Справа № 803/3531/15
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року Справа № 803/3531/15

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Димарчук Т.М.,

при секретарі судового засідання Брудовській Н.В.,

за участю представника позивача Пироганич О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ВІРА-1" до Управління пенсійного фонду України в м. Нововолинську Волинської області про визнання дій неправомірними та скасування розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІРА-1" (далі - позивач, ТзОВ "ВІРА-1", товариство) звернулось з адміністративним позовом до Управління пенсійного фонду України в м. Нововолинську Волинської області (далі - відповідач, УПФУ в м. Нововолинську), в якому просить визнати неправомірними дії щодо зобов'язання відшкодувати витрати на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах та скасувати розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів "б"-"з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з серпня 2015 року по пенсіонеру ОСОБА_2

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що листом від 11.08.2015 року №4859/03-13 року ТзОВ "ВІРА-1" отримало від відповідача розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів "б"-"з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з серпня 2015 року по пенсіонерці ОСОБА_2 Вказана особа працювала в позивача з 02.03.2015 року по 17.08.2015 року. Оскаржений розрахунок позивач вважає необґрунтованим та незаконним, вказуючи на те, товариство з 2009 року було платником фіксованого сільськогосподарського податку та було звільнене від відшкодування витрат Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, а з 01.01.2015 року на підставі внесених змін до Податкового кодексу зареєстрований як платник єдиного податку 4 групи, та вважає що із внесенням змін до Податкового кодексу змінилась лише назва податку, а саме: назву «платник фіксованого сільськогосподарського податку» перейменовано на «платник єдиного податку 4 групи» без зміни самої суті даного податку. Вказує на те, що неузгодженість між чинними нормативно-правовими актами, їхнє протиріччя з одного й того самого предмета регулювання, а також суперечність між двома або більше формально чинними нормами права, прийнятими з одного і того ж питання, в теорії права є колізією норм права. Вважає, що термін платник фіксованого сільськогосподарського податку є застарілим у Законі України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», а тому в ньому слід застосовувати терміни Податкового кодексу України та вважати, що йдеться про платників фіксованого сільськогосподарського податку. Також вказує на те, що ОСОБА_2 досягла віку 47 років та має загальний стаж роботи 10 років 10 місяців, а тому не досягла віку та трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення», що дають право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах. Крім того, відповідачем не враховано стажу роботи пенсіонера на інших підприємствах, який дає право на призначення пільгової пенсії, а тому витрати на виплату і доставку таких пенсій розраховано органом Пенсійного фонду не пропорційно.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, викладених з позовній заяві, та просила позов задовольнити.

Представник відповідача у письмових запереченнях від 09.10.2015 року (а.с.24-27) позовних вимог не визнав, просив в задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на те, що з 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 року №71-УІІІ Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи, яким внесено зміни до Податкового кодексу України, зокрема, з переліку загальнодержавних податків і зборів виключено фіксований сільськогосподарський податок. Отже, з 01.01.2015 року в сільськогосподарських підприємств, які раніше були платниками вказаного податку, виник обов'язок щодо відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. УПФУ в м. Нововолинську у встановлені строки направило позивачу розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, з серпня 2015 року. Пенсію на пільгових умовах громадянці ОСОБА_2 призначено на підставі пункту "ж" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", як жінці, яка працює у сільськогосподарському виробництві та виховала п'ятеро і більше дітей, при цьому спеціальний трудовий стаж підтверджено довідкою позивача про зайнятість її на постійній роботі у сільськогосподарському виробництві. Відповідач зазначає, що для багатодітної матері ОСОБА_2, яка виховала п'ятеро дітей до 14-річного віку, пільговою є робота у сільськогосподарському виробництві незалежно від її тривалості. На підставі зазначеного просить у задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю "ВІРА-1" відмовити повністю.

В судове засідання відповідач свого представника не направив, подав письмове клопотання про розгляд справи без участі представника управління (а.с.34).

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що УПФУ в м. Нововолинську надіслано товариству з обмеженою відповідальністю "ВІРА-1" розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів "б"-"з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з серпня 2015 року по пенсіонерці ОСОБА_2

Відповідно до вказаного розрахунку місячний розмір фактичних витрат на виплату та доставку пільгової пенсії ОСОБА_2 становить 760,34 грн., при цьому частка сплати товариства - 100% (а.с.7).

