Справа № 814/917/15
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/917/15

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого -судді Романішина В.Л.,

суддів Димерлія О.О., Єщенка О.В.,

за участю секретаря Колеснікова-Горобець І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Одесі апеляційні скарги заступника прокурора Миколаївської області та ОСОБА_1 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 травня 2015 року у справі за позовом заступника прокурора Миколаївської області до Головного управління Держземагентства у Миколаївській області, третя особа ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування наказів,

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Миколаївської області звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду в інтересах держави з адміністративним позовом до Головного управління Держземагентства у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування наказів:

- від 20 грудня 2013 року про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства в межах території Первомайської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області:

№МК/:12:000/00000311,

№МК/:12:000/00000312,

№МК/:12:000/00000313,

№МК/:12:000/00000314;

- від 27 грудня 2013 року про затвердження проектів землеустрою та передачу ОСОБА_1 в оренду строком на 15 років земельних ділянок земель сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства:

№МК/:12:000/00000326,

№МК/:12:000/00000327,

№МК/:12:000/00000328,

№МК/:12:000/00000329.

Позов обґрунтовував тим, що оскаржуваними наказами ОСОБА_1 надано близько 540 га землі сільськогосподарського призначення нібито для ведення фермерського господарства, незважаючи на відсутність документів, які б підтверджували досвід роботи ОСОБА_1 у сільському господарстві або наявність у нього освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. При прийнятті наказів від 20.12.2013р. та від 27.12.2013р. Головне управління Держземагентства у Миколаївській області керувалося тільки нормами Земельного кодексу України без урахування вимог Закону України «Про фермерське господарство», та не врахувало той факт, що частина земельних ділянок розташована в межах прибережної захисної смуги водного об'єкту.

Відповідач проти позову заперечував, зазначивши, що Кабінетом Міністрів України не затверджено переліку документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві. При зверненні до Управління ОСОБА_1, на підтвердження досвіду роботи у сільському господарстві, було надано довідку ТОВ «Агро-торгівельна фірма «Агро-Діло» щодо укладеного цивільно-правового договору на виконання робіт з організації ведення робочого процесу механізованої тракторної бригади в процесі оброблення земельних ділянок. На час проведення державної експертизи проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок межі прибережної захисної смуги вздовж водойми в установленому законодавством порядку не встановлювалися та рішення органами державної влади щодо віднесення земельної ділянки до земель водного фонду або зміни її цільового призначення не приймалося. В задоволенні позову відповідач просив відмовити.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.05.2015р. позов задоволено частково. Скасовано накази Головного управління Держземагентства України у Миколаївській області від 27.12.2013р. №МК/:12:000/00000328 і №МК/:12:000/00000327 про затвердження проектів землеустрою та передачу ОСОБА_1 в оренду земельних ділянок площею 109,9937га кадастровий НОМЕР_2 та площею 188,5982га кадастровий НОМЕР_1. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи вказане рішення суд виходив з того, що у проектах землеустрою щодо відведення в оренду ОСОБА_1 земельних ділянок площею 109,9937га кадастровий НОМЕР_2 та площею 188,5982га кадастровий НОМЕР_1, які містяться в матеріалах справи, є в наявності плани відведення ділянок, кадастрові плани цих ділянок і експлікації земельних угідь, відповідно до яких, спірні земельні ділянки частково розташовані в прибережній захисній смузі Засільського водосховища та на них встановлені і діють спеціальні обмеження, у зв'язку з чим вимоги позивача в частині скасування наказів від 27.12.2013р. НОМЕР_2 і НОМЕР_1, які частково розташовані в прибережній захисній смузі Засільського водосховища, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також, суд зазначив, що діючим законодавством не визначено, який саме перелік документів (рекомендацій, характеристик тощо) може свідчити про наявність достатнього досвіду роботи в сільському господарстві, це є оціночною категорією, право на надання якої віднесено законодавством саме до компетенції відповідача.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, заступник прокурора Миколаївської області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині вимог, що залишено без задоволення, як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нову постанову, якою його позов задовольнити у повному обсязі. В своїй скарзі апелянт зазначає, що досвід роботи в сільському господарстві може бути підтверджено записами із трудової книжки із зазначенням конкретної посади, яку особа займала на підприємстві, довідкою підприємства про обсяг посадових обов'язків та характер виконуваної особою роботи тощо. Надана ОСОБА_1 довідка ТОВ «Агро-торгівельна фірма «Агро-Діло» лише констатує наявність договору, однак не містить будь-яких посилань або доказів про виконання третьою особою відповідних робіт. Суд не надав оцінки доводам прокурора щодо відсутності у відповідних проектах землеустрою позитивного висновку експертизи землевпорядної документації, що відповідно до ч.13 ст.123 ЗК України є підставою для відмови у затвердженні відповідного проекту землеустрою.

