Справа № 826/11330/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 листопада 2015 року № 826/11330/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Келеберда В. І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Головного управління МВС України в м.Києві
про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на роботі
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління МВС України в м. Києві (далі - ГУ МВС України в м. Києві, відповідач), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУ МВС України в м. Києві Терещука О.Д. № 306 від 13.05.2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників УБЗПТЛ», в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ на заступника начальника відділу боротьби зі злочинами у сфері суспільної моралі управління боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми, ГУМВС України в м. Києві підполковника міліції ОСОБА_1, наказ начальника ГУ МВС України в м. Києві Терещука О.Д. № 392 о/с від 14.05.2015 року «Щодо особового складу», про звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) згідно з пп. «є» (за порушення дисципліни) п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ підполковника міліції ОСОБА_1, заступника начальника відділу боротьби зі злочинами у сфері суспільної моралі управління боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми, поновити ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ на посаді заступника начальника відділу боротьби зі злочинами у сфері суспільної моралі управління боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми, ГУМВС України в м. Києві.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що оскаржувані накази № 306 від 13.05.2015 року та №392 о/с від 14.05.2015 року є необґрунтованими, такими, що прийняті з порушенням закону, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, чим порушено його права та законні інтереси передбачені Конституцією та законами України.

Також позивач зазначив, що відсторонення від посади згідно Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) є тимчасовим, вимушеним недопущенням особи до виконання своїх функціональних обов'язків, а тому в діях позивача відсутні підстави, що призвели до порушення вимог ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ і як наслідок оскаржувані накази не мали правового підґрунтя для їх прийняття.

Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач - Головне управління МВС України в м. Києві - проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити, та зазначив, що звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України відбулося із дотриманням вимог законодавства та відомчих нормативно-правових актів, у зв'язку із порушенням ним трудової дисципліни, а саме у зв'язку із невиходом ОСОБА_1 на службу з 07.04.2015 р. по 24.04.2015 р.

Представником позивача заявлено клопотання про допит свідків, а саме: заступника начальника управління - начальник відділу управління протидії торгівлі людьми УБЗПТЛ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_3, який на період з 07.04.2015 р. по 24.04.2015 р. займав посаду заступника начальника управління - начальника відділу боротьби зі злочинами у сфері суспільної моралі УБЗПТЛ ГУ МВС України в м. Києві, а також ОСОБА_4 - старшого оперуповноваженого служби УБЗПТЛ ГУ МВС України в м. Києві та ОСОБА_5, який займав посаду начальника сектору в період 07.04.2015 р. по 24.04.2015 р.

Також представником позивача заявлено клопотання про допит свідка - старшого оперуповноваженого сектору боротьби із злочинами пов'язаними із торгівлею людьми Печерського районного управління МВС в м. Києві ОСОБА_6, який до 04.06.2015 р. займав посаду заступника начальника відділу боротьби з торгівлею людьми.

Відповідно до ст. 65 Кодексу адміністративного судочинства України як свідок в адміністративній справі може бути викликана кожна особа, якій можуть бути відомі обставини, що належить з'ясувати у справі. Згідно ч. 4 ст. 65 Кодексу адміністративного судочинства України свідок викликається в судове засідання з ініціативи суду або осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, заявляючи клопотання про виклик свідка, повинна зазначити ім'я, місце проживання (перебування), роботи чи служби та обставини, щодо яких він може дати показання.

З огляду на вищевикладене, в судовому засіданні суд прийшов до висновку про доцільність та необхідність виклику і допиту свідків.

За згодою сторін відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні ухвалено про вирішення справи в письмовому провадженні та надано сторонам час на подачу додаткових доказів та пояснень.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

З 25.08.1998 р. ОСОБА_1 був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ та працював в Головному управлінні МВС України в м. Києві.

06.01.2015 р. слідчим відділом прокуратури міста Києва внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000003 за попередньою кваліфікацією кримінальних правоворушень передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2ст. 364, ч. 2 ст. 302 та ч. 2 ст. 303 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

27.03.2015 р. під час отримання частини неправомірної вигоди у сумі 950 доларів США від гр. К. працівниками УВБ в м. Києві, підпорядкованого ДВБ МВС України в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_1 та поміщено до ІТТ ГУ МВС України в м. Києві. 28.03.2015 р. позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.03.2015 р. відносно ОСОБА_1 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та поміщено у СІЗО в м. Києві та Київській області, у встановленому законом порядку позивачем було сплачено визначений в ухвалі суду розмір застави, а тому його 30.03.2015 р. було звільнено з-під варти.

З метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку за фактом повідомлення про підозру заступникові начальника відділу боротьби зі злочинами у сфері суспільної моралі управління боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Головного управління МВС в м. Києві підполковнику міліції ОСОБА_1, відповідно до ч. 1 ст. 14 Дисциплінарного статуту, пункту 2.2.3 Інструкції у Головному управлінні наказом № 331 від 03.04.2015 р. було призначено службове розслідування та цим же наказом було відсторонено позивача від виконання службових обов'язків.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10.04.2015 р. позивача було відсторонено від займаної посади строком на 60 днів, тобто до 08.06.2015 р.

Під час проведення службового розслідування до управління кадрового забезпечення ГУ МВС України в м. Києві надійшов рапорт тимчасово виконуючого обов'язки начальника УБЗПТЛ ГУ МВС України в м. Києві підполковника міліції ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_1 з 07.04.2015 р. по 24.04.2015 р. не виходив на службу.

Відповідно до пояснень позивача від 27.04.2015 р. - в період з 31.03.2015 р. він з'являвся о 09:00 на робочому місці, однак у зв'язку із проведенням прокуратурою міста Києва досудового розслідування у кримінальному провадженні № 00000003 він за викликами слідчого виїжджав до прокуратури міста Києва та на зустрічі з адвокатом.

Відповідно до рапортів від 09.04.2015 р. старшого інспектора з особливих доручень відділу інспекції з особового складу УКЗ ГУ МВС в м. Києві підполковника міліції Н.Ф. Сіренко, встановлено, що у телефонній розмові ОСОБА_1 пояснив, що перебував на лікарняному, однак вказати медичний заклад відмовився.

З довідок, наданих госпіталем (з поліклінікою) ГУ МВС України в м. Києві та Київського некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Голосіївського району м. Києва», ОСОБА_1 у визначений період за медичною допомогою не звертався, на амбулаторному та стаціонарному лікуванні не перебував.

Службове розслідування було завершено висновком від 30.04.2015 р., яким за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в невиході на службу без поважних причин і як наслідок призвело до порушення вимог ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, на заступника начальника відділу боротьби зі злочинами у сфері суспільної моралі управління боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми, ГУ МВС України в м. Києві підполковника міліції ОСОБА_1, накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

Наказом № 306 від 13.05.2015 р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників УБЗПТЛ визначено накласти дисциплінарне стягнення на позивача у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни.

14.05.2015 р. наказом Головного управління МВС України в м. Києві № 392 о/с дисциплінарне стягнення відносно позивача виконано, останнього звільнено з органів внутрішніх справ за підпунктом «є» пункту 64 (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень, порядок проходження служби в органах внутрішніх справ визначаються Законом України "Про міліцію" (далі - Закон № 565-XII), Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ" (далі - ЗУ «Про Дисциплінарний статут овс»), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114 (далі - Положення № 144) та Правилами поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.02.2012 року № 155 (далі - Правила поведінки).

Згідно з Дисциплінарним статутом Збройних Сил України Закон, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV:

військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України (ст. 1);

Стаття 3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлює, що військова дисципліна досягається шляхом: особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов'язків, вимог військових статутів.

Разом з тим, військова дисципліна зобов'язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету (ст. 4).

Згідно статті 18 Закону №565-XII порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

На реалізацію наведеної бланкетної норми постановою Кабінету Міністрів від 29.07.1991 №114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі по тексту - Положення №114).

