Справа № 2а-4405/10/0970
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2011-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" січня 2011 р. Справа № 2a-4405/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Главача І.А.

при секретарі Зарицька Н.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1,

від відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до відповідача: Долинської об'єднаної державної податкової інспекції

про скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 18.11.2010р.,-

ВСТАНОВИВ:

16.12.2010 року ОСОБА_3 (далі - Позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Долинської обєднаної державної податкової інспекції (далі - Відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 18.11.2010р.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, суду пояснив, що в період з 15.11.2010р. по 18.11.2010р. Долинською обєднаною державною податковою інспекцією було здійснено виїзну позапланову перевірку за результатами якої відповідачем було складено акт за №3498/171/НОМЕР_1 від 18.11.2010р. в якому ним зазначено, що під час здійснення підприємницької діяльності Позивачем порушено вимоги Закону України «Про податок на додану вартість». На підставі вищенаведеного Відповідачем було видано податкове повідомлення-рішення. На думку позивача податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню з огляду на те, що в акті відсутні посилання на докази, які б свідчили про те, що придбані у відповідному звітному періоді запчастини для вантажних автомобілів та технічного обслуговування вказаних вантажних автомобілів не були використанні в господарській діяльності підприємця, основним видом діяльності якого є організація перевезення вантажів та діяльність автомобільного вантажного транспорту. Податковим органом в акті не наведено жодних посилань на докази того, що діяльність по придбанню запчастин до вантажних автомобілів та технічне обслуговування і ремонт вказаних автомобілів не була направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах чи щодо того, що участь підприємця ОСОБА_3 в організації перевезення вантажів та діяльності автомобільного вантажного транспорту не є регулярною, постійною та суттєвою.

Представник відповідача Долинської об'єднаної державної податкової інспекції - в судовому засіданні проти позову заперечив, суду пояснив, що виїзною позаплановою перевіркою підприємця ОСОБА_3 встановлено неналежне ведення книги обліку і витрат та відсутність первинних підтверджуючих документів, що підтверджують правомірність віднесення до податкового кредиту сум сплаченого податку на додану вартість. Вважають позов безпідставним та просять в його задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані докази, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, що Позивач по даній справі - фізична особа-підприємець ОСОБА_3, зареєстрований виконавчим комітетом Болехівської міської ради Івано-Франківської області 22.01.1999 року про що свідчить копія свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця серії В01 № 024373 від 22.01.1999 року.

В судовому засіданні встановлено, що згідно ліцензії Державного департаменту автомобільного транспорту Позивач, приватний підприємець ОСОБА_3, зареєстрований платником податку на додану вартість.

Законом України Про систему оподаткування визначені види податків і зборів (обовязкових платежів), що справляються на території України. Згідно п.3 ч.1 ст.9 даного Закону «Про систему оподаткування»платники податків зобовязані сплачувати належні суми податків і зборів (обовязкових платежів) у встановлені законами терміни.

Слід зазначити, що актом виїзної позапланової перевірки № 3498/171/НОМЕР_1 від 18.11.2010 р. встановлено порушення Позивача вимог Закону України «Про податок на додану вартість».

На підставі акту перевірки з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за серпень місяць 2010 року, яка виникла за рахунок відємного значення з ПДВ, що декларувалось в період з 01.07.2010 року по 31.08.2010 року щодо ОСОБА_3 було прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 18.11.2010 року.

Згідно до п.п. 7.4.1. п. 7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 3 квітня 1997 року № 168/97-ВР з внесеними змінами та доповненнями, (далі Закон №168/97-ВР), податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

-придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пп. 7.7.1. ст.7 Закону №168/97-ВР сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998р. №1388 «Про затвердження Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок»затверджені Правила, якими встановлюється єдиний на території України порядок державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок(далі транспортні засоби) та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Пунктом 6 Правил встановлено, що транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами.

Статтею 128 ГК України передбачено, що громадянин-підприємець зобов'язаний, зокрема, вести облік результатів своєї підприємницької діяльності відповідно до вимог законодавства; своєчасно надавати податковим органам декларації про доходи, інші необхідні відомості для нарахування податків та інших обов'язкових платежів; сплачувати податки та інші обов'язкові платежі в порядку і в розмірах, встановлених законом.