ОСОБА_1 також подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову від 07.05.2015р. в частині задоволених вимог та прийняти нову постанову про відмову заступнику прокурора Миколаївської області в задоволенні поданого ним позову. Зокрема, апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутній розроблений, узгоджений та затверджений у встановленому Водним кодексом України, Земельним кодексом України та Постановою КМУ від 08.05.1996р. №486 проект землеустрою щодо визначення розмірів та меж водоохоронної зони і прибережних захисних смуг навколо Засільського водосховища, тому висновок суду, що надані йому земельні ділянки частково знаходяться в прибережній захисній смузі Засільського водосховища є необґрунтованими та недоведеними. Судом, також, не враховано, що земельні ділянки відносяться до земель сільськогосподарського призначення.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Миколаївської області не підлягає задоволенню, а скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держземагентства у Миколаївській області із заявами про надання йому у строкове платне користування (оренду) 4-х земельних ділянок в межах території Первомайської селищної ради Жовтневого р-ну Миколаївської області для ведення фермерського господарства терміном на 49 років.

20.12.2013р. начальник ГУ Держземагентства України в Миколаївській області видав накази про надання ОСОБА_1 відповідних дозволів на розроблення документації із землеустрою:

- №МК/:12:000/00000311 на земельну ділянку орієнтовною площею 138,6875 га;

- №МК/:12:000/00000312 на земельну ділянку орієнтовною площею 188,8999 га;

- №МК/:12:000/00000313 на земельну ділянку орієнтовною площею 105,7241 га;

- №МК/:12:000/00000314 на земельну ділянку орієнтовною площею 114,7234 га.

27.12.2013р. виготовлено висновки державної експертизи землевпорядної документації із зауваженнями та пропозиціями до землевпорядної документації: №553-143/11 - щодо земельної ділянки відповідно до наказу №МК/:12:000/00000312; №554-144/11 - щодо земельної ділянки відповідно до наказу №МК/:12:000/00000311; №555-145/11 - щодо земельної ділянки відповідно до наказу №МК/:12:000/00000313; №556-146/11 - щодо земельної ділянки відповідно до наказу №МК/:12:000/00000314. Надані до експертизи проекти землеустрою повернено ОСОБА_1 на доопрацювання та зазначено, що після усунення зауважень документацію для перевірки слід представити до відділу Держземагентства у Жовтневому районі Миколаївської області.

В цей же день ОСОБА_1, відповідно до зауважень відповідача, було допрацьовано землевпорядну документацію, про що заступником начальника Держземагентства у Жовтневому районі зроблені відповідні резолюції на висновках землевпорядної документації.

27.12.2013р. ГУ Держземагентства України в Миколаївській області видано накази про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок в оренду, якими ОСОБА_1 терміном на 15 років надано землі сільськогосподарського призначення (ріллі) для ведення фермерського господарства із земель державної власності в межах території Первомайської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області:

- №МК/:12:000/00000326 загальною площею 105,3867 га, з кадастровим номером НОМЕР_3;

- №МК/:12:000/00000327 загальною площею 188,5282 га, з кадастровим номером НОМЕР_4;

- №МК/:12:000/00000328 загальною площею 109,9937 га, з кадастровим номером НОМЕР_5;

- №МК/:12:000/00000329 загальною площею 136,6614 га, з кадастровим номером НОМЕР_6.

