Справа № 0912/1096/12, 2а-349/4/13
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року Справа № 876/5120/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 20 лютого 2013 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Конюшківської сільської ради Івано-Франківської області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_1 про скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Рогатинського районного суду із позовом до Конюшківської сільської ради про визнання нечинним рішення «Про встановлення межових знаків між господарствами ОСОБА_2 та ОСОБА_1.» від 04 квітня 2012 року.

Постановою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 20 лютого 2013 року позов задоволено та визнано нечинним рішення Конюшківської сільської ради від 04 квітня 2012 року «Про встановлення межових знаків між господарствами ОСОБА_2 та ОСОБА_1.».

Із таким судовим рішенням не погодилася ОСОБА_1, подавши апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову - про відмову у задоволенні позову. Апелянт вказав, що сільська рада за заявою ОСОБА_2 склала акт про відновлення межових знаків від 23 січня 2012 року між дворогосподарствами ОСОБА_1 та ОСОБА_2, згідно якого розглянуто земельний спір способом відновлення меж земельних ділянок між цими господарствами. Акт було затверджено рішенням Конюшківської сільської ради від 4 квітня 2012 року. Згідно ст. 107 Земельного кодексу України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром земельна ділянка. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаюься з урахуванням цих обставин. Із акту від 23 січня 2012 року вбачається, що сільською радою було виявлено дійсні межі земельних ділянок з врахуванням відстаней та площ згідно картографічних даних за 1987 р. як Я-502 - ОСОБА_3 та К-503 - ОСОБА_4. Тому було відновлено межі, зокрема встановлено відстані від обох кутів житлової будівлі ОСОБА_2 в розмірі 2,35 м до межі земельної ділянки господарства ОСОБА_1 Посилання суду першої інстанції на записи у по господарських книгах є безпідставними, так як відсутні докази передачі ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,19 га. Отже, на думку апелянта, рішення сільської ради є законним, а позовні вимоги не підлягали до задоволення.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу та пояснив, що суд першої інстанції при вирішенні спору безпідставно не взяв до уваги офіційні дані земельно-кадастрової документації, а врахував площі земельних ділянок, що вказані у господарських книгах, хоча жодних доказів виділення позивачу 0,19 га і користування попереднім власником земельною ділянкою саме в такому розмірі немає.

Представники позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заперечили щодо задоволення апеляційної скарги та пояснили, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим.

Представник Конюшківської сільської ради у судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Заперечень на апеляційну скаргу до суду не надійшло.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, рішенням Конюшківської сільської ради від 4 квітня 2012 року за наслідками обговорення інформації голови земельної комісії сільської ради Олійника Р.М. у відповідності до ст. 107 Земеьного кодексу України було затверджено акт встановлення межових знаків між господарствами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 4).

Колегія суддів апеляційного суду частково погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність цього рішення з таких підстав.

Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування» відповідно до Конституції України.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування» (далі - Закон України № 280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, установлених договором. У випадку, якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Статтею 377 Земельного кодексу України встановлено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, установлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача споруди переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції міських рад відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 158 Земельного кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Відповідно до ст. 107 ЗК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Як вбачається з матріалів справи ОСОБА_6 вже звертався до Конюшківської сільської ради із заявою про відновлення межових знаків між дворогосподарствами ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_1

За заявою вищевказаної особи комісією сільської ради було складено акт про відновлення межових знаків між суміжними земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 27 жовтня 2011 року (а.с. 11-12). Згідно цього акту комісією було відновлено межові знаки згідно схеми (а.с. 13).

Рішенням сьомої сесії шостого скликання Конюшківської сілької ради від 6 листопада 2011 року було затверджено акт встановлення знаків між господарствами ОСОБА_2, ОСОБА_9 та ОСОБА_1 (а.с. 28).

При цьому це рішення ради не скасовано і залишилося чинним.

Рішенням п'ятої сесії шостого скликання Конюшківської сільської ради від 18 січня 2012 року було затверджено акт встановлення межових знаків між господарствами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 23).

Це рішення міської ради було скасовано рішенням десятої сесії шостого демократичного скликання Конюшківської сільської ради від 4 квітня 2012 року (а.с. 33).