Згідно пункту 23 Положення №114 особи рядового і начальницького складу несуть, зокрема, дисциплінарну відповідальність згідно з законодавством.

Зокрема, серед іншого Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України затверджений Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV (далі - Дисциплінарни статут №3460-IV), встановлює, що сутність службової дисципліни - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. (ст. 1 Дисциплінарного статуту №3460-IV).

Згідно ст. 12 Дисциплінарного статуту, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення визначений ст. 14 Дисциплінарного статуту №3460-IV, яка наголошує, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань, затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 № 230 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 за N 541/23073 (далі по тексту - Інструкція №230).

За приписами п. 2.2. Інструкції № 230 службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі:

2.2.1. Невиконання або неналежного виконання особою рядового або начальницького складу під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на органи внутрішніх справ завдань з охорони громадського порядку, боротьби зі злочинністю.

2.2.2. Реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєне особою рядового або начальницького складу кримінальне правопорушення.

2.2.3. Повідомлення особі рядового або начальницького складу про підозру в учиненні нею кримінального правопорушення.

Пунктом 6.3. Інструкції закріплені права особи рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, стосовно якої проводиться службове розслідування, зокрема, отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України; оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України.

Службовою особою органу (підрозділу) внутрішніх справ, якій доручено проведення службового розслідування має бути забезпечене повне, всебічне і об'єктивне дослідження обставин подій, які стали підставою для його призначення, задля чого ця особа наділена повноваженнями, передбаченими підпунктом 6.2.1 Інструкції № 230.

Глава VII Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України визначає підстави та порядок відсторонення від виконання службових обов'язків та виплата грошового забезпечення, а саме, що особи рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи РНС), щодо якої проводиться службове розслідування, може бути відсторонена від виконання службових обов'язків за займаною посадою зі збереженням посадового окладу, окладу за спеціальне звання, надбавок за вислугу років та безперервну службу, інших надбавок і виплат, в п. 7.2. визначено, що рішення про відсторонення особи РНС від посади можуть приймати начальники, яким надано право прийняття на службу або призначення цієї особи на посаду, шляхом видання письмового наказу, а також в п. 7.4 передбачено, що особа РНС може бути відсторонена від посади в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідно до п. 91-1. Дисциплінарного статуту Збройних сил України військовослужбовець, якому повідомлено про підозру у вчиненні ним злочину у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов'язаної з наданням публічних послуг, та/або пов'язаного із зловживанням своїм службовим становищем, підлягає відстороненню від виконання повноважень у порядку, визначеному законом.

Військовослужбовець, стосовно якого складено протокол про адміністративне корупційне правопорушення, може бути відсторонений від виконання службових повноважень за рішенням командира до закінчення розгляду справи судом. У відповідності до ст. 17 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ особа рядового або начальницького складу, якій повідомлено про підозру у вчиненні нею злочину у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов'язаної з наданням публічних послуг, та/або пов'язаного із зловживанням своїм службовим становищем, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному законом.

Наказом № 331 від 03.04.2015 р. «Про призначення і проведення службового розслідування» у відповідності до Інструкції № 230 та відповідно до вимог ст. 17 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ на час проведення службового розслідування заступника начальника відділу боротьби зі злочинами у сфері суспільної моралі управління боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми, ГУМВС України в м. Києві відсторонено від виконання службових обов'язків.

Під час проведення службового розслідування до управління кадрового забезпечення ГУ МВС України в м. Києві надійшов рапорт тимчасово виконуючого обов'язки начальника УБЗПТЛ ГУ МВС України в м. Києві підполковника міліції ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_1 з 07.04.2015 р. по 24.04.2015 р. не виходив на службу.

Відповідно до пояснень позивача від 27.04.2015 р. - в період з 31.03.2015 р. він з'являвся о 09:00 на робочому місці, однак у зв'язку із проведенням прокуратурою міста Києва досудового розслідування у кримінальному провадженні № 00000003 він за викликами слідчого виїзжав до прокуратури міста Києва та на зустрічі з адвокатом.

