документальної невиїзної, планової, позапланової перевірки) у розрізі контрагентів, донарахованих сум податкового зобов`язання.

Система призначена для проведення співставлення податкових зобов’язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на центральному рівні та забезпечує доступ до результатів співставлення підрозділам органів державної податкової служби на регіональному та районному рівні для відпрацювання отриманих результатів та використання їх для подальшої контрольно-перевірочної роботи.

Вище викладені норми дають підстави для висновку про те, що процес зіставлення даних податкової звітності з ПДВ у розрізі контрагентів є формальним рівнем податкового контролю.

Вказаний етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення контролюючим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються контролюючим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов’язаних з нарахуванням і сплатою податку.

Сама по собі здійснена контролюючим органом кваліфікація операцій за відсутності відмінності між задекларованими показниками податкової звітності контрагентів не може слугувати підставою для внесення змін до "Системи автоматизованого співставлення податкових зобов’язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні Державної податкової адміністрації України". Висновок щодо правильності (або недостовірності) задекларованих платником даних податкового обліку як підстави для внесення змін до вказаної бази даних може бути зроблений контролюючим органом після визначення платникові податкових зобов’язань та їх узгодження у встановленому законом порядку.

Поряд з цим, як вбачається з матеріалів справи, у ході перевірки відповідачем виявлено наявність відмінностей між задекларованими показниками податкової звітності позивача та його контрагентів, внаслідок чого порушуються права позивача шляхом внесення відповідачем змін до "Системи автоматизованого співставлення податкових зобов’язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні Державної податкової адміністрації України".

У податковому праві визнається критерій добросовісності платника податків, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому нормами ПК України. Наведене також виключає можливість застосування до платника податків негативних правових наслідків (зокрема, у вигляді вилучення з електронної бази даних задекларованих ним показників) до моменту донарахування платникові податкового зобов’язання у порядку ст. 54 ПК України та його узгодження.

Отже, зважаючи на вище викладені норми та з’ясовані обставини, суд вважає наявними підстави задоволення позовних вимог про зобов’язання відповідача вилучити з АІС "Податковий Блок" інформації про результати документальної планової виїзної перевірки позивача, які оформлені актом перевірки, а також зобов’язання відповідача відновити в АІС "Податковий блок" дані податкової звітності позивача шляхом внесення показників, зазначених у податкових деклараціях з ПДВ за період із 01 квітня 2012 року по 31 грудня 2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з’ясованих обставин суд прийшов до висновку, що позов товариства з обмеженою відповідальністю "Віта Верітас" до державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень, зобов’язання вчинити певні дії є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. У зв’язку з тим, що позивачем не заявлено вимогу про стягнення судового збору за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, суд не присуджує на користь позивача здійснені ним судові витрати відповідно до задоволених вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов’язати суб’єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167, 267 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

4. Зобов’язати державну податкову інспекцію в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві вилучити з АІС "Податковий блок" інформацію про результати планової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю "Віта Верітас" (код ЄДРПОУ 33346854) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період із 01 квітня 2012 року по 31 грудня 2014 року, валютного та іншого законодавства за період із 01 квітня 2012 року по 31 грудня 2014 року, які оформлені актом №623/26-54-22-02/33346854 від 07 липня 2015 року.

5. Зобов’язати державну податкову інспекцію в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві відновити в АІС "Податковий блок" дані податкової звітності товариства з обмеженою відповідальністю "Віта Верітас" (код ЄДРПОУ 33346854) шляхом внесення показників, зазначених у податкових деклараціях з податку на додану вартість за період із 01 квітня 2012 року по 31 грудня 2014 року.

6. Зобов’язати державну податкову інспекцію в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві у п’ятиденний строк із дня набрання даним судовим рішенням законної сили подати до суду звіт про його виконання.

Копії постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин