Справа № 815/2634/15
Суддя: Токмілова Л. М.
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №815/2634/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Одеснафтопродукт до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного Управління Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Публічного акціонерного товариства Одеснафтопродукт (надалі ПАТ Одеснафтопродукт або позивач) до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного Управління Державної фіскальної служби (надалі ДПІ у Приморському районі або відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Приморському районі м. Одеси Одеської області ДПС від 01.12.2014 року за № НОМЕР_1;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Приморському районі м. Одеси Одеської області ДПС від 01.12.2014 року за № НОМЕР_2;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 10.02.2015 року за № НОМЕР_3;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 10.02.2015 року за № НОМЕР_4.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що вважає зазначені повідомлення-рішення необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню у повному обсязі, оскільки вони прийняті на підставі неправильного застосування податкового законодавства. А висновки ОСОБА_1 перевірки базуються виключно на субєктивних припущеннях перевіряючих, які не мають жодного документального підтвердження, допущено численне відображення необґрунтованих даних.

Представник позивача у судове засідання не прибув. Подала до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження. В попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримала та наполягала на задоволенні адміністративного позову.

Представник відповідача у судове засідання не прибув. Про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином та завчасно. Жодних клопотань, зав про неможливість прибути до суду не надходило. При цьому у письмових запереченнях, що надійшли до суду 23.06.2015р., представник відповідача зазначив, що з позовними вимогами не погоджується та просив суд залишити позов без задоволення.

Згідно з ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відтак суд ухвалив про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, надані сторонами докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ТОВ Одеснафтопродукт () зареєстровано 08.08.1995р., основним видом економічної діяльності підприємства є Транспортне оброблення вантажів, що підтверджується випискою та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а. с. 133-137).

З 18.08.1995р. ТОВ Одеснафтопродукт () перебуває на податковому обліку в ДПІ в Приморському районі м. Одеси (а. с. 134).

В період з 25.09.2014р. по 05.11.2014р. посадовими особами ДПІ у Приморському районі відповідно до п.п. 20.1.4, 20.1 ст. 20, п.77.1 п. 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України, згідно із план-графіком проведення документальних планових перевірок субєктів господарювання та відповідно до Наказу ДПІ в Приморському районі м. Оди ГУ Міндоходів в Одеській області від 02.09.2014 №2002 проведена документальна планова перевірка ПАТ Одеснафтопродукт () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2012р. по 31.12.2013р. валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012р. по 31.12.2013р. відповідно до затвердженого плану перевірки, про що складено ОСОБА_1 від 12.11.2014р. №6772/15-53-22-05/03482749 (надалі ОСОБА_1 перевірки) (Т.1, а. с. 15-56).

На підставі ОСОБА_1 перевірки ДПІ у Приморському районі прийнято податкові повідомлення-рішення № від 01.12.2014р., яким позивачу зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 11867580,00 грн. (Т.1,а.с. 58), № від 01.12.2014р., яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання зі сплати податку на прибуток у розмірі 682039,00 грн. (за основним платежем 454639,00 грн., штрафними санкціями 227346,00 грн.) (Т.1, а. с. 59).

Не погодившись із зазначеними ППР, ПАТ «Одеснафтопродукт» оскаржило їх в адміністративному прядку, подавши скаргу до ГУ ДФС а Одеській області, рішенням якого від 04.02.2015р. за №10/15-32-10-02-07 податкове повідомлення-рішення № від 01.12.2014р., яким позивачу зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 11867580,00 грн., залишено без змін, а податкове повідомлення-рішення № від 01.12.2014р., яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання зі сплати податку на прибуток у розмірі 682039,00 грн. (за основним платежем 454639,00 грн., штрафними санкціями 227346,00 грн.), - скасовано в частині донарахування грошового зобовязання з податку на прибуток на суму 167287,00 грн та в частині застосованої штрафної санкції з цього податку на суму 83643 грн. (Т.1, а. с. 61-76).

На підставі Рішення ГУ ДФС в Одеській області від 04.02.20105р. ДПІ в Приморському районі прийнято податкові повідомлення-рішення № від 10.02.2015р., яким ПАТ «Одеснафтопродукт» збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток на загальну сум 431109,00 грн. (у тому числі за основним платежем 287406, 00 грн., 143703 грн. за штрафними санкціями) (Т.1, а. с. 57) та №1 від 10.02.2015р., яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання зі сплати податку на прибуток на загальну суму 214109,00 грн. (за основним платежем 171287,00 грн., за штрафними санкціями 42822,00 грн.) (Т.1, а. с. 60).

