Справа № 813/5609/15
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2015 року №813/5609/15

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Чижук М.М.,

представника позивача Мацієвського В.М.,

представника відповідача Семків М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про визнання протиправними і скасування постанов від 26.08.2015 року №287-ЦА-УП-Е, №288-ЦА-УП-Е та розпорядження від 26.08.2015 року №126-ЦА-УП-Е,-

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (надалі по тексту - відповідач, Комісія) про скасування постанови №288-ЦА-УП-Е та розпорядження №126-ЦА-УП-Е уповноваженої особи Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 26.08.2015 року.

Ухвалами судді від 25.09.2015 року у даній адміністративній справі було відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 16.10.2015 року (головуючий суддя Гулик А.Г.) було об'єднано в одне провадження для спільного розгляду і вирішення позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про скасування постанови від 26.08.2015 року №287-ЦА-УП-Е у справі №813/5610/15 та позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про скасування постанови №288-ЦА-УП-Е та розпорядження №126-ЦА-УП-Е від 26.08.2015 року у справі №813/5609/15. Об'єднаній справі присвоєно №813/5609/15.

Згідно заяви від 30.10.2015 року, позивач уточнив позовні вимоги.

Таким чином, із врахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить суд:

-визнати протиправними і скасувати постанову уповноваженої особи Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку №288-ЦА-УП-Е від 26.08.2015 року, якою до ПАТ «Кредобанк» застосована санкція у вигляді штрафу в сумі 5 100,00 грн. та розпорядження уповноваженої особи Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку №126-ЦА-УП-Е від 26.08.2015 року про усунення порушень законодавства про цінні папери;

-визнати протиправною і скасувати постанову уповноваженої особи Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку №287-ЦА-УП-Е від 26.08.2015 року, якою до ПАТ «Кредобанк» застосована санкція у вигляді штрафу в сумі 6 800,00 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 26.08.2015 року уповноваженою особою відповідача було неправомірно винесено постанови №288-ЦА-УП-Е та №287-ЦА-УП-Е про накладення адміністративного стягнення за правопорушення на ринку цінних паперів у вигляді застосування штрафних санкцій та розпорядження №126-ЦА-УП-Е від 26.08.2015 року про усунення порушень законодавства про цінні папери. Позивач вважає, що зазначеного адміністративного правопорушення не вчиняв, оскільки діяв виключно на підставі закону.

На заперечення позовних вимог відповідачем було подано письмові заперечення проти позову, суть яких полягає у наступному.

11.10.2013 року та 24.10.2013 року позивачем було отримано запити акціонера ОСОБА_3 із вимогами надати йому копії протоколів засідань ревізійної комісії банку з 2008 року, протоколів засідання наглядової ради та колегіального виконавчого органу, накази і розпорядження голови колегіального виконавчого органу з 2008 року, однак ПАТ «Кредобанк» було відмовлено у наданні вищевказаних документів, у зв'язку із чим, останнім, на думку відповідача, порушено вимоги ч.2 ст.78 Закону України «Про акціонерні товариства», що стало підставою для застосування до позивача санкцій у вигляді штрафу у сумі 6 800,00 грн.

Окрім того, у зв'язку із розглядом скарги акціонера ПАТ «Кредобанк» Комісією на адресу позивача було надіслано запит від 08.02.2014 року №13/04/2413/НК із вимогою надати документи, зокрема, інформацію щодо нарахування дивідендів у розмірі 1 918 969 тис.грн., відомості про які подаються Товариством у складі квартальної фінансової звітності, починаючи з ІІ кварталу 2012 року. Однак, як вказує відповідач, позивачем було подано інформацію та документи на запит Комісії не в повному обсязі, чим допущено порушення законодавства про цінні папери. У зв'язку із наведеним, уповноваженою особою відповідача було винесено спірні постанову про накладення санкції №288-ЦА-УП-Е та розпорядження №126-ЦА-УП-Е про усунення порушень законодавства про цінні папери.