23 січня 2012 року комісією Конюшківської сільської ради було також складено акт відновлення межових знаків між ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_9 від 23 січня 2012 року, згідно якого розмір земельної ділянки ОСОБА_2 складає 0,1726 га (а.с. 24-27).

Згідно заперечень відповідача на адміністративний позов саме цей акт і було затверджено оскаржуваним рішенням Конюшківської сільської ради від 4 квітня 2012 року.

Разом з тим, як вбачається з тексту оскаржуваного рішення сільської ради було затверджено акт встановлення межових знаків, а актом від 23 січня 2012 року було відновлено межі між дворогосподарствами.

При цьому відновлення меж та встановлення меж - різні за своє суттю юридично значимі дії.

Так, відповідно до підпункту 2.1. Розділу І Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376 (далі по тексту - Інструкція), встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розроблених та затверджених відповідно до статті 186 Земельного кодексу України:

- технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі коли власнику (користувачу) земельної ділянки видано документ, що посвідчує право на земельну ділянку, без виносу меж такої ділянки в натуру (на місцевість) та закріплення їх межовими знаками;

- технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, у тому числі при поділі чи об'єднанні земельних ділянок (частини перша та друга статті 56 Закону України «Про землеустрій») або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (частина 3 статті 56 Закону України «Про землеустрій») - при передачі земельної ділянки у власність (користування) із земель державної та комунальної власності, а також із земель приватної власності у разі зміни її меж або цільового призначення при поділі чи об'єднанні земельних ділянок перед заповненням бланка державного акта на право власності на земельну ділянку або бланка державного акта на право постійного користування земельною ділянкою.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) може проводитись лише на підставі технічної документації коли власнику (користувачу) земельної ділянки видано документ, що посвідчує право на земельну ділянку, без виносу меж такої ділянки в натурі або на підставі технічної документації для складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Згідно положень підпункту 2.8. Розділу І Інструкції, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), серед інших документів, має включати копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку.

Вирішуючи спір щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі, обов'язковому з'ясуванню підлягають обставини щодо наявності правових підстав володіння (користування) земельною ділянкою відносно якої встановлюються межі.

Відповідно до підпунктів 4.1.-4.4. Інструкції відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Оскільки оскаржуване рішення Конюшківської сільської ради не містить необхідної інформації по суті спору, зокрема не зазначено реквізити затвердженого акту встановлення межових знаків між господарствами ОСОБА_2 та ОСОБА_1, а актом, на який посилається відповідач у запереченнях, не встановлено, а відновлено межі між дворогосподарствами, фактично достовірно неможливо встановити як саме органом місцевого самоврядування було вирішено земельний спір.

Судове рішення не може базуватися на припущеннях.

Отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень.

Доводи апелянта щодо правомірності рішення Конюшківської сільської ради від 4 квітня 2012 року у зв'язку з правильним визначенням в акті від 23 січня 2012 року площ і меж земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки такі відомості в самому оскаржуваному рішення відсутні, а його формулювання не дає підстав стверджувати, що ним було затверджено саме вищевказаний акт про відновлення меж, на який посилається апелянт.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на той факт, що оскаржуваним рішенням Конюшківської сільської ради від 4 квітня 2012 року було затверджено акт встановлення межових знаків за наявності чинних рішень Конюшківської сільської ради від 2 серпня 2011 року та від 6 листопада 2011 року, якими вже було затверджено акти встановлення межових знаків між суміжними дворогосподарствами ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими.

Разом з тим, обираючи спосіб захисту порушених прав, суд першої інстанції неправильно вирішив питання про визнання нечинним рішення сільської ради, в той час як таке є актом індивідуальної дії і вичерпує свою дію виконанням, а тому його слід скасувати.

На підставі вищевикладеного, постанову Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 20 лютого 2013 року слід змінити.

Керуючись ч. 3 ст. 160 ст. ст. 196, 198, 200, 201, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, змінити другий абзац резолютивної частини постанови Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 20 лютого 2013 року по справі № 0912/1096/12, виклавши його в наступній редакції:

Визнати незаконним та скасувати рішення Конюшківської сільської ради від 04 квітня 2012 року «Про встановлення межових знаків між господарствами ОСОБА_2 та ОСОБА_1.».

У решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст виготовлено 10 листопада 2015 року.