Справа № 713/96/14-а
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" листопада 2015 р. м. Київ К/800/23712/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Конюшка К.В.

суддів: Гончар Л.Я., Чалого С.Я.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Вижницької міської ради Вижницького району Чернівецької області на постанову Вижницького районного суду Чернівецької області від 03 березня 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року

справа № 713/96/14-а

за позовом ОСОБА_2

до Вижницької міської ради Вижницького району Чернівецької області

про визнання незаконним рішення та зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Вижницького районного суду Чернівецької області з адміністративним позовом до Вижницької міської ради Вижницького району Чернівецької області (далі - Рада) про визнання неправомірними дій, скасування акту обстеження земельної ділянки від 12.08.2013 та рішення 34 сесії 6 скликання міської ради від 14.08.2013 № 104-34/13 «Про розгляд постанови Вижницького районного суду за позовною заявою ОСОБА_2.», зобов'язання винести на розгляд чергової сесії та повторно розглянути питання щодо надання дозволу на виготовлення проектної документації на земельну ділянку площею 0,0040 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1, надання дозволу на виготовлення проектної документації на земельну ділянку площею 0,0080 га під існуючим фундаментом для будівництва гаража по АДРЕСА_1.

Постановою Вижницького районного суду Чернівецької області від 03.03.2015, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.04.2015, позов задоволено частково.

Визнано неправомірним та скасовано рішення тридцять четвертої сесії VI-го скликання Вижницької міської ради Вижницького району Чернівецької області від 14.08.2013 № 104-34/13 «Про розгляд постанови Вижницького районного суду Чернівецької області за позовною заявою ОСОБА_2.». Зобов'язано Вижницьку міську раду Вижницького району Чернівецької області винести на розгляд чергової сесії та повторно розглянути питання щодо надання дозволу на виготовлення проектної документації на земельну ділянку площею 0,0040 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1, та надання дозволу на виготовлення проектної документації на земельну ділянку площею 0,0080 га під існуючим фундаментом для будівництва гаража по АДРЕСА_1, згідно з вимогами закону. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій в частині задоволеного позову, Рада оскаржила їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив скасувати вказані судові акти з мотивів порушення судами норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення - про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга обґрунтована серед іншого тим, що рішенням Ради від 27.04.2007 позивачу надано згоду на виготовлення матеріалів попереднього погодження місця розташування земельної ділянки площею 0,008 га для реконструкції тимчасового сараю (гаража) з забудованих земель міста. Проте, позивач на іншій (окремій) земельній ділянці, розташованій поруч із раніше наданою земельною ділянкою для реконструкції гаража (сараю), самочинно збудував бетонний фундамент, у зв'язку з чим зайняв додатково земельну ділянку площею близько 0,008 га. Крім того, жодна із земельних ділянок не призначена для ведення особистого селянського господарства.

У своїх запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_2 просив залишити рішення судів попередніх інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, установленому пунктом 1 частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і правильність застосування судами норм процесуального та матеріального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх інстанцій, згідно з договором купівлі-продажу від 28.08.1991 позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1.

У житловому будинку по АДРЕСА_1 об'єднання співвласників не створено.

Постановою Вижницького районного суду від 11.07.2012 у справі № 2-а-37/12 встановлено, що ОСОБА_2 з 1991 року користується земельною ділянкою площею 0,0040 га, а з 1995 року - площею 0,0080 га, що розташовані за вищевказаною адресою.

Позивач неодноразово звертався із заявами до Вижницької міської ради про надання у приватну власність земельної ділянки площею 0,0040 га для ведення особистого селянського господарства та узаконення земельної ділянки площею 0,0080 га під існуючим фундаментом для будівництва гаража, які розташовані по АДРЕСА_1. Одночасно із заявами про виділення земельних ділянок позивач надав відповідачу список з підписами мешканців багатоквартирного будинку, за винятком трьох підписів.

