Справа № 200/7683/15-а(2а/200/177/15)
Суддя: Проценко О.А.
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

28 жовтня 2015 рокусправа № 200/7683/15-а провадження № 2а/200/177/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Проценко О.А.

суддів: Дурасової Ю.В. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового засідання:Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська

на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.06.2015р. у справі №200/7683/15-а(2а/200/177/15)

за позовом ОСОБА_2

до Управління Пенсійного фонду України у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська

про визнання протиправною відмову в розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці,

встановив:

Заявлено позов про визнання протиправними дій Управління Пенсійного фонду України у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська щодо відмови в проведенні позивачу розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків від заробітної плати судді у розмірі 22776.60 грн., починаючи з 31.12.2014 року та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 із розрахунку 90 відсотків від заробітної плати в розмірі 22776,60 гривень на підставі довідки Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.12.2014 року за №7-423-С про заробітну плату, починаючи з 31.12.2014 року.

Постановою суду першої інстанції позовні вимоги задоволено. При цьому суд керувався нормами Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з урахуванням Рішення Конституційного суду України від 03.06.2013р. №3рп/13.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову. На обґрунтування апеляційних вимог відповідач посилається на невірне застосування судом норм матеріального права. Вважає безпідставним посилання суду на ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Відповідач стверджує, що на день призначення позивачу щомісячного довічно грошового утримання, а саме: на 31.12.2014 року була чинна норма Закону України від 27.03.2014року за № 1166-VII „Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні якою у Законі України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 p., №№ 41-45, ст.529 із наступними змінами): 1) статтю 136 виключити; 2) у частині третій статті 138 цифри "80" замінити цифрами "70".

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 обрана на посаду судді 20.06.1982 року, тобто у період дії Закону України «Про статус суддів» в редакції, чинній до 2010 року, який передбачав при виході у відставку право судді на отримання довічного грошового утримання виходячи із застосуванням відсотка розрахунку 80% від грошового утримання судді з нарахуванням за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років два відсотки заробітку, а також продовжувала працювати під час дії Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453 в якому ч. 3 ст. 138 було також передбачено при виході у відставку право судді на отримання довічного грошового утримання виходячи із застосуванням відсотка розрахунку 80% від грошового утримання судді з нарахуванням за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років два відсотки заробітку.

Постановою Верховної Ради України від 25.12.2014року № 59-VIII ОСОБА_2 звільнена з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області у відставку. Відповідно до вищезазначеної постанови Верховної Ради України, наказом голови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.12.2014 року №228-К позивача відраховано зі штату суду 30.12.2014 року у відповідності до вимог п.9 ч.5 ст.126, ст.131 Конституції України, ст.109 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Сторони не сперечаються, що на час звільнення позивача у відставку вона мала 32 роки 6 місяців та 12 днів суддівського стажу.

З матеріалів справи також вбачається, що розпорядженням Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м.Дніпропетровська №182829 від 26.02.2015 року ОСОБА_2 з 31.12.2014 року призначено довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 12789грн. із застосуванням відсотка розрахунку утримання 70% відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону № 1166-VІ і від 27.03.2014року від заробітку в розмірі 18270 грн., який встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 року», що набрав чинності 03.08.2014 року.

04.03.2015 року позивач на підставі ч.3 ст. 138 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453 звернувся до відповідача з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від заробітної плати розміром 22776,60грн., яка вказана в довідці апеляційного суду №7-423-С від 30.12.2014 року. При цьому позивач також посилалася на Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013р. №3рп/13.

На зазначене звернення відповідач листом від 16 квітня 2015 року відмовив позивачу у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від заробітної плати розміром 22776,60 грн. у зв'язку з відсутністю правових підстав.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності таких дій відповідача.

З урахуванням аналізу матеріалів справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Матеріали справи підтверджують, що позивач була обрана на посаду судді 20.06.1982 року. На час прийняття Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453 позивач продовжувала працювати на посаді судді. Частина 3 ст.138 вказаного Закону передбачала, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

В подальшому вказані норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» притерпіли зміни в частині розміру щомісячного довічного грошового утримання судді.

Аналізуючи норми матеріального права та фактичні обставини спору, судом враховано, що на час виходу у відставку позивач мала 32 років 6 місяців та 12 днів суддівського стажу, отже, мала законні сподівання на отримання щомісячного довічного грошового утримання у вищезазначеному розмірі.

При формуванні висновку у даній справі суд першої інстанції дотримувався принципів адміністративного судочинства, керувався нормами Конституції України, Рішеннями Конституційного Суду України, а також застосував практику Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права.

Так, судом враховано, що зміни розміру довічного грошового утримання судді Законом України від 08.07.2011 року № 3668-УІ у зв'язку з зниженням досягнутого рівня гарантій незалежності суддів Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013р. №3рп/13 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

У вказаному Рішенні Конституційного Суду зазначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (ч.6 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), а тому ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції Закону України від 08.07.2011року №3668-УІ суперечить ст. 126 Конституції України як така, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Виходячи з вищевикладеного, встановивши, що відповідач при нарахуванні позивачу довічного грошового утримання порушив основоположний принцип верховенства права, суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростували висновки суду, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи вищезазначене, апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.06.2015р. у справі №200/7683/15-а(2а/200/177/15) залишити без задоволення.

Постанову Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 08.06.2015р. у справі №200/7683/15-а(2а/200/177/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у відповідності до ст.254 КАС України та може бути оскарженою згідно зі ст.212 КАС України.

Головуючий: О.А. Проценко

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.П. Туркіна