При наданні правової оцінки спірним правовідносинам, судом враховано наступне.

Відповідно до пункту 2 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали, зокрема, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення". У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІ від 05.11.1991 року визначені категорії працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах. До таких категорій, згідно з пунктом «ж» статті 13 Закону України № 1788-Х віднесено жінок, які працюють у сільськогосподарському виробництві та виховали п'ятеро і більше дітей. В редакції до 17.02.2000 року вказана стаття крім визначення категорій працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, регулювала порядок внесення підприємствами та організаціями плати до Пенсійного фонду, що покривала витрати витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до підпунктів «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України» № 1461-ІІІ від 17.02.2000 року, порядок внесення плати за покриття фактичних витрат на виплату і достаку пенсій змінено шляхом виключення зі статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відповідної регулюючої норми, а порядок покриття витрат на виплату та доставку пільгових пенсій було врегульовано шляхом введення окремого виду збору на обов'язкове державне пенсійне страхування в Законі України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» № 400/97-ВР від 26.06.1997 року.

Згідно із пунктом 1 статті 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б"-"з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (абзац четвертий пункту 1 статті 2 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування").

Абзацом третім пункту 1 статті 4 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону на обов'язкове державне пенсійне страхування встановлено ставку збору в розмірі 100 відсотків від об'єкта оподаткування.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1 затверджено Інструкцію про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України (далі - Інструкція).

Вказана Інструкція розроблена відповідно до Законів України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування".

Підпунктом 2.1.1 пункту 2.1 Інструкції визначено, що до роботодавців - страхувальників відносяться підприємства, установи й організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування - фіксований податок, єдиний податок та фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру.

Ця Інструкція визначає процедуру стягнення заборгованості зі сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески), сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій та інших платежів до бюджету Пенсійного фонду України, нарахування і сплати фінансових санкцій та пені, а також відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах (пункт 2.1 Інструкції).

Розділ 6 Інструкції визначає порядок відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. Так, відповідно до пункту 6.1 Інструкції відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до пункту другого Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Підпунктами 6.4, 6.7 пункту 6 Інструкції передбачено, що розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

У разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання та ін.), органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємства в місячний термін з моменту виникнення цих обставин.

Згідно із пунктом "ж" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком жінки, які працюють у сільськогосподарському виробництві та виховали п'ятеро і більше дітей, - незалежно від віку і трудового стажу, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України;

На виконання вказаної норми Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №244 від 16.05.1992 року "Про порядок призначення пенсій на пільгових умовах жінкам, які працюють в сільськогосподарському виробництві та виховали п'ятеро і більше дітей", відповідно до пунктів 1, 2 якої жінкам, які працюють в сільськогосподарському виробництві та виховали п'ятеро або більше дітей до 14-річного віку, в тому числі усиновлених, пенсії на пільгових умовах призначаються незалежно від віку та наявного трудового стажу. Право на пенсію на вказаних у пункті 1 цієї постанови пільгових умовах мають жінки, які зайняті на постійній роботі у сільськогосподаpському виробництві у колгоспах, державних господарствах, міжгосподарських підприємствах, кооперативах, орендних колективах, а також в фермерських та інших господарствах незалежно від форм власності та господарювання.

Отже, пенсія відповідно до пункту "ж" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" призначається жінці, що виховала п'ятеро і більше дітей до 14-річного віку, якщо на момент звернення за пенсією особа працює у сільськогосподарському виробництві, що підтверджується записами у трудовій книжці, а при їх відсутності уточнюючою довідкою, незалежно від віку та наявного трудового стажу.

З 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 року № 71-VIII, яким внесено зміни до Податкового кодексу України, а саме з переліку загальнодержавних податків і зборів виключено фіксований сільськогосподарський податок. Таким чином, платники, які в 2014 році перебували на обліку, як платники фіксованого сільськогосподарського податку з 01.01.2015 року зобов'язані відшкодовувати Пенсійному фонду України суми понесених витрат на виплату і доставку, пільгових пенсій, призначених працівникам цих підприємств.