Згідно ст.9 Закону України «Про систему оподаткування»платники податків і зборів (обов'язкових платежів) зобов'язані, зокрема, вести бухгалтерський облік, складати звітність про фінансово-господарську діяльність і забезпечувати її зберігання у терміни, встановлені законами; подавати до державних податкових органів та інших державних органів відповідно до законів декларації, бухгалтерську звітність та інші документи і відомості, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів (обов'язкових платежів).

Відповідно до Цивільного кодексу суб'єктів цивільних відносин поділено на дві категорії - юридичні та фізичні особи. Виходячи з цього, за фізичною особою законодавством закріплено право приватної власності на все майно (як рухоме, так і нерухоме), яким така фізична особа володіє, користується та розпоряджається.

Статтею 50 ЦК України визначено право фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку встановленому Законом.

Таким чином, отримуючи статус підприємця, фізична особа не перестає бути учасником цивільних відносин і не позбавляється статусу фізичної особи як людини і повязаної з цим правоздатності - зокрема права набувати у власність майно, а лише набуває додаткових, повязаних з підприємницькою діяльністю прав та обовязків.

Таким чином, не передбачено законодавчих підстав вважати майно, що перебуває в приватній власності фізичної особи, основними фондами суб'єкта господарювання, якщо такий громадянин зареєструється підприємцем.

Підпунктом 7.4.1. п. 7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 3 квітня 1997 року № 168/97-ВР, з внесеними змінами та доповненнями встановлено, що у разі коли платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума ПДВ сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), до складу податкового кредиту не включається.

За відсутності ведення бухгалтерського обліку в частині підтвердження використання товару у підприємницькій діяльності, підприємець не має будь - яких законних підстав щодо податкового кредиту з ПДВ. Крім того, згідно з пп.3.4. наказу Державної податкової адміністрації України «Про затвердження форми податкової декларації та Порядку її заповнення та подання»від 30.05.1997 року №166 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 09 липня 1997 року за №250/2054 дані наведені в декларації, мають відповідати даним бухгалтерського та податкового обліку.

Згідно пп.7.4.5 ст.7 Закону №168/97-ВР підставою для відповідальності платника податку є не підтвердження сум податку, включеного до податкового кредиту, на момент перевірки платника податків.

Оскільки для перевірки не представлені акти виконаних робіт, які підтверджують використання зазначених запасних частин (разом з послугами по їх встановленню) в господарській діяльності і вони не використовуються на залишках товаро-матеріальних цінностей, то у позивача відсутні законні підстави включати до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість сплачені за придбані запасні частини для автомобілів.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно зареєстрованого права власності на транспортні засоби власником є фізична особа ОСОБА_3, а тому не можна вважати що вказані транспортні засоби використовуються фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 в своїй господарській діяльності. Таким чином позивачем не спростовано факту використання даних транспортних засобів для власних цілей фізичної особи, а не у господарській діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, а також мети їх використання у відповідній діяльності.

Крім того позивачем не надано жодного доказу, про те, чи були використані під час технічного обслуговування транспортних засобів саме ті товари (запасні частини), будівельні матеріали, які були придбані позивачем згідно податкових накладних та які відповідно слугували підставою для віднесення позивачем ПДВ до податкового кредиту; - не надано також жодного доказу чи документу про те, що товари(запасні частини) придбані позивачем, можуть бути використані для технічного обслуговування саме тих транспортних засобів, які ним використовуються в своїй господарській діяльності.

Отже в порушення пп. 7.4.1, пп. 7.4.4 п.7.4, п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України від 03.04.1997р. № 168/97 ВР «Про податок на додану вартість»позивачем завищено податковий кредит з податку на додану вартість за серпень 2010р. на суму 3459,00 грн.

Враховуючи викладене, податкове повідомлення-рішення Долинської ОДПІ від 18.11.2010р. № /0, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ за серпень 2010року, є законне та винесене у повній відповідності до вимог законодавства України.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_4

Постанова складена в повному обсязі 10.01.2011 року.