При вирішенні питання щодо законності наказів відповідача від 20.12.2013р. про надання ОСОБА_1 дозволів на розроблення документації із землеустрою та наказів від 27.12.2013р. про затвердження документації із землеустрою з'ясуванню підлягає, передусім, наявність або відсутність у ОСОБА_1 досвіду роботи у сільському господарстві, а також встановлення факту розташування чи відсутності розташування земельних ділянок, що передані третій особі, в межах прибережної смуги, про що зазначив Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 26.02.2015р. у даній справі, повертаючи її на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно із приписами ст.ст.3, 4 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

У відповідності до положень ч.4 ст.122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи (яким в даному випадку є відповідач - ГУ Держземагентство України в Миколаївській області) передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених ч.8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

При цьому, землями сільськогосподарського призначення, згідно ст.22 ЗК України, визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Відповідно до ч.2 ст.123 ЗК України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У такому клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення, а також додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).

З метою визначення правових, економічних та соціальних засад створення та діяльності фермерських господарств, як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян, у галузі сільського господарства України, прийнято Закон України «Про фермерське господарство», завданням якого, серед іншого, є забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України.

Як слідує з положень ст.2 Закону України «Про фермерське господарство» відносини, пов'язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України.

Таким чином, з системного аналізу вищезазначених норм діючого законодавства видно, що питання надання земельних ділянок державної або комунальної власності для створення фермерських господарств безпосередньо регулюється не тільки Земельним кодексом України, але і Законом України «Про фермерське господарство». Саме вказаний Закон визначає та регулює особливості, підстави та порядок набуття прав на землю для ведення фермерського господарства.

Зокрема, статтею 7 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства. Вказаною статтею визначено певні вимоги до заяви особи, яка звертається до уповноваженого органу з метою отримання земельних ділянок для вказаних цілей та необхідний перелік документів, які до неї долучаються.

Відповідно до даної норми, основною передумовою для отримання особою земель є наявність відповідного досвіду роботи у сільському господарстві та освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

В оскаржуваній постанові Миколаївський окружний адміністративний суд дійшов висновку, що діючим законодавством не визначено переліку документів (рекомендацій, характеристик тощо), надання яких необхідно для підтвердження достатнього досвіду роботи в сільському господарстві. За висновками суду першої інстанції, це є оціночною категорією, право на надання якої віднесено законодавством до компетенції відповідача.

Дійсно, статтею 7 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що до заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи (перелік яких має затверджуватися Кабінетом Міністрів України) у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Ні на час звернення ОСОБА_1 до відповідача із заявами про надання йому у строкове платне користування (оренду) чотирьох земельних ділянок в межах території Первомайської селищної ради Жовтневого р-ну Миколаївської області для ведення фермерського господарства терміном на 49 років, ні на час подання заступником прокурора Миколаївської області даного позову до суду, Кабінетом Міністрів України відповідний перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві затверджений не був, що сторонами у справі не заперечується. Тобто, законодавство не містить переліку документів, які мав би подати ОСОБА_1 перед прийняттям спірних наказів.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Миколаївської області посилається на те, що досвід роботи в сільському господарстві може бути підтверджений записами із трудової книжки особи із зазначенням конкретної посади або довідкою підприємства про обсяг посадових обов'язків та характер виконуваної особою роботи. Апелянт зазначає, що ОСОБА_1 працює юрисконсультом ТОВ «Юкрейніан Шугар Компані» та його посадові обов'язки безпосередньо не пов'язанні із здійсненням робіт у сільському господарстві.

Колегія суддів критично ставиться до таких доводів апелянта, оскільки вимога щодо наявності у особи досвіду роботи у сільському господарстві не передбачає виключно працевлаштування такої особи на відповідному підприємстві та виконання в межах своїх посадових обов'язків сільськогосподарських робіт. Такий досвід може набуватися шляхом укладення відповідних цивільно-правових угод.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами у справі, 01.12.2011р. між ОСОБА_1, як підрядником, та ТОВ «Агро-Торгівельна фірма «Агро-Діло», як замовником, укладено цивільно-правовий договір, предметом якого є проведення Підрядником за завданням Замовника комплексу сільськогосподарських робіт, в т.ч. пов'язаних з обробкою механізованою тракторною бригадою земельних ділянок.