Постановою Вижницького районного суду від 26.04.2013 у справі № 713/794/13-а адміністративний позов ОСОБА_2 до Вижницької міської ради про визнання рішень неправомірними та їх скасування, зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано неправомірним та скасовано рішення 26 сесії 6 скликання Вижницької міської ради від 28.12.2012 № 200-26/12 «Про розгляд постанови про відкриття виконавчого провадження щодо зобов'язання винести на черговий розгляд сесії Вижницької міської ради питання про надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0040 га для ведення особистого селянського господарства та надання дозволу на виготовлення проектної документації на земельну ділянку площею 0,0080 га під існуючим фундаментом для будівництва гаража. Визнано неправомірним та скасовано рішення 27 сесії 6 скликання Вижницької міської ради від 24.01.2013 № 7-27/13 «Про розгляд заяви ОСОБА_2 про надання дозволу на виготовлення проектної документації на земельну ділянку площею 0,0080 га під існуючим фундаментом для будівництва гаража в АДРЕСА_1». Визнано неправомірним та скасовано рішення 28 сесії 6 скликання Вижницької міської ради Чернівецької області від 20.02.2013 року № 18-28/13 «Про відмову у наданні дозволу ОСОБА_2 на виготовлення проектної документації на земельну ділянку площею 0,0040 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1, та узаконення земельної ділянки площею 0,0080 га під існуючим фундаментом для будівництва гаража в АДРЕСА_1», зобов'язано Вижницьку міську раду винести на розгляд чергової сесії та повторно розглянути питання щодо надання дозволу ОСОБА_2 на виготовлення проектної документації на земельну ділянку площею 0,0040 га для ведення особистого селянського господарства та узаконення земельної ділянки площею 0,0080 га під існуючим фундаментом для будівництва гаража згідно з вимогами закону. У решті вимог адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09.07.2013 (справа № 713/794/13-а) апеляційну скаргу Вижницької міської ради Чернівецької області залишено без задоволення, а постанову Вижницького районного суду Чернівецької області від 26.04.2013 - без змін, що підтверджується її копією. Постанова суду від 26.04.2013 набрала законної сили.

Пунктами 2, 3 оспорюваного рішення Вижницької міської ради Чернівецької області від 14.08.2013 № 104-34/13, прийнятого на виконання рішення суду, ОСОБА_2 повторно відмовлено у вирішенні порушених ним питань про надання дозволу на виготовлення проектної документації на земельну ділянку площею 0,0040 га для ведення особистого селянського господарства та в узаконенні земельної ділянки площею 0,0080 га під існуючим фундаментом для будівництва гаража в АДРЕСА_1.

Відповідач у своєму рішенні від 14.08.2013 № 104-34/13 «Про розгляд постанови Вижницького районного суду за позовною заявою ОСОБА_2.» вказав, що підставою відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у рішенні Вижницької міської ради Чернівецької області є непредставлення позивачем оформлених відповідно до вимог пункту «а» частини третьої статті 116, частини шостої статті 118 Земельного кодексу України документів про перебування земельної ділянки розміром 0,0040 га, як для ведення особистого селянського господарства у його користуванні, приналежність вказаної земельної ділянки до категорії (цільового призначення) - ведення особистого селянського господарства, відсутність належно оформлених графічних матеріалів на вказану земельну ділянку, а також у зв'язку з незавершеними роботами по виготовленню міською радою містобудівної документації «Генерального плану м. Вижниця» та документації із землеустрою щодо впорядкування території населеного пункту по АДРЕСА_1 і технічно-екологічного обґрунтування використання цих земельних ділянок.

У пунктах 4 і 5 цього рішення зазначено також про відмову позивачу в узаконенні земельної ділянки площею 0,0080 га під існуючим фундаментом для будівництва гаража у зв'язку з невиконанням ним рішення 8-сесії V-гo скликання N 31-8/07 від 27.04.2007, а саме не виготовлення та непредставлення на затвердження матеріалів попереднього погодження місця розташування земельної ділянки площею 0,0080 га для реконструкції тимчасового сараю (гаража) під гараж (капітального типу) з забудованих земель міста, на умовах безоплатної передачі у приватну власність, а також на підставі встановлених згідно з актом обстеження земельних ділянок від 12.08.2013 та план-схеми земельних ділянок від 12.08.2013 допущених позивачем порушень земельного законодавства та Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Рекомендовано ОСОБА_2 після виконання рішення Вижницької міської ради від 27.04.2007 № 31-8/07 щодо виготовлення матеріалів попереднього погодження місця розташування земельної ділянки площею 0,0080 га для реконструкції тимчасового сараю (гаража) під гараж (капітального типу) - надати вказані матеріали на затвердження сесії міської ради.