Не погодившись з результатами розгляду ГУ ДФС в Одеській області скарги та вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, ПАТ «Одеснафтопродукт» подало скаргу до ДФС та рішенням ДФС від 21.04.2015р. за №8345/6/99-99-10-01-01-25 податкові повідомлення-рішення від 01.12.2014 року за № НОМЕР_1; від 10.02.2015 року за № НОМЕР_3 та № залишені без змін, а скарга ПАТ «Одеснафтопродукт» - без задоволення (Т.1, а. с. 77-87).

Надаючи правову оцінку оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, суд виходив з наступного.

Відносини, які виникають з приводу справляння податків і зборів, порядок адміністрування податків і зборів, права та обов'язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства в Україні регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 20.1.4 ст. 20 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) встановлено право органів державної податкової служби проводити перевірки платників податків, але даною нормою законодавство чітко визначено, що ці перевірки повинні проводитися в порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених ПК України, а фактичні перевірки - ПК України та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з п. 86.1. ст. 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Пунктом 86.8 ст. 86 ПК України встановлено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Відповідно до п. 1.2 Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.11.2012р. N1236 (надалі Порядок №1236) органи державної податкової служби складають та направляють (вручають) платникам податків податкові повідомлення-рішення про нарахування (зменшення) грошового зобов'язання, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість.

Згідно з п. п «б» п. 2.1 Порядку №1236 орган державної податкової служби визначає суму нарахування (зменшення) грошового зобов'язання, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість та складає податкове повідомлення-рішення у випадках, якщо: дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Відповідно до п. 2.3 Порядку №1236 податкове повідомлення-рішення складається у двох примірниках за кожним окремим податком, збором разом із штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), або штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами, пенею), передбаченими Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією (штрафом) за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Пунктом 3.4 Порядку №1236 встановлено, що якщо за результатами адміністративного або судового оскарження грошове зобов'язання, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість збільшується, то крім раніше надісланого податкового повідомлення-рішення направляється окреме податкове повідомлення-рішення на суму збільшення, якому присвоюється номер та яке вноситься до відповідного реєстру податкових повідомлень-рішень у порядку, передбаченому пунктом 3.3 цього розділу.

Якщо за результатами адміністративного або судового оскарження грошове зобов'язання, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість зменшується, то до платника податків направляється податкове повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов'язання, якому присвоюється номер та яке вноситься до відповідного реєстру податкових повідомлень-рішень у порядку, передбаченому пунктом 3.3 цього розділу.

Податкове повідомлення-рішення складається згідно з цим пунктом органом державної податкової служби, який склав податкове повідомлення-рішення, протягом 3 робочих днів з дня, що настає за днем отримання таким органом рішення за результатами адміністративного або судового оскарження.

Відповідно до п. 4.3. Порядку №1236 у разі подання платником податків скарги щодо податкового повідомлення-рішення структурний підрозділ, який здійснював розгляд такої скарги, надає копію вмотивованого рішення за скаргою платника податків, в тому числі рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків, органу державної податкової служби, який склав податкове повідомлення-рішення, що оскаржується.

Протягом процедури адміністративного оскарження сума грошового зобов'язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Після закінчення розгляду скарги структурний підрозділ, який склав таке податкове повідомлення-рішення, підшиває копію вмотивованого рішення за скаргою платника податків, у тому числі рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків, до матеріалів перевірки або безпосередньо до справи платника податків.

При цьому п. 5.1 Порядку №1236 встановлюється, що податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним, якщо: 5.1.1 орган державної податкової служби скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов'язання; 5.1.2 орган державної податкової служби зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення; 5.1.3 рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення органу державної податкової служби; 5.1.4 рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов'язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні органу державної податкової служби.

За таких умов, враховуючи, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 01.12.2014р., яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання зі сплати податку на прибуток у розмірі 682039,00 грн. (за основним платежем 454639,00 грн., штрафними санкціями 227346,00 грн.), за результатами адміністративного оскарження скасовано в частині донарахування грошового зобовязання з податку на прибуток на суму 167287,00 грн та в частині застосованої штрафної санкції з цього податку на суму 83643 грн., а на підставі відповідного рішення ГУ ДФС в Одеській області відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 10.02.2015р., яким ПАТ «Одеснафтопродукт» збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток на загальну сум 431109,00 грн. (у тому числі за основним платежем 287406, 00 грн., 143703 грн. за штрафними санкціями), то податкове повідомлення-рішення № від 01.12.2014р. відповідно до вимог чинного законодавства України вважається відкликаним.