Враховуючи наведене, відповідач вважає оскаржувані постанови та рішення уповноваженої особи Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку такими, що прийняті правомірно, у відповідності до чинного законодавства та прямих завдань і обов'язків Комісії.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та уточненнях до неї, а також просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача позов не визнала, проти позову заперечила та просила суд у його задоволенні відмовити за безпідставністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ПАТ «Кредобанк» було отримано 11.10.2013 року звернення акціонера ОСОБА_3, зареєстроване за №с-211, про надання останньому протоколів засідань ревізійної комісії банку з 2008 року та 24.10.2013 року Товариством отримано звернення (зареєстроване за №с-230) про надання акціонеру позивача протоколів засідань наглядової ради та колегіального органу, наказів і розпорядження голови колегіального виконавчого органу з 2008 року.

У той же час, в.о.голови Правлінння ПАТ «Кредобанк» 21.10.2013 року за вих. №20/с-211/1 та 22.11.2013 року за вих. №20/с-230/1 на вищевказані звернення були надані відповіді про відмову в наданні копій протоколів витребовуваних акціонером, оскільки в протоколах засідань Ревізійної Комісії, Спостережної Ради та Правління банку є інформація, яка становить банківську інформацію. Також у відповіді наголошено, що оскільки накази і розпорядження голови Правління містять інформацію, що становить банківську таємницю або персональні дані, доступ до яких здійснюється виключно зі згоди суб'єктів цих персональних даних, а тому відсутні підстави для надання таких.

Таким чином, 26.08.2015 року постановою №287-ЦА-УП-Е уповноважена особа Комісії, за ненадання акціонеру ПАТ «Кредобанк» ОСОБА_3 на його письмові запити відповідних копій документів, застосувала до позивача санкцію у вигляді штрафу у розмірі 6 800,00 грн.

Як вбачається, постанова №287-ЦА-УП-Е від 26.08.2015 року обґрунтована тим, що ПАТ «Кредобанк» допущено порушення вимог ст.78 Закону України «Про акціонерні товариства» в частині ненадання на запити акціонера відповідних копій документів.

Перевіряючи правомірність винесення постанови №287-ЦА-УП-Е від 26.08.2015 року, суд виходив з наступного.

Правові засади здійснення державного регулювання ринку цінних паперів та державного контролю за випуском і обігом цінних паперів та їх похідних в Україні закріплено Законом України від 30.10.1996 року №448/96-ВР «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні» (надалі - Закон №448/96-ВР).

Згідно з ч.1 ст.5 вказаного Закону, державне регулювання ринку цінних паперів здійснює Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку.

Положення п.15 ч.2 ст.7 Закону №448/96-ВР передбачають, що Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку відповідно до покладених на неї завдань встановлює вимоги, порядок та стандарти щодо обов'язкового розкриття інформації емітентами та особами, які здійснюють професійну діяльність на ринку цінних паперів, забезпечує створення інформаційної бази даних про ринок цінних паперів відповідно до чинного законодавства.

Пунктом 8 ст.11 Закону №448/96-ВР передбачено, що Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку застосовує до юридичних осіб фінансові санкції за невиконання або несвоєчасне виконання рішень Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку або розпоряджень, постанов або рішень уповноважених осіб Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку щодо усунення порушень законодавства на ринку цінних паперів у розмірі від тисячі до п'яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п.5 «Правил розгляду справ про порушення вимог законодавства на ринку цінних паперів та застосування санкцій» затверджених рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку 16.10.2012 року №1470, уповноважені особи Комісії в межах своїх повноважень зобов'язані в кожному випадку виявлення правопорушення вжити всіх необхідних заходів для документального закріплення факту правопорушення, всебічно, повно та об'єктивно дослідити обставини справи, а також своєчасно застосувати передбачені законодавством санкції. Рішення у справі повинно бути законним та обґрунтованим. Рішення повинно ґрунтуватися лише на тих доказах, які були досліджені під час розгляду справи. Доказами в справі про правопорушення є будь-які фактичні дані, отримані в законному порядку, що свідчать про наявність чи відсутність правопорушення, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Матеріалами справи підтверджується, що ПАТ «Кредобанк» створений і діє як банк в організаційно-правовій формі - публічне акціонерне товариство.

