Справа № 802/2212/15-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 р. м. Вінниця

Справа № 802/2212/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Кулика Віталія Віталійовича,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача 1: ОСОБА_2,

представника відповідача 2: ОСОБА_3,

третьої особи 1: не з'явилась,

представника третьої особи 2: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" до відділу Державної виконавчої служби Шаргородського районного управління юстиції (відповідач 1), відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Вінницькій області (відповідач 2), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 (третя особа 1) та ПАТ КБ "Приват Банк" (третя особа 2) про скасування постанов про арешт майна,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось товариств з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" ( далі - ТОВ "Кей-Колект", позивач ) з адміністративним позовом до відділу Державної виконавчої служби Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області ( відповідач 1 ) , відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ( відповідач 2 ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 ( третя особа 1 ) та ПАТ КБ "Приват Банк" ( третя особа 2 ) про скасування постанов про арешт майна.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що старшим державним виконавцем відділу ДВС Шаргородського РУЮ винесено постанови № АА947736 від 01.12.2010 про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження та № ВП24539995 від 17.02.2011 про відкриття виконавчого провадження, якими накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_4 (ідент. код НОМЕР_1), у тому числі на майно, що знаходилось в іпотеці ПАТ "Укрсиббанк", право вимоги на яке відступлено позивачу за договором факторингу №1 від 12.12.2011, а саме на нежитлову будівлю - магазин, загальною площею 22,6 кв. м, що знаходиться за адресою: Україна, м. Шаргород, вул. Коцюбинського, буд. 68А.

При цьому, позивач вказує, що вартість предмету іпотеки, згідно п.1.1 іпотечного договору, становить 137600,00 грн., а заборгованість ОСОБА_4 перед позивачем по зобов'язанню становить 190000,00 грн. Враховуючи, що вартість предмета іпотеки значно нижче заборгованості боржника перед ТОВ "Кей-Колект", як кредитором - іпотекодержателем, звернення стягнення на належний боржнику магазин, загальною площею 22,6 кв. м, що знаходиться за адресою: Україна, м. Шаргород, вул. Коцюбинського, буд. 68А, для задоволення грошових вимог ПАТ КБ "Приват Банк" (стягувач за оскаржуваними постановами), який не є іпотекодержателем, не допускається законом та порушує права ТОВ "Кей - Колект".

З огляду на викладене, позивач вважає вказані постанови незаконними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки вони позбавляють його можливості скористатися правами, закріпленими в ст. ст. 37, 38 Закону України "Про іпотеку", розділі 4, 5 іпотечного договору та скористатися досудовим зверненням стягнення на іпотечне майно ( а.с. 44 - 47 ).

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив адміністративний позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та наданих усних поясненнях.

Представники відповідача 1 та відповідача 2 у судовому засіданні адміністративний позов не визнали.

Третя особа 1 в судове засідання не з'явилась, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Разом з тим, до суду надійшли заяви від ОСОБА_4 про розгляд справи без її участі, в яких вона зазначила, що проти позову не заперечує ( а.с. 108, 136 ).

Представник третьої особи 2 в судове засідання також не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 135).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

03 травня 2007 року між АТ "Укрсиббанк" та громадянкою ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір №0, відповідно до умов якого ОСОБА_4 було надано кредитні кошти в сумі 100000,00 грн. ( а.с. 49-53 ).

З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за Кредитним договором, 03.05.2007 року між АТ "Укрсиббанк" (іпотекодержатель) та ОСОБА_4 (іпотекодавець) був укладений іпотечний договір № 9560, предметом якого є нежитлове приміщення - магазин, загальною площею 22,6 кв.м, що знаходиться за адресою: Україна, м. Шаргород, вул. Коцюбинського, буд. 68А ( а.с. 54 - 55 ). Вказаний договір іпотеки було посвідчено приватним нотаріусом Шаргородського районного нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за № 1096. В зв"язку з посвідченням цього Іпотечного договору 03.07.2007 року накладено заборону відчуження зазначеного в договорі нежитлового приміщення - магазину до припинення дії договору. Вказана заборона зареєстрована в реєстрі за № 1097 ( а.с. 56 зв. ).

Згідно з п. 4 договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі:

- передачі Іпотекодавцем предмета іпотеки іншій особі без попередньої згоди Іпотекодержателя;

- порушення Іпотекодавцем правил про заміну предмету іпотеки, що встановлені п.п. 1.5, 2.3.3 цього договору;

- порушення Іпотекодавцем правил про наступну іпотеку;

- порушення Іпотекодавцем правил про розпорядження предметом іпотеки;

- порушення Іпотекодавцем зобов'язань щодо вживання заходів необхідних для збереження Предмета іпотеки;

- невиконання Іпотекодавцем зобов'язань, згідно з п.2.3.7, 2.3.9, 2.3.10;

- порушення проти Іпотекодавця справи про банкрутство ( а.с. 55 ).