За таких підстав суд зазначає, що позовні вимоги ПАТ «Одеснафтопродукт» щодо визнання протиправним та скасування податкове повідомлення-рішення ДПІ у Приморському районі м. Одеси Одеської області від 01.12.2014р. за № НОМЕР_2 задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у Приморському районі від 01.12.2014р. за № НОМЕР_1; від 10.02.2015р. за №; від 10.02.2015р. за №, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ППР від 01.12.2014р. за № прийнято на підставі ОСОБА_1 перевірки (Т.1, а. с. 58), ППР від 10.02.2015р. за № на підставі акта перевірки від 08.10.2012р. №6069/22-1/03482749, рішення ДПС в Одеській області від 28.12.2012р. №34853/10/10-2007 (Т.1, а. с. 57), а ППР від 10.02.2015р. № на підставі ОСОБА_1 перевірки та рішення ГУ ДФС в Одеській області від 04.02.2015р.

З матеріалів справи вбачається, що 22.10.2012р. ДПІ в Приморському районі м. Одеси ДПС на підставі акта перевірки від 08.10.2012р. №6069/22-1/03482749 прийнято ППР № НОМЕР_5, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток у сумі 686836 грн. та штрафним санкціями 171709 грн., та ППР №, яким зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток підприємств у сумі 1011137 грн.

При цьому рішенням ДПС в Одеській області від 28.12.2012р. №34853/10/10-2007 ППР № від 22.10.2012р. залишено без змін, а ППР № від 22.10.2012р. скасовано в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток в сумі 515549 грн. та застосовано штрафні санкції у сумі 128887 грн.

Разом з тим, ПАТ «Одеснафтопродукт» не внесено до бухгалтерського обліку за період 2012 року коригування щодо висновків за результатами перевірки в період з 01.07.2011р. по 30.06.2012р., в результаті чого занижено податок на прибуток за 2012р. у розмірі 167287 грн. та завищено відємне значення обєкту оподаткування з податку на прибуток у 2012р. в сумі 1011137 грн.

При цьому при розгляді скарги ПАТ «Одеснафтопродукт» ГУ ДФС встановлено, що враховуючи оскарження рішення контролюючого органу про визначення грошового зобовязання, таке зобовязання вважається неузгодженим, а тому висновок акту перевірки щодо обовязку ПАТ «Одеснафтопродукт» надавати уточнені розрахунки по податкових деклараціях з податку на прибуток підприємства за 3 квартал 2012 року щодо зменшення позитивного значення обєкта оподаткування на суму 796604 грн. при закінченні процедури адміністративного оскарження ППР від 22.10.2012р. № (з урахуванням рішення ДПС в Одеській області від 28.12.12р. №34853/10/10-2007) не відповідає вимогам діючого законодавства. З урахуванням викладеного, ПАТ «Одеснафтопродукт» занижено податок на прибуток за 3 квартали 2012 року у розмірі 287406, грн., а не 454693 грн., як зазначено в ОСОБА_1 перевірки (Т.1, а. с. 71).

При цьому позивач не надає до суду жодних доказів на спростування правомірності збільшення грошового зобовязання на суму 171287 грн. за основним платежем за 3 квартал 2012 року.

Як зазначено у висновках ОСОБА_1 перевірки, перевіркою встановлено порушення ПАТ «Одеснафтопродукт» п.п. 14.1.27, п. п 14.1.36, п. 14.1 ст. 14, п. 50.1 ст. 50, п. п. 135.5.4, п. п. 135.5.4, п. 135.5, п. 138.4 п. п. 138.10.2, п. 138.10 ст. 138, п. п 139.1.6, п. п 139.1.9 п. 1391. Ст. 139, п. 3 п. 150 ст. 150 п. 197.8 ст. 197 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 3 квартали 2013 року у розмірі 454639,00 грн, завищено відємне значення обєкту оподаткування з податку на прибуток станом на 31.12.2013р. в загальній сумі в 11867580,00 грн., у тому числі: за 3 квартали 2012р. в сумі 2811411 грн., за 2013р. в сумі 7126502 грн. (Т. 1, а. с. 55).

Пунктом 200.1 ст. 200 ПКУ встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п. 200.2 ПКУ). Згідно п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 135.1.- 135.3 ПК України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Суми, відображені у складі доходів платника податку, не підлягають повторному включенню до складу його доходів.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ, до яких відносяться: а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу; б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління; в) від'ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів; г) від'ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; е) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг); є) витрати, пов'язані з реалізацією заставленого майна; ж) інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг; з) інші витрати, передбачені цим розділом.