Також судом першої інстанції установлено, що відповідно до змісту постанови Вижницького районного суду від 11.07.2012 у справі № 2-а-37/12 рішенням Вижницької міської ради від 04.10.1995 N 177 вирішено надати дозвіл ОСОБА_2 на будівництво тимчасового гаража по АДРЕСА_1, згідно з висновками сусіда, райархітектури, санепідемстанції. 16.04.2007 позивач звернувся з заявою на ім'я голови Вижницької міської ради, в якій просив виділити землю під реконструкцію уже існуючого тимчасового гаража, згідно з випискою з рішення від 04.10.1995 № 177. 27.04.2007 восьма сесія V скликання Вижницької міської ради прийняла рішення № 31-8/07, яким вирішила надати згоду ОСОБА_2 на виготовлення матеріалів попереднього погодження місця розташування земельної ділянки площею 0,0080 га по АДРЕСА_1, для реконструкції тимчасового сараю - гаража з забудованих земель міста, на умовах безоплатної передачі у приватну власність.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оспорюване рішення Вижницької міської ради Чернівецької області суперечить нормам Конституції України та Земельному кодексу України. Водночас, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відсутність Генерального плану м. Вижниці, документації із землеустрою щодо впорядкування території населеного пункту по АДРЕСА_1 та технічно-екологічного обґрунтування використання цих земельних ділянок не може позбавляти особу права на отримання земельної ділянки у власність в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не може погодитись зі вказаними висновками судів попередніх інстанцій у повній мірі, а рішення цих суддів вважає передчасними з огляду на таке.

Відповідно до положень статті 42 Земельного кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Згідно з частиною третьою статті 88 Земельного кодексу України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.

Таким чином, суд касаційної інстанції повторно звертає увагу на помилковість застосування судом апеляційної інстанції вказаних положень статті 88 Земельного кодексу України до спірних відносин, оскільки об'єднання співвласників багатоквартирного будинку не створено, а прибудинкова територія не перебуває у спільній частковій власності жителів будинку.

Статтею 19 Земельного кодексу визначено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються, серед іншого, на землі сільськогосподарського призначення і землі житлової та громадської забудови.

Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Відповідно до змісту статті 20 Земельного кодексу України зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок.

Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності провадиться щодо земельних ділянок, розташованих у межах населеного пункту, - сільською, селищною, міською радою.

Частиною першою статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Згідно зі змістом частин шостої та сьомої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що передбачений статтею 118 Земельного кодексу України порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами стосується виключно земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

У той же час, згідно з положеннями статті 127 Земельного кодексу України органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Повторно розглядаючи цю справу, суди попередніх інстанцій не встановили, чи зведений позивачем фундамент знаходиться на земельній ділянці площею 0,0080 га, наданій ОСОБА_2 рішеннями Ради від 04.10.1995 № 177 та від 27.04.2007 № 31-8/07 для реконструкції тимчасового сараю - гаража з забудованих земель міста, на умовах безоплатної передачі у приватну власність, а також не надали відповідної правової оцінки цим доводам відповідача.

Згідно з положеннями статті 39 Земельного кодексу України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Змістом статті 42 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

Стаття 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» встановлює, що прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку.

Аналіз змісту викладених вище норм права дозволяє дійти висновку про те, що відсутність встановлення в натурі меж земельної ділянки за адресою: по АДРЕСА_1 та відсутність землевпорядної документації на цю земельну ділянку не може бути підставою для позбавлення мешканців будинку по АДРЕСА_1 законного права на можливість користування прибудинковою територією цього будинку, яка повинна забезпечувати належне обслуговування цього чотирьохквартирного будинку, а також, можливо, належні до нього будівлі та споруди. Водночас, порядок оформлення права такого користування повинен оформлюватись та здійснюватись відповідно до вимог чинного законодавства України.

Так, наприклад, наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.02.2014 № 56, затверджено національний стандарт ДСТУ-Н Б Б.2.2-9:2013 «Настанова щодо розподілу територій мікрорайонів (кварталів) для визначення прибудинкових територій багатоквартирної забудови» (далі - Стандарт).

Пунктом 1.2 вказаного акту передбачено, що положення цього стандарту застосовуються відповідними органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, суб'єктами господарювання при розробленні проектів розподілу територій мікрорайонів (кварталів) та визначенні прибудинкових територій багатоквартирних будинків. Формування та надання земельних ділянок з прибудинковими територіями здійснюється відповідно до земельного законодавства.