Відповідно до ч.6 ст.334 Господарського кодексу України, банки у своїй діяльності керуються цим Кодексом, законом про банки і банківську діяльність, іншими законодавчими актами.

Статтею 1076 Цивільного кодексу України передбачено, що банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта.

Так, згідно ст.ст.60, 61 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківською таємницею, зокрема, є: 1)відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України, 2)операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди, 3)фінансово-економічний стан клієнтів, 4)системи охорони банку та клієнтів, 5)інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності, 6)відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація, 7)інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню, 8)коди, що використовуються банками для захисту інформації; банки зобов'язані забезпечити збереження банківської таємниці.

Як з'ясовано судом, Спостережна Рада та Правління ПАТ «Кредобанк» (п.7.13.26, 7.15.4 Статуту ПАТ «Кредобанк» у редакції, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, тобто на день звернення акціонера із запитом) відповідно до своєї компетенції приймають рішення щодо звітності банку, а саме - умов кредитування конкретних клієнтів банку, а Ревізійна комісія, яка, згідно Закону України «Про банки і банківську діяльність», контролює діяльність банку, на своїх засіданнях розглядає результати здійснення комісією перевірок фінансової діяльності банку (п.9.7, п.9.12 Статуту ПАТ «Кредобанк», п.21 Положення про Ревізійну комісію ПАТ «Кредобанк», затвердженого рішенням загальних зборів акціонерів від 30.04.2010 року №2010/01).

При цьому, ст.62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено порядок розкриття банківської таємниці, у тому числі наведено перелік осіб та державних органів, які вправі отримати інформацію, що становить банківську таємницю, обсяги і умови її отримання.

Суд зауважує, що нормами законодавства не передбачено право акціонера отримувати інформацію, що становить банківську таємницю.

Таким чином, позитивно оцінюючи твердження позивача, суд зазначає, що акціонери обмежені у доступі до усієї звітності банків, а мають лише повний доступ до звітності, яка в силу ст.69 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначена Національним банком України такою, що підлягає оприлюдненню.

Відповідно до ч.1 ст.78 Закону України «Про акціонерні товариства», акціонерне товариство забезпечує кожному акціонеру доступ до документів, визначених пунктами 1 - 3, 5 - 11, 13, 14, 16 і 17 частини першої статті 77 цього Закону.

Частиною 2 ст.78 Закону України «Про акціонерні товариства» визначено, що протягом 10 робочих днів з дня надходження письмової вимоги акціонера корпоративний секретар, а в разі його відсутності - виконавчий орган акціонерного товариства зобов'язаний надати цьому акціонеру завірені підписом уповноваженої особи товариства копії відповідних документів, визначених частиною першою цієї статті. За надання копій документів товариство може встановлювати плату, розмір якої не може перевищувати вартості витрат на виготовлення копій документів та витрат, пов'язаних з пересиланням документів поштою.

Тож, положеннями ст.ст.77, 78 Закону України «Про акціонерні товариства» передбачено право акціонерів на ознайомлення із річною звітністю акціонерного товариства, однак, із врахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про банки і банківську діяльність», акціонери комерційного банку вправі ознайомлюватися та можуть отримати річну звітність банку, проте не усю, а лише ту, яка згідно ч.ч.8, 9 ст.69 вказаного Закону, підлягає оприлюдненню, позаяк це пов'язано із віднесенням її в порядку ст.60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» до банківської таємниці.

Більш того, як пояснив у судовому засіданні представник позивача, одночасно спростовуючи доводи представника відповідача, накази і розпорядження голови Правління містять персональні дані працівників банку, проте суб'єктами персональних даних - працівниками банку, у відповідності до вимог ст.16 Закону України «Про захист персональних даних», дозволів на передачу їх персональних даних акціонерам ПАТ «Кредобанк» не надавалось, про що Товариством було також доведено до відома акціонера та відповідача.

Отже, наведене свідчить про відсутність законних підстав надання акціонеру банку копій документів органів управління та контрою банку.