Згідно з п. 138.2. ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому п.138.6. ст. 138 ПК України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

П. 138.8. ст. 138 ПК України встановлено, що собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну);

Відповідно до п.п. 138.8.1. п. 138.8 ст. 138 ПК України до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку;

Згідно з п.п. 138.8.2. п. 138.8 ст. 138 ПК України до складу прямих витрат на оплату праці включаються заробітна плата та інші виплати робітникам, зайнятим у виробництві товарів (виконанні робіт, наданні послуг), які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

Пункт 138.10 ст. 138 ПК України до складу інших витрат віднесено: 138.10.2. адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством: а) загальні корпоративні витрати, в тому числі організаційні витрати, витрати на проведення річних та інших зборів органів управління, представницькі витрати; б) витрати на службові відрядження й утримання апарату управління підприємством (у тому числі витрати на оплату праці адміністративного апарату) та іншого загальногосподарського персоналу; в) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона); г) винагороди за консультаційні, інформаційні, аудиторські та інші послуги, що отримує платник податку для забезпечення господарської діяльності; ґ) витрати на оплату послуг зв'язку (пошта, телеграф, телефон, телекс, телефакс, стільниковий зв'язок та інші подібні витрати); д) амортизація нематеріальних активів загальногосподарського використання; е) витрати на врегулювання спорів у судах; є) плата за розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банків; ж) інші витрати загальногосподарського призначення;

Згідно з п.п. 138.10.4. п. 138.10 ст. 138 ПК України інші операційні витрати, що включають, зокрема: а) витрати за операціями в іноземній валюті, втрати від курсової різниці, визначені згідно зі статтею 153 цього Кодексу; б) амортизацію наданих в оперативну оренду необоротних активів; амортизацію необоротних та нематеріальних активів у складі об'єктів, отриманих у концесію відповідно до Закону України "Про особливості передачі в оренду чи концесію об'єктів централізованого водо-, теплопостачання і водовідведення, що перебувають у комунальній власності"; в) інші витрати операційної діяльності, пов'язані з господарською діяльністю, у тому числі, але не виключно: суми коштів, внесені до страхових резервів у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу; суми нарахованих податків та зборів, установлених цим Кодексом (крім тих, що не визначені в переліку податків та зборів, встановлених цим Кодексом), єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, відшкодування Пенсійному фонду України сум фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", сум фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", різниці між сумою пенсії, призначеної за Законом України "Про наукову і науково-технічну діяльність", та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право особа, які згідно із законодавством фінансуються за рахунок коштів підприємств, установ, організацій в обов'язковому порядку, а також інших обов'язкових платежів, встановлених законодавчими актами, за винятком податків та зборів, передбачених підпунктами 139.1.6 і 139.1.10 статті 139 цього Кодексу, та пені, штрафів, неустойки, передбачених підпунктом 139.1.11 статті 139 цього Кодексу.

Як вбачається з ОСОБА_1 перевірки, ПАТ «Одеснафтопродукт» занижено податок на прибуток за 3 квартали 2013 року у розмірі 454639,00 грн. в результаті заниження доходів та витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування.

Перевіркою повноти визначення доходу, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування, за період з 01.07.2012р. по 31.12.2013р. встановлено його заниження в розмірі 62553 грн., у тому числі 3 квартали 2012р. заниження на 180833 грн., 2012р. 368857 грн., 2013р. завищення 306304 грн.

В порушення п. п. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 ПК України ТОВ «Одеснафтопродукт» занижено інші доходи, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування на суму умовно нарахованих відсотків на суму поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді в розмірі 38238 грн., по взаємовідносинам з ТОВ «Пафіс». Враховуючи, що Договір комісії, укладений між ТОВ «Пафіс» та ТОВ «Одесанфтопродукт» не передбачає нарахування відсотків або надання інших видів компенсацій в якості плати за користування такими грошовими коштами та визначає обовязок щодо повернення грошових коштів, то грошові кошти, отримані ПАТ «Одеснафтопродукт» від ТОВ «Пафіс» у сумі 9565948,11 грн. підпадають під визначення суми поворотної фінансової допомоги відповідно до п. п. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 ПК України.

Судом встановлено, що 19.02.2009р. між ТОВ «Пафіс» (Комітент) та ТОВ «Одеснафтопродукт» укладено договір комісії №2009К-13 (надалі Договір комісії), відповідно до умов якого Комісіонер зобовязується за дорученням Комітента за винагороду укласти від свого імені, але за рахунок Комітенту договір про купівлю нафтопродуктів, характеристики яких наведені нижче: Бензин А-80 у кількості 1706,000 т за ціною з ПДВ не вище 8751780,00 грн., Бензин А-92 у кількості 1478,000 т. за ціною з ПДВ не вище 8748282,00 грн., Бензин А-95 у кількості 1467,000 за ціною з ПДВ не вище 8749188,00 грн. та Дизпаливо у кількості 1621,000 т за ціною з ПДВ не вище 8753400,00 грн., загальна сума 35002650,00 грн. (Т.1, а. с. 88-90).