Зазначеним службовим розслідуванням встановлено, що позивачем допущено порушення службової дисципліни, що виразилося у невиході на службу без поважних причин, що призвело до порушення вимог ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, на заступника начальника відділу боротьби зі злочинами у сфері суспільної моралі управління боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми, ГУ МВС України в м. Києві підполковника міліції ОСОБА_1, накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

Наказом № 306 від 13.05.2015 р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників УБЗПТЛ визначено накласти дисциплінарне стягнення на позивача у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни. 14.05.2015 р. наказом Головного управління МВС України в м. Києві № 392 о/с дисциплінарне стягнення відносно позивача виконано, останнього звільнено з органів внутрішніх справ за підпунктом «є» пункту 64 (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Згідно матеріалів справи, вирішуючи питання про звільнення позивача з посади, відповідачем здійснено службове розслідування, яким встановлено факт порушення позивачем службової дисципліни, що виразилося в невиході на службу, при цьому, суд враховує, що позивач не заперечує факту невиходу на роботі та не стверджує на постійному перебуванні на робочому місці з 09:00 до 18:00, тобто протягом повного робочого дня, як це визначено Правилами внутрішнього розпорядку працівників апарату Головного управління, райлінорганів та підрозділів органів внутрішніх справ № 178 від 11.04.2015 р.

Відповідно до пояснень позивача від 27.04.2015 р. в період з 31.03.2015 р. він з'являвся о 09:00 на робочому місці, однак у зв'язку із проведенням прокуратурою міста Києва досудового розслідування у кримінальному провадженні № 00000003 він за викликами слідчого виїжджав до прокуратури міста Києва та на зустрічі з адвокатом.

Зокрема, серед іншого у відомості виходу на службу у квітні 2015 року працівників УБЗПТЛ та СБЗПТЛ Головного управління, копія якої наявна в матеріалах справи, встановлено факт не прибуття на службу ОСОБА_1 в період з 07.04.2015 р. по 24.04.2015 р.

Відповідачем разом із письмовими запереченнями проти позову додані матеріали службового розслідування, серед яких міститься виписка із амбулаторної карти ОСОБА_1 (1981 р.н.), яку надало Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Голосіївського району м. Києва. У виписці зазначено, що позивач знаходився на амбулаторному лікуванні з 26.06.2015 р. по 02.07.2015 р.

Оскільки виписка із амбулаторної карти видана за період, який слідував після звільнення позивача та після проведення службового розслідування, то суд не може прийняти даний доказ як підтвердження факту відсутності на робочому місці в період з 07.04.2015 р. до 24.04.2015 р.

В судовому засіданні 13.08.2015 р. в якості свідка був допитаний заступник начальника управління - начальник відділу управління протидії торгівлі людьми УБЗПТЛ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_3, який на період з 07.04.2015 р. по 24.04.2015 р. займав посаду заступника начальника управління - начальника відділу боротьби зі злочинами у сфері суспільної моралі УБЗПТЛ ГУ МВС України в м. Києві, який повідомив, що з 31.03.2015 р. по 03.04.2015 р. ОСОБА_1 знаходився на робочому місці. Подальшу відсутність на робочому місці позивач пояснив ОСОБА_3 тим, що його викликав слідчий до прокуратури м. Києва для допиту, у той час коли слідчі дії не проводилися свідок повідомив, що ОСОБА_1 періодично з'являвся на службі, але перебував на робочому місці не у визначений Правилами внутрішнього розпорядку працівників апарату Головного управління, райлінорганів та підрозділів органів внутрішніх справ № 178 від 11.04.2015 р. період, тобто не повний робочий день з 09:00 до 18:00. Також повідомив, що на оперативних нарадах о 09:00 на яких встановлювалась та відмічалася в журналі відсутність/присутність працівників на робочому місці, позивач не з'являвся.