За умовами п.1.1, п.1.4 вказаного договору на замовлення ТОВ «Агро-Торгівельна фірма «Агро-Діло» ОСОБА_1 має здійснити комплекс робіт, що безпосередньо пов'язаний з організацією ведення робочого часу механізованої тракторної бригади Замовника в процесі оброблення земельних ділянок, що розташовані у межах Грейгівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області. Метою виконання робіт за вказаним договором є створення ОСОБА_1 належних організаційних та технічних умов, що є необхідними Замовнику для забезпечення вирощування сільськогосподарських культур в порядку здійснення своєї основної господарської діяльності.

В підтвердження виконання робіт за вказаним договором, а відтак і наявності досвіду роботи в сільському господарстві, ОСОБА_1 надано суду акт приймання-передачі робіт від 30.12.2014р. за вказаним договором, звіт від 30.12.2014р. щодо проведеної роботи, квитанцію про сплату за виконанні роботи на суму 3750 грн. Із зазначених документів вбачається, що ОСОБА_1 виконувалися роботи з організації ведення робочого процесу механізованої тракторної бригади при вирощуванні на відкритому ґрунті зернових культур (пшениця, кукурудза, ячмінь), а також коренеплодів (цукровий буряк) в порядку забезпечення передпосівної підготовки полів, сівби, оброблення сільськогосподарських культур та збирання урожаю.

Ненадання вказаних документів під час первинного розгляду справи в суді (до направлення її Вищим адміністративним судом на новий розгляд) ОСОБА_1 пояснює тим, що ним, серед іншого, заперечувалися доводи позивача про необхідність надання таких документів, однак, у зв'язку з визначенням Вищим адміністративним судом обов'язку доведення його досвіду роботи в сільському господарстві такі документи пред'явлено до суду в якості відповідних доказів.

У зв'язку з відсутністю визначеного законодавством переліку документів, які мають бути подані особою в підтвердження її досвіду роботи в сільському господарстві, апеляційний суд доходить висновку, що наданими ОСОБА_1 документами доведено його досвід роботи в сільському господарстві, який надає йому право на отримання земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Доводи апеляційної скарги заступника прокурора Миколаївської області таких висновків суду не спростовують та, на думку суду, базуються на припущеннях, які не доведено жодним доказом. А відтак, апеляційна скарга заступника прокурора Миколаївської області задоволенню не підлягає.

Підставою для скасування наказів Головного управління Держземагентства України у Миколаївській області від 27.12.2013р. №МК/:12:000/00000328 і №МК/:12:000/00000327 про затвердження проектів землеустрою та передачу ОСОБА_1 в оренду земельних ділянок площею 109,9937 га кадастровий НОМЕР_2 та площею 188,5982 га кадастровий НОМЕР_1 суд першої інстанції зазначив, що вказані земельні ділянки частково розташовані в прибережній захисній смузі Засільського водосховища, а тому, на підставі ч.3 ст.186-1 Земельного кодексу України, проекти землеустрою щодо відведення зазначених земельних ділянок підлягають обов'язковому погодженню з Управлінням екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації. При цьому, Миколаївський окружний адміністративний суд дійшов висновку про розташування земельних ділянок в прибережній захисній смузі Засільського водосховища з посиланням на плани відведення ділянок, кадастрові плати земельних ділянок і експлікації земельних угідь.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про помилковість таких висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Виходячи зі змісту ст.ст. 87, 88 Водного кодексу України, ст.ст. 60, 61 Земельного кодексу України, прибережні захисні смуги є складовою та невід'ємною частиною водоохоронних зон, для створення яких вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ і інших водойм виділяються певні земельні ділянки.

При цьому, ч.5, ч.6 ст.87, ч.7 ст.88 Водного кодексу України, ч.3 ст.60 Земельного кодексу України встановлено, що зовнішні межі водоохоронних зон та прибережних захисних смуг у їх складі визначаються спеціально (окремо) розробленими проектами землеустрою.

Порядок визначення розмірів меж водоохоронних зон, у тому числі прибережних захисних смуг, та режим ведення господарської діяльності в них встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядком визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996р. №486, визначено, що у межах водоохоронних зон виділяються землі прибережних захисних смуг. При цьому, розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації. Проекти цих зон: розробляються на замовлення фізичних та юридичних осіб; узгоджуються з власниками землі, землекористувачами, Мінприроди, Держводагентством та територіальними органами Держземагентства; затверджуються відповідними місцевими органами виконавчої влади або виконавчими комітетами рад.