Відповідно до п. 2.1. Договору комісії Комітент зобовязаний перерахувати Комісіонеру загальну суму авансового платежу в розмірі не менше, ніж 13535648,11 грн. на поточний рахунок Комісіонера до 28.02.2009р. Згідно з п. 2.9 цього ж договору у разі порушення Комітентом строку сплати авансового внеску, передбаченого п. 2.1 Договору, Комісіонер зобовязаний повернути все, одержане по цьому договору від Комітента.

Станом на 01.07.2012р. у підприємства обліковувалась кредиторська заборгованість перед ТОВ «Пафіс» у сумі 9565648,11 грн., станом на 01.10.1012р. - 9565648,11 грн., станом на 31.12.2012р. - 9565648,11 грн, станом на 31.12.2013р. 9560000 грн.

Протягом перевіряємого періоду в порушення умов Договору комісії ПАТ «Одеснафтопродукт» не виконувало Доручення ТОВ «Пафіс» та не повернуло кошти, одержані від Комітента.

Відповідно до п. п. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 ПК України фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних).

Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Таким чином, оскільки Договір комісії не передбачає нарахування відсотків або надання інших видів компенсації в якості плати за користування такими грошовими коштами та визначає обовязок щодо повернення грошових коштів, то грошові кошти, отримані ПАТ «Одеснафтопродукт» від ТОВ «Пафіс» за Договором комісії, в сумі 9565648,11 грн. підпадають під визначення поворотної фінансової допомоги відповідно до п.п. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 ПК України.

Також в ОСОБА_1 перевірки зазначено, що в порушення п. 135.2 п.п. 135.5.5 п. 135.5 ст. 135 ПК України підприємством склад доходів по рядку 03 Декларації «Інші доходи» показників за період з 01.07.2013р. по 31.12.2013р. занижена у звязку з невірним відображенням даних бухгалтерського обліку по доходам на суму 7191 грн. Так, згідно регістрів бухгалтерського обліку сума інших доходів складає 4101152 грн., у рядку 03 Декларації «Інші доходи» значиться 4093961 грн.

Аналогічно ПАТ «Одеснафтопродукт» в складі інших доходів у тому ж періоді занижено склад інших доходів на суму 17124 грн.

При цьому жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували зазначені висновки ПАТ «Одеснафтопродукт» до суду не надано.

Перевіркою повноти визначення витрат, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування, за період з 01.07.2012р. по 31.12.2013р. встановлено їх завищення всього у сумі 20111829 грн.

Так, зокрема, перевіркою встановлено, що в порушення абзацу третього п.п. 139.1.6 п. 139.1 ст. 139 ПК України ПАТ «Одеснафтопродукт» у перевіряємому періоді завищено витрати, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування, на загальну суму 1065521 грн.

Дане порушення, на думку перевіряючих, виникло в результаті того, що ПАТ «Одеснафтопродукт» віднесено до складу витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування податок на додану вартість, сплачений у складі витрат на придбання послуг від ПРАТ «Синтез Ойл» із транспортування та обробки (перевалки) вантажів (нафти), що переміщувалися територією України в режимі транзиту на загальну суму 201196 грн., у тому числі за 3 квартал 2012 року на 31143 грн., за 4 квартал 2012р. на 17889 грн., за 2013р. на 649442 грн. та 864325 грн. за договором №31/11 від 01.10.2011р. (усього на 1065521 грн.)

При дослідженні матеріалів судом встановлено, що 30.04.2010р. між ЗАТ «Синтез Ойл» (Виконавець» та ПАТ «Одеснафтопродукт» (Замовник), відповідно до умов якого Виконавець за дорученням Замовника приймає на себе функції вантаж отримувача та вантажовідправника на станції Одеса-Пересип Одеської залізниці при здійсненні залізничних перевезень, що прибувають або відправляються за договорами, укладеними Замовником з третіми особами, а Замовник зобовязується сплачувати послуги Виконавця та компенсувати Виконавцю витрати, повязані з виконанням доручень Замовника (Т.1, а. с. 94-106).

01.10.2011р. між ПРАТ «Синтез Ойл» (Виконавець) та ПАТ «Одеснафтопродукт» (Замовник) укладено Договір №31/11 про надання послуг, відповідно до умов якого Виконавець зобовязується надати Замовнику послуги, повязані з навантаженням, вивантаженням, перевантаженням (надалі вантажні операції) нафти та нафтопродуктів (надалі Вантаж) на/з морський транспорт Замовника у причалів Одеського морського торгівельного порту, а Замовник зобовязується прийняти та сплатити надані Виконавцем послуги на умовах Договору (Т.1, а. с. 102-106).

