Справа № 749/1033/15-а
Суддя: Чигвінцев М. С.
Дата ухвалення: 2015-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 749/1033/15-а
Номер провадження 2-а/749/39/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2015 року м.Щорс

Щорський районний суд Чернігівської області у складі :

головуючого - судді Чигвінцева М.С.,

з участю: секретаря Скорої Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Щорському районі Чернігівської області про скасування рішення, зобов'язання призначити та виплатити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, обгрунтовуючи його тим, що він з 19 березня 2001 року працював суддею Щорського районного суду Чернігівської області. Верховною Радою України 16 березня 2006 року обраний безстроково суддею цього суду. Маючи необхідний для відставки судді стаж роботи більше 20 років, встановлений законодавством України, 7 квітня 2014 року він звернувся із заявою про відставку до Вищої ради юстиції, яка лише 02 липня 2015 року задовольнила його прохання і прийняла рішення про внесення подання Верховній Раді України про звільнення з посади за загальними обставинами у зв'язку з поданням заяви про відставку. Постановою Верховної Ради України від 16 липня 2015 року № 634-УІІІ його звільнено з посади судді у зв'язку із виходом у відставку. Згідно із наказом в.о. голови Щорського районного суду від 05 серпня 2015 року він був звільнений з посади судді у зв'язку із прийняттям постанови Верховної Ради України про звільнення з посади судді у зв'язку із виходом у відставку. З незалежних від нього причин понад рік і чотири місяці він чекав відставки. За цей час неодноразово вносилися зміни до Закону України "Про судоустрій та статус суддів" в частині розміру довічного грошового утримання судді у відставці, а відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року взагалі було скасовано виплату довічного грошового утимання суддям. Позивач вважає, що вказане рішення відповідача є незаконним, адже Конституція України, якою закріплено неможливість зменшення гарантій незалежності судді шляхом зменшення матеріального забезпечення судді, має вищу юридичну силу, аніж Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення». Отже, відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення повинен був керуватися нормами Конституції України, чого зроблено не було.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач посилається на те, що оскаржуване рішення було прийнято на підставі положень пункту 5 Прикінцевих положень Закону України № 213-VIII від 02.03.2015 року, тобто із дотриманням діючого законодавства.

В судове засідання позивач не з'явився, в адресованій суду заяві просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує.

В судове засідання представник відповідача не з'яввася, просив розгляд справи провести без його участі, просить в адоволенні позову відмовити.

Враховуючи те, що клопотання про розгляд справи без їх участі заявили всі особи, які беруть участь у справі, судом було вирішено судовий розгляд справи на підставі ч. 4 ст. 122 КАС України здійснювати в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

З розрахунку стажу роботи судді, копії Указу Президента, копії постанов Верховної Ради України, копії трудової книжки, копії наказу, копії подання вбачається, що позивач працював на посаді судді та заступника голови Щорського районного суду Чернігівської області.з 19.03.2001 року по 05.08.2015 року.

З копії рішення Вищої ради юстиції вбачається, що 07.04.2014 року до Вищої ради юстиції надійшла заява позивача з відповідними документами про звільнення з посади судді у відставку.

Рішенням Вищої ради юстиції від 02.07.2015 року № 120/0/15-15 було вирішено внести подання до Верховної Ради України про звільнення позивача з посади судді у зв'язку із поданням заяви про відставку.

Постановою Верховної Ради України № 634-VIII від 16.07.2015 року позивача було звільнено з посади судді Щорського районного суду Чернігівської області у зв'язку із поданням заяви про відставку.

Згідно із наказом в.о. голови Щорського районного суду від 05 серпня 2015 року він був звільнений з посади судді у зв'язку із прийняттям постанови Верховної Ради України про звільнення з посади судді у зв'язку із виходом у відставку.

05.10.2015 року позивач звернувся до Управління Пенсійного Фонду України в Щорському районі Чернігівської області із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Рішенням Управління Пенсійного Фонду України в Щорському районі Чернігівської області від 14 жовтня 2015 року № 18 позивачу було відмовлено в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-УІІІ.

Суд не може погодитися із обґрунтованістю такого мотивування оскаржуваного рішення з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно із ст. 8 Конституції України «В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.»