Також були допитані в судовому засіданні 12.10.2015 р. ОСОБА_4 - старший оперуповноважений служби УБЗПТЛ ГУ МВС України в м. Києві та ОСОБА_5, який займав посаду начальника сектору в період 07.04.2015 р. по 24.04.2015 р. Вказані особи повідомили, що за вказаний період з 07.04.2015 р. по 24.04.2015 р. бачили ОСОБА_1 на робочому місці в управлінні (за адресою вул. Правди, б. 33, м. Київ), оскільки саме за вказаною адресою відбувалися наради працівників. Свідки також повідомили, що після нарад вони їхали у визначені конкретно для кожного працівника районні управління МВС, а тому про перебування позивача на робочому місці з 09:00 до 18:00 не можуть свідчити.

Також, в судовому засіданні 27.10.2015 р. був допитаний старший оперуповноважений сектору боротьби із злочинами пов'язаними із торгівлею людьми Печерського районного управління МВС в м. Києві ОСОБА_6, який до 04.06.2015 р. займав посаду заступника начальника відділу боротьби з торгівлею людьми УБЗПТЛ ГУ МВС України в м. Києві. Свідок під час надання пояснень повідомив, що 07.04.2015 р. до його відома було доведено наказ Головного управління МВС в м. Києві, у зв'язку з яким, ОСОБА_6 почав виконувати функціональні обов'язки начальника, тобто здійснювати контроль за службовою діяльністю підлеглих. Відповідно до відомості виходу на службу працівників управління підполковник ОСОБА_1 з 07.04.2015 р. по 24.04.2015 р. не виходив на службу. 25.04.2015 р. останній прибув на робоче місце і будь-яких документів, підтверджуючих про причини невиходу на роботу, не надав. Під час усної розмови позивача з ОСОБА_6 пояснив, що хворів та за викликом слідчого виїжджав до прокуратури міста Києва.

У рапорті старшого інспектора з особливих доручень відділу інспекції з особового складу УКЗ ГУ МВС в м. Києві підполковника міліції Н.Ф. Сіренко, зі слів т.в.о. начальника управління ОСОБА_6 повідомлено, що у телефонній розмові ОСОБА_1 пояснив, що перебував на лікарняному, однак вказати медичний заклад відмовився.

Листами від 20.04.2015 р. № 14/І-1080 та від 22.04.2015 р. № 14/І-1080 позивачу було доведено до відома, що у зв'язку з проведенням ДКЗ МВС України та Головним управлінням службового розслідування за фактом відкриття прокуратурою м. Києва кримінального правопорушення відносно посадових осіб УБЗПТЛ та невиходу ОСОБА_1 на службу, йому необхідно прибути до відділу інспекції з особового складу УКЗ Головного управління для надання пояснень, а також необхідно повідомити відділ будь-якими засобами зв'язку про причини відсутності на службі з наданням підтверджуючих документів.

Але позивачем на виконання вимог листів Головного управління МВС у м. Києві не було надано документів чи підтверджень, які б пояснювали причини відсутності на робочому місці в період з 07.04.2015 р. по 24.04.2015 р.

Оскільки позивачем, в усному порядку під час телефонної розмови, повідомлено про тимчасову непрацездатність, Управлінням кадрового забезпечення Головного управління МВС України в м. Києві направлено запити від 22.04.2015 р. № 14/І-1080 та від 22.04.2015 р. про надання інформації до госпіталю (з поліклінікою) ГУ МВС України в м. Києві та Київського некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Голосіївського району м. Києва» про надання інформації стосовно можливого перебування ОСОБА_1 на лікуванні (амбулаторія та стаціонар) у період з 25.03.2015 р. та з 01.03.2015 р. по теперішній час відповідно.

Згідно довідок, наданих лікувальними закладами, до яких направлялися запити, ОСОБА_1 у визначений період за медичною допомогою не звертався, на амбулаторному та стаціонарному лікуванні не перебував.