Згідно з пунктом 3.5 Стандарту територія технічного обслуговування багатоквартирного будинку - це мінімально допустима прибудинкова територія, яка забезпечує створення умов щодо технічної безпеки виконання робіт з утримання, поточного ремонту конструктивних елементів будинку та інженерних мереж, вільного доступу комунальних та інших служб для утримання будинку, ремонту інженерних мереж, ліквідації аварійних та надзвичайних ситуацій.

Тобто прибудинкова територія не може розглядатися лише у вузькому значенні, передбаченому статтею 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», як територія навколо багатоквартирного будинку, яка визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою, виданим об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку. Це територія (земельна ділянка), яка призначена для забезпечення нормального обслуговування багатоквартирного будинку і яка повинна визначатись ще до створення об'єднання співвласників такого багатоквартирного будинку.

Таким чином, під час розгляду цієї справи та прийняття рішення по суті спору, суди попередніх інстанцій повинні враховувати, що спірні земельні ділянки можуть належати усім співвласникам жилого будинку по АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і неподільною часткою житлового комплексу (допоміжні приміщення, конструктивні елементи будинку, його технічне обладнання) є майном співвласників, які визначають порядок його використання. Нормами земельного законодавства не передбачено можливості передачі у власність або користування окремим співвласникам багатоквартирних будинків земельної ділянки (на якій розташований цей жилий будинок) або її частини.

Таким чином, громадяни, які мають у власності або у користуванні квартири у багатоквартирному жилому будинку, не можуть мати особисто документа, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою.

Частиною другою статті 89 Земельного кодексу України передбачено, що у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку.

Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом (ч. 5 ст. 89 ЗК України).

Згідно з частиною першою статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Оскаржувані судові акти названим вимогам процесуального закону відповідають не в повній мірі у зв'язку з наступним.

Відповідно до частини першої статті 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з частиною четвертою статті 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Ураховуючи вказані положення правових норм адміністративного судочинства стосовно принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі та належності доказів, колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу на те, що суду першої інстанції під час розгляду справи та вирішення спору по суті необхідно установити, чи до заяви ОСОБА_2 було додано графічні матеріали на земельну ділянку площею 0,0040 га та чи перебувала вказана земельна ділянка у користуванні позивача з належним оформленням права такого користування.

Зважаючи на положення частини першої статті 42 Земельного кодексу України, необхідно встановити у чиєму користуванні перебуває земельна ділянка площею 0,0040 га та загалом прибудинкова територія будинку АДРЕСА_1 (комунальне підприємство інша організація, яка здійснює управління цим будинком). Також потрібно з'ясувати, чи спірні земельні ділянки площею 0,0040 та 0,0080 га, на якій позивачем збудовано фундамент, належать (або можуть належати відповідно до викладених вище положень законодавства України) до прибудинкової території будинку № 25-В. Встановити, чи передача у приватну власність позивачу вказаних земельних ділянок порушить права та законні інтереси всіх інших співвласників помешкань будинку АДРЕСА_1.

Крім того, ураховуючи зміст касаційної скарги, потрібно установити, чи зведений позивачем фундамент знаходиться на земельній ділянці площею 0,0080 га, наданій ОСОБА_2 рішеннями Ради від 04.10.1995 № 177 та від 27.04.2007 № 31-8/07 для реконструкції тимчасового сараю - гаража з забудованих земель міста, на умовах безоплатної передачі у приватну власність, а також надати відповідну правову оцінку таким доводам відповідача.

На вказані обставини суди попередніх інстанцій не звернули уваги та не надали їм належної правової оцінки.

З огляду на викладене доводи касаційної скарги частково заслуговують на увагу, у зв'язку з чим наявні підстави для її часткового задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

Частиною першою статті 220 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з частиною другою статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до частини п'ятої статті 227 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій під час прийняття рішень по суті спору у цій справі було порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Вижницької міської ради Вижницького району Чернівецької області задовольнити частково.

Постанову Вижницького районного суду Чернівецької області від 03 березня 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року в цій справі скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України у строк та у порядку, визначеними статтями 237 - 2391 КАС України.

Головуючий

(підпис)

К.В. Конюшко

Судді

(підпис)

Л.Я. Гончар

(підпис)

С.Я. Чалий

Згідно з оригіналом помічник судді М.Р. Мергель