При цьому, матеріалами справи підтверджується, що права акціонера банку на отримання інформації щодо діяльності органів управління та контрою банку не були порушені, адже на запит ОСОБА_3 позивачем 10.12.2013 року було надано акціонеру протоколи загальних зборів акціонерів за 2008-2013 роки, а 27.05.2014 року також надіслано і копію протоколу загальних зборів від 28.04.2014 року, в яких відображено розгляд питань про звіти Ревізійної комісії, Спостережної Ради та Правління банку за відповідні роки, у зв'язку із чим, запитувач мав змогу ознайомитись із діяльністю останніх.

Таким чином, оцінивши законність та обґрунтованість доводів сторін у справі, суд вважає, що відповідачем не доведено наявність із сторони ПАТ «Кредобанк» порушень вимог ст.78 Закону України «Про акціонерні товариства», а тому оскаржувану постанову Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку №287-ЦА-УП-Е про накладення санкцій за правопорушення на ринку цінних паперів від 26.08.2015 слід визнати протиправною та скасувати.

Окрім того, перевіряючи правомірність винесення оскаржуваної постанови №288-ЦА-УП-Е від 26.08.2015 року про накладення санкцій за правопорушення на ринку цінних паперів та розпорядження №126-ЦА-УП-Е від 26.08.2015 року про усунення порушень законодавства про цінні папери, суд встановив таке.

11.02.2014 року на адресу ПАТ надійшов запит відповідача №13/04/2413/нк від 08.02.2014 року про надання копій документів, відповідно до якого позивачу, окрім іншого, необхідно було надати інформацію щодо нарахування дивідендів у розмірі 1 918 969 тис.грн., відомості про які подаються Товариством у складі квартальної фінансової звітності, починаючи з ІІ кварталу 2012 року (з додаванням копій рішень уповноважених органів ПАТ про нарахування дивідендів та документів, що підтверджують їх повноваження приймати такі рішення).

При цьому, листом від 19.02.2014 року №20-1819/14 позивач на запит Комісії надіслав необхідні копії документів, а щодо нарахування дивідендів повідомив, що ПАТ «Кредобанк» протягом ІІ кварталу 2012 року і по день надіслання пояснень рішень про виплату дивідендів не приймав й дивіденди не виплачував. Окрім того, позивач у своїх поясненнях зазначив, що Товариство складає і оприлюднює свою фінансову звітність, у відповідності до вимог ст.69 Закону України «Про банки і банківську діяльність» й Інструкції про порядок складання та оприлюднення фінансової звітності банків України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 24.10.2011 року №373. Саме у фінансовій звітності за 2011, 2012 роки, яка затверджена загальними зборами акціонерів банку, вказано, що рішень про виплату дивідендів не приймалось і дивіденди не виплачувались.

Так, статтею 30 Закону України «Про акціонерні товариства» визначено порядок виплати дивідендів.

Дивіденд - це частина чистого прибутку акціонерного товариства, що виплачується акціонеру з розрахунку на одну належну йому акцію певного типу та/або класу. За акціями одного типу та класу нараховується однаковий розмір дивідендів (ч.1 ст.30 Закону).

Виплата дивідендів за простими акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку на підставі рішення загальних зборів акціонерного товариства у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття загальними зборами рішення про виплату дивідендів (ч.2 ст.30 Закону).

Таким чином, слід прийти до висновку, що для того, щоб акціонерне товариство нарахувало дивіденди та їх виплатило, загальні збори повинні прийняти рішення про розподіл чистого прибутку і виплату дивідендів.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про акціонерні товариства», до компетенції наглядової ради належить вирішення питань, передбачених цим Законом, статутом, а також переданих на вирішення наглядової ради загальними зборами.

До виключної компетенції наглядової ради належить, зокрема, визначення дати складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів, порядку та строків виплати дивідендів у межах граничного строку, визначеного частиною другою статті 30 цього Закону (п.14 ч.2 ст.52).

