Справа № 2а-18376/10/2670
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2010-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

17 грудня 2010 року № 2а-18376/10/2670

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Блажівська Н. Є., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

За позовом Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань м. Сніжне
до Третя особа Інституту медицини праці Академії медичних наук України ОСОБА_1
про визнання недійсним рішення

В С Т А Н О В И В

Відповідно до меж заявлених позовних вимог Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань м. Сніжне звертається до суду з метою визнати недійсним рішення ДУ «Інститут медицини праці АМН України»від 9 листопада 2010 року щодо встановлення звязку захворювань ОСОБА_1 (діагнози 1) хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затухаючого загострення, прикореневий та нижньо-частковий пневмосклероз ЛН І ст.(першого ст.) захворювання професійне, встановлене вперше, 2) хронічна двобічна сенсо-невральна приглухуватість початкові явища (І ст.) захворювання професійне, встановлене вперше) з впливом шкідливих виробничих факторів пилу і шуму і трудового процесу під час його роботи на Державному підприємстві «Сніжнеантрацит».

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень;.

Пунктами 1 та 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) об'єднання громадян віднесені до його внутрішньої діяльності або виключної компетенції.

Таким чином, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України субєктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватись суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Суд звертає увагу на те, що видання актів (рішень) в межах медичних установ (зокрема, видання ДУ «Інститут медицини праці АМН України»рішення щодо встановлення звязку захворювань ОСОБА_1) має внутрішній управлінський прояв, оскільки є формою одностороннього владного волевиявлення щодо врегулювання правовідносин у сфері медицини.

Однак це волевиявлення не набуває публічно-владних ознак для загалу поза межами медичної установи, тобто воно не повязане з реалізацією владних повноважень держави чи місцевого самоврядування, а, отже, спори, що виникають на підставі такого волевиявлення не є публічно-правовими, бо публічність у цьому випадку передбачає охоплення регулюванням такого загалу, який не пов'язаний внутрішніми відносинами в медичній галузі.

В оскаржуваних правовідносинах між Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань м. Сніжне та ДУ «Інститут медицини праці АМН України»немає відносин влади і підпорядкування в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України. Приймаючи оскаржуване рішення, Відповідач не здійснював владних управлінських функцій, а керувався вимогами законодавства в сфері медицини.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належать розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Суд також звертає увагу Позивача на те, що позовна заява повинна розглядатися в порядку господарського судочинства.

Керуючись статтями 2, 3, 17 та пунктом 1 частиною 1 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

2. Попередити позивача, що позовні матеріали будуть йому повернуті супровідним

листом рекомендованим поштовим відправленням із зворотною розпискою про їх одержання після спливу терміну для оскарження ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі.

3. У випадку оскарження ухвали позовні матеріли будуть скеровані до апеляційної

інстанції разом з апеляційною скаргою.

Повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом пяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує ухвалу, за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н. Є. Блажівська