12 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк», яке виступає правонаступником АКІБ Укрсиббанк, та ТОВ "Кей-Колект" було укладено Договір факторингу № 1, відповідно до якого Банк відступає позивачу свої Права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, що зазначені у Реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить Банку на підставі документації, а позивач шляхом надання фінансової послуги Банку набуває Права вимоги такої заборгованості від Боржників та передає Банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним Договором (а.с. 57 - 63).

Також, 12.12.2011 року між ПАТ "Укрсиббанк" та ТОВ "Кей-Колект", на підставі вищезазначеного договору факторингу №1, укладено договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за № 5207-5208 (а.с. 64-68).

Як вбачається з додатку №1 до Договору факторингу №1 від 12.12.2011 року та Договору відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 12 грудня 2011 року, ПАТ Укрсиббанк за вказаними договорами було відступлено Право вимоги заборгованості за Кредитним договором 0 від 03 травня 2007 року, згідно якого боржником є ОСОБА_4 ( а.с. 62, 67 ).

Отже, станом на 12 грудня 2011 року всі права та обов'язки Кредитора за Кредитним договором № 0 та Іпотекодержателя за іпотечним договором від 03 травня 2007 року, укладеними між АКІБ Укрсиббанк та ОСОБА_4, перейшли до ТОВ Кей-Колект.

Однак, як в подальшому стало відомо позивачу, старшим державним виконавцем відділу ДВС Шаргородського РУЮ ОСОБА_7, за заявою ПАТ КП "Приватбанк" від 15.02.2011 про відкриття виконавчого провадження (а.с. 145), прийнято постанови №АА947736 від 01.12.2010 про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження та № ВП24539995 від 17.02.2011 про відкриття виконавчого провадження, якими накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_4 (ідент. код НОМЕР_1), у тому числі на майно, що на той час знаходилося в іпотеці ПАТ "Укрсиббанк", право вимоги на яке відступлено позивачу за договором факторингу №1 від 12.12.2011, а саме на магазин, загальною площею 22,6 кв.м, що знаходиться за адресою: Україна, м. Шаргород, вул. Коцюбинського, буд. 68А ( а.с. 146, 151 - 156 ).

Таким чином, судом встановлено, що право застави (іпотеки) у ПАТ "Укрсиббанк" виникло з 03.05.2007 ( з моменту укладення нотаріально посвідченого договору іпотеки ), разом з тим державним виконавцем арешти на спірне майно були накладені пізніше - в 2010 - 2011 роках.

Позивач вважає прийняті державним виконавцем постанови № АА947736 від 01.12.2010 та № ВП24539995 від 17.02.2011, на підставі яких було зареєстровано обтяження, протиправними, оскільки арешт вищезгаданого майна позбавляє ТОВ Кей-Колскт законного права звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити свої вимоги як кредитора.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог та наданих у справу доказів, суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України Про виконавче провадження.

Відповідно до ст. 1 вищевказаного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 8 ст. 54 Закону примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

При реалізації цієї норми слід мати на увазі, що, за положеннями статті 1 Закону України Про іпотеку, іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно ч. 1 ст. 33 Закону України Про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України Про іпотеку).

За змістом ч. 6 ст. 3 Закону України Про іпотеку у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ч. 7 ст. 3 Закону України Про іпотеку пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача -іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до досліджених матеріалів виконавчого провадження, судом встановлено, що оскаржувана постанова №ВН24539995 від 17.02.2011 була винесені на підставі виданого Шаргородським районним судом Вінницької області виконавчого листа №2-25/2011 від 14 лютого 2011 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КП "Приватбанк" заборгованості по одержаному кредиту в сумі 98595,00 грн., а також судових витрат в сумі 1079,00 грн. ( а.с. 145-146 ). Разом з тим, як пояснив в судовому засіданні представник відповідача 1, в зв'язку з пожежею, що трапилась у 2011 році в приміщенні відділу ДВС Шаргородського району, документи, на підставі яких була винесена постанова АА947736 від 01.12.2010 про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, як і сама постанова, були знищені, на підтвердження чого представник відповідача 1 надав Акт про пожежу від 30.03.2011 ( а.с. 142 ). При цьому, факт винесення постанови № АА947736 про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 01.12.2010 підтверджується відомостями з книги обліку витрачання бланків документів виконавчого провадження та бланків для копій документів виконавчого провадження (а.с. 140-141).