Тож, аналізуючи вищевказані положення законодавства та позитивно оцінюючи доводи позивача, суд, наголошує, що первинним документом для наступних дій акціонерного товариства по виплаті дивідендів є рішення загальних зборів про розподіл чистого прибутку за звітний рік, визначення розміру цього прибутку, який спрямовується на виплату дивідендів та розмір річних дивідендів. У подальшому, після рішення загальних зборів акціонерів Спостережна рада Товариства своїм рішенням визначає складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів та порядок й строки виплати дивідендів у межах граничного строку, визначеного законодавством. Таким чином, саме після таких рішень і відбувається нарахування дивідендів та їх виплата. Наведене, у свою чергу, свідчить, що без рішення загальних зборів про виплату дивідендів нараховувати дивіденди є неможливим, позаяк не встановлена сума, що спрямовується на їх виплату, не визначено розмір дивідендів та не визначено переліку акціонерів, які мають право на отримання дивідендів.

Водночас, як спростовується матеріалами справи, позивач повідомляв відповідача у своїх поясненнях про те, що загальними зборами рішення про виплату дивідендів не приймалося, а тому за відсутності такого був позбавлений можливості надати будь-яку інформацію про нарахування дивідендів за відповідні періоди.

З огляду на вказане, суд вважає, що оскаржувана постанова уповноваженої особи є протиправною, а тому підлягає скасуванню.

З приводу спірного розпорядження, то суд зазначає, що оскільки наведена вимога є похідною й залежить, зокрема, від вирішення питання щодо підставності винесення оскаржуваних постанов, а такі визнані у судовому порядку протиправними і такими, що підлягають скасуванню, тому вимога ПАТ «Кредобанк» про скасування розпорядження про усунення порушень законодавства про цінні папери, із врахуванням того, що самим позивачем, як встановлено судом у процесі розгляду даної справи, не було вчинено порушень законодавства на ринку цінних паперів, підлягає до задоволення.

Основною метою винесення розпорядження про усунення порушень є приведення діяльності суб'єкта господарювання у відповідність вимогам чинного законодавства, а не подальше притягнення Товариства до відповідальності та застосування штрафних (фінансових) санкцій щодо нього. Застосування штрафних санкцій повинно провадитись виключно на підставі приписів чинного законодавства України та за умов, що суб'єкт господарювання свідомо не виконує обов'язки, покладені на нього.

Крім того, щодо посилання позивача на порушення відповідачем норм ст.250 Господарського кодексу України, оскільки Комісією пропущено строк для притягнення позивача до відповідальності за порушення законодавства на ринку цінних паперів, то суд зазначає наступне.

Як уже згадувалось вище, Комісія діє в межах повноважень, наданих їй Законом України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні».

Згідно із ст.12 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», юридична особа може бути притягнута до відповідальності за вчинення правопорушення на ринку цінних паперів не пізніше трьох років з дні його вчинення незалежно від санкції.

Відповідно до ч.1 ст.250 Господарського кодексу України, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Водночас, суд роз'яснює, що у даному випадку фінансові санкції були застосовані до позивача не за порушення правил здійснення господарської діяльності, а за правопорушення на ринку цінних паперів, згідно Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», а тому посилання на ст.250 Господарського кодексу України в частині строків притягнення до відповідальності є безпідставним.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 21.08.2012 року у справі №К-28625/10.

Отже, суд зазначає, що всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень не надав до суду достатніх беззаперечних доказів на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, не довів наявність виявлених порушень чинного законодавства України про цінні папери та обґрунтованість прийнятих рішень.

Із урахуванням усіх встановлених дійсних обставин справи, базуючись на приписах чинного законодавства України, суд приходить до висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог ПАТ «Кредобанк».

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.7-14, 18, 19, 69-72, 86, 94, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною і скасувати постанову уповноваженої особи Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку №288-ЦА-УП-Е від 26.08.2015 року про накладення санкцій за правопорушення на ринку цінних паперів.

Визнати протиправною і скасувати постанову уповноваженої особи Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку №287-ЦА-УП-Е від 26.08.2015 року про накладення санкцій за правопорушення на ринку цінних паперів.

Визнати протиправним і скасувати розпорядження уповноваженої особи Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку №126-ЦА-УП-Е від 26.08.2015 року про усунення порушень законодавства про цінні папери.

Присудити на користь Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» () судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3 654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн. 00 коп., за рахунок бюджетних асигнувань Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений 16 листопада 2015 року.