Відповідно до ст.87 Водного кодексу України виконавчі комітети сільських, селищних, міських рад зобов'язані доводити до відома населення, всіх заінтересованих організацій рішення щодо меж водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а також водоохоронного режиму, який діє на цих територіях.

Таким чином, про наявність факту встановлення у відповідності з вимогами чинного законодавства навколо Засільського водосховища водоохоронної зони та прибережної захисної смуги у її складі, може свідчити виключно сукупність наступних юридичних фактів: наявність проекту землеустрою щодо визначення розмірів та меж водоохоронної зони, зробленого на замовлення відповідної фізичної чи юридичної особи; узгодження цього проекту з власниками землі, землекористувачами, Мінприроди, Держводагентством та територіальними органами Держземагентства; затвердження цього проекту відповідними рішеннями місцевих органів виконавчої влади або виконавчих комітетів рад; доведення виконавчими комітетами сільських, селищних, міських рад до відома населення, всіх заінтересованих організацій рішення щодо меж водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а також водоохоронного режиму, який діє на цих територіях.

В матеріалах справи відсутній розроблений, погоджений та затверджений у встановленому Водним кодексом України, Земельним кодексом України та Постановою КМУ №486 проект землеустрою щодо визначення розмірів та меж водоохоронної зони і прибережних захисних смуг навколо Засільського водосховища. Не зазначено про наявність такого проекту землеустрою ні заступником прокурора Миколаївської області, а ні судом першої інстанції при здійсненні висновку, що земельні ділянки площею 109,9937 га кадастровий НОМЕР_2 та площею 188,5982 га кадастровий НОМЕР_1 частково розташовані в прибережній захисній смузі Засільського водосховища.

Більше того, судом першої інстанції не враховано, що згідно довідок відділу Держземагентства у Жовтневому районі Миколаївської області, державної статистичної звітності про наявність земель та їх розподіл, спірні земельні ділянки відносяться до земель сільськогосподарського значення.

Відповідно до ч.1 ст.20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради АРК, Ради Міністрів АРК та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

В матеріалах справи відсутні акти відповідних органів державної влади або місцевого самоврядування, які б підтверджували факт зміни вказаної вище категорії спірних земель, у зв'язку з чим апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо необґрунтованості висновку суду першої інстанції про відведення третій особі двох земельних ділянок за рахунок земель водного фонду.

Також, в оскаржуваній постанові Миколаївським окружним адміністративним судом залишено поза увагою, що проектами землеустрою на частину двох спірних земельних ділянок встановлено обмеження щодо їх використання з урахуванням мінімальних нормативів ширини прибережної захисної смуги, яка передбачена положеннями частини 2 статті 88 Водного кодексу України та частини 2 статті 60 Земельного кодексу України. Тобто, спірні земельні ділянки передано з урахуванням обмежень, які встановлює чинне законодавство для даної категорії земель.

На підставі вказаного, апеляційний суд доходить висновку, що у проектах землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства на території Первомайської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області був відсутній об'єкт погодження з відповідним структурним підрозділом обласної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Оскільки висновки Миколаївського окружного адміністративного суду щодо часткового розташування земельних ділянок площею 109,9937 га кадастровий НОМЕР_2 та площею 188,5982 га кадастровий НОМЕР_1 в прибережній захисній смузі Засільського водосховища не відповідають фактичним обставинам справи і судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, ухвалене судове рішення, на підставі ст.202 КАС України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про відмову в задоволенні позовних вимог заступника прокурора Миколаївської області.

Керуючись ст. ст. 185, 195, 196, 198 ч.1 п.3, 202 ч.1 п.3, п.4, 205, 207, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційну скаргу заступника прокурора Миколаївської області залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 травня 2015 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов заступника прокурора Миколаївської області до Головного управління Держземагентства у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування наказів залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 13.11.2015р.

Головуючий суддя Романішин В.Л.

Судді Димерлій О.О.

Єщенко О.В.