Виконання умов даних договорів підтверджується наявними у матеріалах справи актами виконаних робіт, актами наливу та відвантаження нафтопродуктів у вагонах-цистернах, актами взаємо звірки розрахунків та виконаних робіт (послуг), податковими накладними (Т.1, а. с. 170-250, Т.2, а. с. 1-15).

Висновки перевіряючих осіб щодо порушення позивачем норм податкового законодавства ґрунтуються на тому, що підприємство ПРАТ «Синтез Ойл» при визначенні вартості послуг нараховано ПДВ на перевезення нафти від ТОО ТенгізШевройл (Казахстан) у той час як відповідно до п. 197.8 ПК України звільняються від оподаткування операції з постачання послуг з перевезення (переміщення) пасажирів та вантажів транзитом через митну територію України, а також з постачання послуг, пов'язаних із таким перевезенням (переміщенням).

Також в ОСОБА_1 перевірки зазначено, що дії ПРАТ «Синтез Ойл» спрямовані на набуття цивільних прав в частині отримання від ПАТ «Одеснафтопродукт» сум податку на додану вартість, нарахованих ПРАТ «Синтез Ойл» на вартість послуг з перевезення та навантаження транзитних вантажів, є такими, що суперечать актам цивільного законодавства та відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України є недійсними.

Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

При кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Зважаючи на те, що публічний порядок держави порушується у разі недотримання нормативних актів, у яких він закріплений, а порушення податкового законодавства є злочином, відповідальність за який встановлена Кримінальним кодексом України, тому кваліфікації правочину як такого, що порушує публічний порядок, повинен передувати вирок суду про притягнення учасника (учасників) такого правочину до кримінальної відповідальності, який би набрав законної сили, саме за злочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави.

Стосовно висновку податкового органу про нікчемність правочинів з тих підстав, що такий правочин суперечить актам цивільного законодавства, то такий висновок не відповідає нормам законодавства з огляду на те, що всі укладені між сторонами правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про недійсність такого правочину.

Отже, підставою вважати правочин нікчемним являється його недійсність, прямо встановлена законом, а не висновки акту податкової перевірки. Вказані в актах податкових органів порушення, допущені суб'єктами господарювання при укладенні та виконанні договорів, не є підставою для визнання правочинів нікчемними, оскільки чинне законодавство не встановлює таких підстав нікчемності правочину.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

За вчинення таких правочинів застосовуються конфіскаційні санкції, передбачені частиною першою статті 208 Господарського кодексу України.

При цьому положення статей 207, 208 Господарського кодексу України слід застосовувати з урахуванням того, що правочин, який вчинено з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, порушує публічний порядок. А тому, згідно з ч. 1 ст. 203, ч. 2 ст. 215, ч. 2 ст. 228 Цивільного кодексу України правочин є нікчемним і визнання його недійсним судом не вимагається.

Водночас суд звертає увагу на те, що правочином в даному випадку є укладання господарських договорів, а не сам факт нарахування чи ненарахування податків та зборів.

Крім того, згідно ОСОБА_1 ДПІ у м. Іллічівську ГУ Міндоходів в Одеській області від 02.10.2013р. №569/15-03-22-01-0301/14343703 «Про результати планової виїзної перевірки приватного акціонерного товариства «Синтез Ойл» (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р.» перевіркою повноти визначення податкових зобовязань за період, що перевірявся, не встановлено їх заниження та/або завищення (Т.3, а. с. 156-160).

Так само не встановлено заниження та/або завищення податкових зобовязань ПРАТ «Синтез Ойл» в періоді з 01.01.2013р. по 31.12.2014р. (згідно ОСОБА_1 ДПІ у м. Іллічівську ГУ Міндоходів в Одеській області від 08.05.2015р. №517/15-03-22-01-0301/14343703) (Т.3, а. с. 161-166).

За таких підстав суд доходить висновку, що твердження перевіряючих осіб, викладені в ОСОБА_1 перевірки стосовно завищення ПАТ «Одеснафтопродукт» витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування, на суму ПДВ по операціям з ПРАТ «Синтез Ойл» на 1065521 грн. є безпідставними.

