Справа № 814/1524/15
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/1524/15

Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції: Середа О. Ф.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Кравця О.О.,

- Яковлева Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 липня 2015 року по справі за адміністративним позовом Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

08 травня 2015 року Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - Фонд) звернулось з позовом до обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго», в якому просило стягнути адміністративно-господарські санкції за незайняті робочі місця для працевлаштування інвалідів у 2014 році у розмірі 167 766,88 грн та пеню за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 3858,71 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно діючого законодавства для відповідача визначений норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів - 36 посад, однак працевлаштовані 32 робочих місця, тобто на 4 місця менше нормативу, чим порушено норми Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 876-XII від 21.03.1991 року (далі Закон № 876-XII ), за що законодавством передбачені адміністративно господарські санкції, які у даному випадку становлять 167 766,88 грн. В зв'язку з тим, що відповідач самостійно не сплатив нараховані санкції до 16 квітня 2015 року, підлягає сплаті ще пеня у розмірі 3858,71 грн.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 липня 2015 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить зазначену постанову скасувати та прийняту нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України у зв'язку із відсутністю клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі про слухання справи за їх участю, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

Відповідач надав позивачу звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік за формою № 10-ПІ.

Відповідно до Закону № 876-XII для відповідача установлюється норматив робочих місць для працевлаштування у розмірі 4% середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, тобто 36 посад, із яких зайняті лише 32.

Позивачем розраховані адміністративно-господарські санкції за 4 не зайняті робочі місця, призначені для забезпечення працевлаштування інвалідів. Сума адміністративного господарських санкцій склала 167 766,88 грн.

У зв'язку з самостійною несплатою відповідачем вказаних адміністративно-господарських санкцій, останньому була нарахована пеня у розмірі 3858,71 грн.

Загальна сума до сплати, розрахована позивачем, становить 171 625,59 грн., яка на момент звернення до суду відповідачем не сплачена.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що обов'язок підприємства по створенню робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування, та оскільки відповідачем вжито всі передбачені чинним законодавством заходи по забезпеченню працевлаштування інвалідів, на нього не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами на підприємство необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, та за відсутність інвалідів, які бажають працевлаштовуватись.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Закон № 876-XII визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями,здібностями і інтересами.

Частиною 3 ст. 18 Закону № 876-XII встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально - економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 19 Закону № 876-XII, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

З наданого відповідачем звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік форми № 10-III вбачається, що чисельність штатних працівників на його підприємстві складає 894 посади.

Відповідачем з урахуванням приписів ст.19 Закону № 876-XII вірно розрахована кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на його підприємстві, а саме у кількості 36 посад.

Разом з тим, з вищезазначеного звіту також вбачається, що кількість посад зайнятих працівниками, яким встановлена інвалідність - 32 посади, а отже 4 посади залишаються вакантними.

Відповідно до ст. 18 Закону № 876-XII обов'язок щодо працевлаштування на вакантні посади інвалідів, на створені для них робочі місця покладені на органи працевлаштування.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 31.05.2013 №316 «Про затвердження форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядку її подання», зареєстрованим Міністерством юстиції України 17 червня 2013 року за № 988/23520 (далі іменується - наказ №316) затверджена форма звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».

Відповідно до наказу №316, форма звітності заповнюється роботодавцями, які подають інформацію до територіального органу Державної служби зайнятості України у містах Києві та Севастополі, районі, місті, районі у місті незалежно від місцезнаходження.

З аналізу зазначених норм чинного законодавства вбачається, що єдиним належним доказом, який свідчить про інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, є звіт форми № 3-ПН.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.01.2014р. позивач подав звітність форми № 3-ПН до Ленінського районного центру зайнятості Миколаївського ОЦЗ (а.с.28-45), з якої вбачається, що у ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» наявні 38 вакантних посад для працевлаштування інвалідів. На протязі 2014 року, щомісячно відповідач надавав до Ленінського РЦЗ уточнюючи списки вакантних посад, підтверджував їх актуальність та у разі створення нової посади - звіт форми 3-ПН на цю вакансію(а.с.46-73).

Актуальність створених відповідачем вакансій також підтверджується інформаційним листом, з якого вбачається і те, що за 2014 рік Ленінським РЦЗ видано 8 направлень для працевлаштування інвалідів на підприємстві відповідача.

Крім того, відповідачем самостійно знайдено та працевлаштовано 9 інвалідів, що підтверджується витягами з наказів та копії довідок МСЕК (а.с.160-177).

Також відповідач звертався з листом до ректора Миколаївського міжрегіонального інститут розвитку людини вищого навчального закладу «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна», з проханням направляти до нього інвалідів-студентів для проходження виробничої практики, для створення резерву для працевлаштування інвалідів. Слід зазначити, що директором ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» 13.01.2014 року створено наказ по підприємству, згідно якого для працевлаштування інвалід заброньовано 35 вакантних місць, окрім працевлаштованих на цей час.

Вірним є висновок суду першої інстанції, що відповідач протягом 2014 року вживав всі залежні від нього заходи для працевлаштування інвалідів з метою виконання нормативу у відповідності до законодавства, а тому відповідачем вчинено необхідні дії для недопущення правопорушення, за яке передбачається адміністративно-господарська санкція.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Податковим кодексом, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 218 ГК підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Оскільки в матеріалах справи наявні відомості про виконання відповідачем обов'язку, передбаченого нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні по забезпеченню певної кількості робочих місць для їх працевлаштування, тому підстави для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій відсутні.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.О.Кравець

Суддя: Ю.В. Яковлєв