Суд зауважує, що в даному випадку накладення арешту на все майно боржника, в тому числі і на те, що вже є предметом іпотеки за іншим кредитним договором де стягувачем є інша особа, не узгоджується з нормами ч. 8 ст. 54 Закону України Про виконавче провадження та ч. 6 ст.3 Закону України Про іпотеку щодо пріоритету права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Зазначені висновки суду в повній мірі узгоджуються з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в постанові № К/800/9687/13 від 19 лютого 2015 року.

Крім того, з долучених до матеріалів справи витягу з Державного реєстру рухомого майна на запит органу державної влади №31193378 від 26.04.2011 (а.с. 151), витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців №31193547 від 26 квітня 2011 року (а.с. 154-156), вбачається, що переважне право (пріоритет) позивача на предмет іпотеки підтверджується тим, що запис про реєстрацію заборони відчуження магазину на підставі договору іпотеки внесено раніше (03.05.2007), ніж накладено арешт на все майно боржника згідно з постановою №АА947736 від 01.12.2010 Шаргородського відділу ДВС Вінницького РУЮ (03.12.2010) та на все нерухоме майно боржника згідно з постановою №24539995 від 17.02.2011 Шаргородського відділу ДВС Вінницького РУЮ (26.04.2011).

Оскільки право іпотеки на магазин, загальною площею 22,6 кв.м, що знаходиться за адресою: Україна, м. Шаргород, вул. Коцюбинського, буд. 68А, яке виникло на підставі належним чином укладеного договору від 03 травня 2007 року, на момент накладення спірного арешту не було припинено, суд дійшов висновку, що відповідачем 1 були порушені умови та порядок звернення стягнення на заставлене майно, визначені ст. 52 Закону України Про виконавче провадження.

Крім того, про помилковість накладення арешту на все майно ОСОБА_4 фактично зазначає і відповідач 2 в листі від 29.05.2015 року за вих. № ДВ-8 4259/2.1-28/8 на адресу ОСОБА_4 ( а.с. 157 ).

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що адміністративний позов в частині скасування постанов відділу ДВС Шаргородського РУЮ № АА947736 від 01.12.2010 та № 24539995 від 17.02.2011, якими накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_4, в частині накладення арешту на нежитлову будівлю - магазин, загальною площею 22,6 кв.м, що знаходиться за адресою: Вінницька область, м. Шаргород, вул. Коцюбинського, будинок 68А., підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовної вимоги ТОВ "Кей-Колект" щодо зобов'язання відділ примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Вінницькій області звільнити заставлене майно, а саме: нежитлову будівлю - магазин, загальною площею 22,6 кв.м, що знаходиться за адресою: Вінницька область, м. Шаргород, вул. Коцюбинського, будинок 68А, з під арешту, з огляд у на наступне.

Порядок та підстави зняття арешту з майна передбачені ст.60 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Разом з тим, в даному випадку, позивач звернувся до суду з позовними вимогами про скасування постанов про накладення арешту, а не з позовом про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що ч. 3 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Враховуючи те, що в ході розгляду справи встановлено порушення порядку накладення арешту і суд дійшов до висновку про скасування постанов відділу ДВС Шаргородського РУЮ № АА947736 від 01.12.2010 та № 24539995 від 17.02.2011, якими накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_4, в частині накладення арешту на нежитлову будівлю - магазин, загальною площею 22,6 кв.м, що знаходиться за адресою: Вінницька область, м. Шаргород, вул. Коцюбинського, будинок 68А., відтак позовна вимога про зобов'язання відділ примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Вінницькій області звільнити вище зазначене заставлене майно з під арешту є передчасною, з огляду на те, що позивач не звертався до відповідача 2 з відповідними вимогами, та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до норм Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, згідно якого вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України та застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 2 цієї статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з заявлених позовних вимог, вищенаведених правових норм та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується частиною 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати постанову відділу ДВС Шаргородського РУЮ про арешт майна та оголошення заборони на його відчудження № АА947736 від 01.12.2010, якою накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_4, в частині накладення арешту на нежитлову будівлю - магазин, загальною площею 22,6 кв.м, що знаходиться за адресою: Вінницька область, м. Шаргород, вул. Коцюбинського, будинок 68А.

Скасувати постанову відділу ДВС Шаргородського РУЮ про відкриття виконавчого провадження № 24539995 від 17.02.2011, якою накладено арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_4, в частині накладення арешту на нежитлову будівлю - магазин, загальною площею 22,6 кв.м, що знаходиться за адресою: Вінницька область, м. Шаргород, вул. Коцюбинського, будинок 68А.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" ( ) понесені судові витрати (судовий збір) відповідно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 48,72 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відділу Державної виконавчої служби Шаргородського районного управління юстиції.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя / підпис / ОСОБА_8

Згідно з оригіналом

Суддя Секретар