З матеріалів пенсійної справи ОСОБА_2 судом встановлено, що з 02.03.2015 року по 17.08.2015 року вона працювала на посаді свинаря 3-го розряду зооветеринарного відділу свинокомплексу с. Дроздні ТзОВ "ВІРА-1", що стверджується копіями трудової книжки особи, довідки товариства від 14.05.2015 року №01/5-212(а.с.47,52). Відповідно до протоколу №1852 від 25.06.2015 року та розпорядження №169804 від 11.09.2015 року ОСОБА_2 з 11.06.2015 року було призначено пенсію на пільгових умовах за віком як жінці, яка працює в сільськогосподарському виробництві виховала п'ятеро і більше дітей (багатодітна мати) (а.с.46,50).

Таким чином, досліджені в судовому засіданні докази підтверджують факт наявного у ОСОБА_2 трудового стажу у сільськогосподарському виробництві, набутого нею на посаді свинаря 3-го розряду зооветеринарного відділу свинокомплексу с. Дроздні ТзОВ "ВІРА-1", призначення вказаній особі з 11.06.2015 року пільгової пенсії на підставі пункту "ж" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а отже, позивач зобов'язаний відшкодовувати УПФУ в м. Нововолинську фактичні витрати на виплату та доставку такої пенсії. При цьому, судом враховано, що пільгова пенсія на підставі пункту "ж" статті 13 цього Закону призначається особі незалежно від віку і трудового стажу, що спростовує твердження позивача про необхідність врахування пропорційності видатків декількох підприємств, де працювала така особа, оскільки обов'язок підприємств та організацій з відшкодування цих витрат, понесених Пенсійним фондом України після 01.01.2004 року, не пов'язаний із часом набуття необхідного для цього пільгового стажу.

Доводи позивача щодо відшкодування витрат за доставку пільгових пенсій з 01.01.2005 року за рахунок Державного бюджету України відповідно до частини другої Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" суд до уваги не бере, оскільки вказаними нормами визначено, що виплата пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів "в"-"е" та "ж" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 1 січня 2005 року - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Отже, із змісту наведеної норм випливає, що вона регулює порядок виплати пенсій, призначених відповідно до пунктів "в"-"е", "ж" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій здійснює підприємство, що було раніше встановлено судом. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 07.07.2015 року (№2а/0370/1328/11).

Суд не приймає до уваги пояснення представника позивача з приводу наявної колізії правових норм, оскільки Податковий кодекс України та Закон України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» регулюють різні сфери суспільних відносин. Відтак, з набуттям чинності змін до Податкового кодексу України, сільськогосподарські виробники, які є відтепер платниками єдиного податку четвертої групи повинні відшкодовувати фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. Суд не може перебирати на себе повноваження законотворчого органу і вважати термін «платник фіксованого сільськогосподарського податку» застарілим. Ці неузгодженості в законах повинна вирішити Верховна Рада України, зокрема наразі підготовлений проект Закону України « Про внесення змін до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» (щодо особливостей оподаткування платників, що обрали спрощену систему оподаткування) № 2229 від 22.04.2015 року). Саме з прийняттям або неприйняттям цього Закону України буде вирішено питання щодо звільнення платників податків єдиного податку, які віднесені до четвертої групи платників єдиного податку, від обов'язку відшкодування Пенсійному фонду України фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій у зв'язку з виключенням фіксованого сільськогосподарського податку з переліку податків та зборів, згідно із змінами внесеними до Податкового кодексу України.

Частиною другою статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно із частиною першою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, беручи до уваги досліджені в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про правомірність покладення на ТзОВ "ВІРА-1" обов'язку по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пільгових пенсій згідно із розрахунком фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до частини другої Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з огляду на що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 158, 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення", Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю "ВІРА-1" до Управління пенсійного фонду України в м. Нововолинську Волинської області про визнання неправомірними дій щодо зобов'язання відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах та скасування розрахунку фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до частини другої "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в частині пенсій призначених відповідно до пунктів "б"-"з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у серпні 2015 року відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 03 листопада 2015 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий-суддя Т.М. Димарчук