В ОСОБА_1 перевірки також зазначено, що в перевіряємому періоді ПАТ «Одеснафтопродукт» в порушення абз. 3 п. 138.4 ст. 138 ПК України завищено витрати, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування на загальну суму 5386947 грн. у звязку з тим, що ПАТ «Одесанафтопродукт» у перевіряємомому періоді отримувало від ПРАТ «Синтез Ойл» послуги за договорами №24/10 від 30.04.2010р. та №31/11 від 01.10.2011р. та вартість цих послуг віднесло до складу витрат у рядку 05.1 Декларацій «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг), але фактично у перевіряємому періоді не отримано у повному обсязі доходів від здійснення послуг, повязаних з перевалкою та зберіганням нафтопродуктів, фактично не компенсовані витрати, повязані з загальновиробничими витратами повязаними з здійсненням послуг з перевезення та навантаження нафти. Враховуючи, що відповідно до п. 138.4 ст. 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг, то ПАТ «Одеснафтопродукт» фактично невірно сформована собівартість реалізованих товарів.

В ході перевірки проведено аналіз фактичної собівартості та фактично отриманих обсягів реалізації за надані послуги перевалки та зберігання нафтопродуктів, в результаті чого встановлено завищення витрат які враховуються при визначенні обєкта оподаткування на 5386947 грн., та як наслідок завищено показник рядку 05.1 Декларацій «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» в сумі 1394193 грн.

При цьому позивачем в ході розгляду даної справи факт неправомірного збільшення собівартості жодним чином не заперечувався та жодних документальних доказів на спростування висновків, викладених в ОСОБА_1 перевірки, стосовно завищення собівартості реалізованих товарів (послуг) позивачем до суду не надано.

Також перевіркою встановлено, що до складу витрат на собівартість віднесено страховий платіж по генеральному договору обовязкового страхування відповідальності субєктів перевезення небезпечних вантажів на випадок настання негативних наслідків при перевезенні небезпечних вантажів №10005-37/127 та окремих договорів обовязкового страхування відповідальності субєктів перевезення небезпечних вантажів на випадок настання негативних наслідків при перевезення небезпечних вантажів на кожне перевезення вантажів, укладених між ПАТ «Одеснафтопродукт» та ПАТ «Страхова компанія «Трансмагістраль». Фактично обєкт страхування за даним договором виникає під час виконання умов договору від 01.05.2010р. №41 та умов договору від 01.05.2013р. №72/13, уклдених мід ПАТ «Одеснафтопродукт» та Компанією «ОСОБА_2, ОСОБА_3», Британські Віргінські острови.

Судом встановлено, що умовами зазначених договорів (Т.1, а.с. 114-119, 120-123) не передбачено компенсації вартості страхових платежів, замовником послуг здійснення послуг по перевалці нафти та нафтопродуктів, що слідують через територію України в митних режимах.

Відтак суд погоджується із висновками ОСОБА_1 перевірки стосовно того, що страхові платежі, повязані з відшкодуванням страховиком заподіяної ним шкоди фізичній особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, під час настання негативних наслідків під час перевезення небезпечного вантажу, сплачені ПАТ «Одеснафтопродукт» під час виконання послуг за вказаними договорами, є витратами, що не компенсовані доходами та не впливають на збільшення обсягів реалізації з метою покриття здійснених витрат по страхуванню.

Перевіркою також встановлено, що в порушення п. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України ПАТ «Одеснафтопродукт» завищено показник по рядку 06.1 Декларацій «Адміністративні витрати» за 2013 рік у сумі 1000000 грн. внаслідок відсутності розрахункових, платіжних та інших первинних документів, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку. До даних витрат, зокрема, відносяться витрати на утримання основних засобів, винагорода за консультаційні, інформаційні, аудиторські та інші послуги, витрати на оплату послуг звязку, плата за розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банків, витрати на оплату праці, внески на соціальні заходи, інші витрати загального господарського призначення.

Зазначено про розбіжність між задекларованими показниками рядку 06.1 Декларацій «Адміністративні витрати» за 2013 рік та фактичними даними журналу-ордеру рахунку 92 «Адміністративні витрати», а також первинними документами до такого журналу.

Відповідно до п. 3 Розділу I Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України 22.12.2010 N984 (надалі Порядок), результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт, а у разі відсутності порушень - довідка.

Акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Згідно з п.п. 4-6 Порядку акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

П. 5.2 Порядку встановлено, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів; у разі відмови посадових осіб платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки; у разі надання посадовими особами платника податків або його законними представниками посадовим (службовим) особам органу державної податкової служби письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти про надання таких пояснень необхідно відобразити в акті.

ОСОБА_1 перевірки в частині встановлення порушення ПАТ «Одеснафтопродукт» у вигляді завищення адміністративних витрат на 1000000 грн. всупереч вимогам Положення не містить чіткого викладення змісту порушень, не зазначено, які саме із задекларованих адміністративних витрат віднесено до витрат безпідставно.