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями ст. 126 Конституції України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.

Рішенням Конституційного суду України від 01.12.2004 року №19-рп/2004 було надано офіційне тлумачення положення ст. 126 Конституції України, зокрема зазначено, що додаткові гарантії незалежності і недоторканості суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Такі, гарантії визначені, зокрема, ст. 13 Закону України «Про статус суддів» від 10.07.1998 року. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканості суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп/2005 конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав свобод.

Конституційний Суд України зазначив, що невід'ємною складовою статусу суддів є їх незалежність, яка забезпечується, у тому числі, гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту (підпункт 1.1 пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року N19-рп/2004).

В пункті 7 Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року №8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обов'язків судді. Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.

Суд зауважує, що щомісячне довічне грошове утримання судді, який вийшов у відставку, та пенсія є різними поняттями та права на них виникають з різних підстав, що також підтверджується Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013, в якому зокрема вказано, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

Із змісту розділу IX Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вбачається, що єдиним видом грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, є суддівська винагорода, яка в свою чергу складається із посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Частинами 2-3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (зі змінами, внесеними Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року) встановлено, що:

2. Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу".

3. Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Аналізуючи наведені положення, суд доходить висновку про те, що в усіх випадках розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має визначатись виходячи з розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді.

Позивача було звільнено з посади судді 16.07.2015 року, а 05.08.2015 року його було відраховано зі штату суду у зв'язку з поданням заяви про звільнення у відставку. При цьому про своє бажання бути звільненим у зв'язку із виходом у відставку позивач повідомив компетентний орган (Вищу раду юстиції) ще 07.04.2014 року, тобто до того, як був прийнятий та набрав чинності Закон України № 213-VIII від 02.03.2015 року.

Враховуючи те, що позивач є суддею у відставці, з огляду на положення статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, суд приходить до висновку про те, що при вирішенні даного спору підлягають застосуванню статті 8, 19, 22, 126 Конституції України, а також частина 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року), а отже рішення відповідача щодо відмови позивачу у призначенні щомісячного довічного грошового утримання є таким, що порушує права та інтереси позивача і суперечить Конституції України та Закону України, який прийнятий на основі Конституції України.

Крім того, вирішуючи питання про задоволення чи відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з положень ст. 22 Конституції України, згідно з якими при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, а також виходячи з того, що позивач повідомив компетентний орган (Вищу раду юстиції) про своє бажання бути звільненим у зв'язку із виходом у відставку ще 07.04.2014 року, тобто до того, як був прийнятий та набрав чинності Закон України № 213-VIII від 02.03.2015 року, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що він має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання саме у розмірі, передбаченому ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року).

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо скасування рішення про відмову в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який не досяг пенсійного віку та щодо зобов'язання відповідача призначити та виплатити позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі, передбаченому ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 12.02.2015 року.

Разом з тим, на підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 256 КАС України, суд вважає за необхідне звернути до негайного виконання постанову в частині здійснення призначення та виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у межах суми платежу за один місяць.

Згідно із ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Понесення позивачем судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп. підтверджується квитанцією. Враховуючи те, що позов задоволено і відповідачем є Управління Пенсійного Фонду України, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку, відкритому Державному казначейству України в Національному банку України витрати по сплаті судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 8, 11, 17, 86, 94, 158-163, 186, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Щорському районі Чернігівської області про скасування рішення, зобов'язання призначити та виплатити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці задовольнити.

Рішення Управління Пенсійного Фонду України в Щорському районі Чернігівської області від 14 жовтня 2015 року № 18 скасувати.

Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в Щорському районі Чернігівської області призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі, передбаченому ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку, відкритому Державному казначейству України в Національному банку України, витрати по сплаті судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп.

Постанова підлягає негайному виконанню в межах суми призначення та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за один місяць.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її проголошення, або протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, якщо судом було застосовано ч. 3 ст. 160 КАС України або якщо особа не була присутня в судовому засіданні, шляхом подання апеляційної скарги до Ктївського апеляційного адміністративного суду через Щорський районний суд Чернігівської області разом із одночасним надісланням копії апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя М.С.Чигвінцев