Тобто, судом встановлено, що позивач періодично не з'являвся на службі, доказів які б підтверджували поважність причин не прибуття на робоче місця, згідно правил трудового розпорядку суду не надано, показами свідків не спростовано факт відсутності позивача на роботі, оскільки всі свідки під час пояснень надали взаємозаперечливі покази.

Ст. 142 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) визначає правила внутрішнього трудового розпорядку. У відповідності до положень ч. 1 ст. 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил.

ст. 7 Закону Укрїани «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» встановлює обов'язки обов'язки осіб рядового і начальницького складу щодо дотримання службової дисципліни, а саме, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету.

Пунктом 21 Постанови від 29 липня 1991 р. № 114 Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ встановлено, що для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках вони несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в понадурочний, нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до законодавства.

У відповідності до підп. 2 п. 21 Положення № 144 внутрішній розпорядок в органах внутрішніх справ, а також у навчальних закладах (навчальних підрозділах), що здійснюють підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації начальницького складу Міністерства внутрішніх справ, встановлюється з урахуванням особливостей діяльності різних служб і підрозділів, особи рядового і начальницького складу зобов'язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників.

З тексту присяги працівника внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 року № 382, вбачається, що кожний працівник органів внутрішніх справ України, який склав таку присягу, вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України, поклявся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю; присягнув з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ, поклявся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

Отже, недодержання працівником органів внутрішніх справ України наведених вище норм є безумовною підставою вважати цю особу такою, яка порушила трудову дисципліну.

Аналізуючи матеріали справи суд дійшов висновку, що позивач як посадова особа, а саме заступник начальника відділу боротьби зі злочинами у сфері суспільної моралі управління боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми ГУМВС України в м. Києві повинна належно виконанувати службові обов'язки, в тому числі правила внутрішнього трудового розпорядку.

Натомість, позивач, займаючи відповідальну посаду, не повідомив своє керівництво про причини відсутності, та не надав докази, які б підтверджували законність і поважність причин такої відсутності на службі, а тому, на думку суду, позивача правомірно звільнено з органів внутрішніх справ.

З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги про визнання протиправними та скасування наказу начальника ГУ МВС України в м. Києві Терещука О.Д. № 306 від 13.05.2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників УБЗПТЛ», в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ на заступника начальника відділу боротьби зі злочинами у сфері суспільної моралі управління боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми, ГУМВС України в м. Києві підполковника міліції ОСОБА_1, наказу начальника ГУ МВС України в м. Києві Терещука О.Д. № 392 о/с від 14.05.2015 року «Щодо особового складу», про звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) згідно з пп. «є» (за порушення дисципліни) п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ підполковника міліції ОСОБА_1, заступника начальника відділу боротьби зі злочинами у сфері суспільної моралі управління боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми, не підлягають задоволенню у зв'язку із встановленням факту та допущенням порушення службової дисципліни, що виразилося у невиході ОСОБА_1 на службу без поважних причин.

Позовна вимога про поновлення ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ на посаді заступника начальника відділу боротьби зі злочинами у сфері суспільної моралі управління боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми, ГУМВС України в м. Києві не підлягає задоволенню у зв'язку із наступним.

Згідно ч. 1 ст.235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За приписами ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, в свою чергу за приписами ч. 7 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Зокрема, серед іншого п. 24 Положення № 144 вказує, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Оскільки наказ № 306 від 13.05.2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників УБЗПТЛ» та наказ О.Д. № 392 о/с від 14.05.2015 року «Щодо особового складу» прийнятий правомірно та в межах наданих відповідачу повноважень, а також враховуючи вищевикладене, у зв'язку із обґрунтованістю та законністю дій відповідача стосовно звільнення позивача, суд дійшов висновку про відсутність необхідності поновлення позивача на посаді заступника начальника відділу боротьби зі злочинами у сфері суспільної моралі управління боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми ГУМВС України в м. Києві

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи, надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

За приписами частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У свою чергу, відповідачами виконаний обов'язок щодо доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В. І. Келеберда