З огляду на викладене, факт виявленого порушення щодо завищення адміністративних витрат на 1000000 грн., зазначений в ОСОБА_1 перевірки, не може свідчити про об'єктивність визначеного податкового зобов'язання в частині, що відповідає даному порушенню.

Перевіркою відображених у рядку Декларацій «Відємне значення обєкта оподаткування попереднього звітного періоду» (код 06.5) показників за період з 01.07.2012р. по 31.12.2013р. встановлено його завищення на 6115365 грн., у тому числі за 3 квартали 2012 року завищено на 1011137 грн. (7126502 грн. за рахунок відхилень за 3-4 квартал 2012р. «-« 1011137 грн. підприємством самостійно внесено коригування по Декларації «Відємне значення обєкта оподаткування попереднього звітного періоду» за період 3 квартали 2012 р.).

Пунктом 2 ст. 3 вищезгаданого Закону встановлено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до п. 4 Положення бухгалтерського обліку №6 «Виправлення помилок та зміни у фінансовій звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 травня 1999р. N137, виправлення помилок, допущених при складанні фінансових звітів у попередніх роках, здійснюється шляхом коригування сальдо нерозподіленого прибутку на початок звітного року, якщо такі помилки впливають на величину нерозподіленого прибутку (непокритого збитку).

Згідно з п. 5 цього ж Положення виправлення помилок, які відносяться до попередніх періодів, вимагає повторного відображення відповідної порівняльної інформації у фінансовій звітності.

Як вказується в ОСОБА_1 перевірки, коригування відємного значення обєкта оподаткування у бухгалтерському обліку проведено в порушення п. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», Положення бухгалтерського обліку №6 «Виправлення помилок та зміни у фінансовій звітності», зокрема, не внесені зміни до фінансової звітності за той період, в якому виявлені помилки, не обнародувана інформація про виправлення помилок минулих років, не розкрито в фінансовій звітності необхідність обнародування чи не обнародування інформації про виправлення помилок минулих років.

При цьому заперечуючи проти такого висновку перевіряючих, позивач посилається на те, що рішення ДПІ у Приморському районі м. Одеси Одеської області ДПС від 22.10.2012р. № про зменшення суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 1011137 грн., відображено в декларації про прибуток підприємства у періоді отримання рішення за результатами розгляду скарги (01.02.2013р. ) у 2013 році.

Разом з тим, дане твердження не спростовує висновку щодо допущення позивачем правил бухгалтерського обліку.

Отже, з урахуванням викладеного вище, суд доходить висновку, що в перевіряємому періоді ПАТ «Одеснафтопродукт» витрати, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування, за період з 01.07.2012р. по 31.12.2013р. завищено не на 20111829 грн., як зазначено в ОСОБА_1 перевірки, а на 18046308, 00 грн.

За таких умов податкове повідомлення-рішення від 10.02.2015р. № підлягає скасуванню в частині донарахування грошового зобовязання у загальній сумі 4427,49 грн. (у тому числі основний платіж 2951,66 грн., 1475,83 грн. штрафних санкцій).

За таких підстав суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ «Одеснафтопродукт» підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч. 1 ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір (в редакції, що діяла на момент подачі даного позову до суду) встановлені такі ставки судового збору: за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру - 0,06 розміру мінімальної заробітної плати, за подання позову майнового характеру - 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Враховуючи, що розмір майнових вимог за даним позовом, сума судового збору, яку відповідно до вимог Закону України Про судовий збір належить сплатити позивачеві, становить 4872 грн. (4 розміри мінімальної заробітної плати).

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що суд задовольнив позовні вимоги майнового характеру в частині 4427,49 грн., що складає 0,01 % від розміру майнових вимог, сума судового збору, яку належить стягнути з позивача (з урахуванням того, що при подачі даного адміністративного позову ПАТ «Одеснафтопродукт» сплачено судовий збір у розмірі 487,20 грн.) складає 4336,08 грн.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 6, 9, 69-71, 86, 158-163, 167, 183-2, 256 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства Одеснафтопродукт до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного Управління Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,- задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Відповідно до ч. 3 ст. 94частині донарахування грошового зобовязання у загальній сумі 4427,49 грн. (у тому числі основний платіж 2951,66 грн., 1475,83 грн. штрафні санкції).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Одеснафтопродукт () на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 4336,08 (чотири тисячі триста тридцять шість гривень вісім копійок) (отримувач коштів УК у м. Одесі/Київський район, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38016923, банк отримувача: ГУДКСУ в Одеській області, код банку отримувача (МФО) 828011, рахунок отримувача 4005, код класифікації доходів бюджету 22030001, призначення платежу Судовий збір за позовом Публічного акціонерного товариства Одеснафтопродукт Одеський окружний адміністративний суд, ).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.М.Токмілова