Справа № 826/15883/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., за участю секретаря судового засідання Непомнящої А.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Державної фінансової інспекції у місті Києві

до

третя особа

Державного підприємства «Госпрозрахунковий науково-технічний центр газотермічних покрить «Дельта»

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Асіа»

про

зобов’язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Державна фінансова інспекція у місті Києві (далі по тексту – позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державного підприємства «Госпрозрахунковий науково-технічний центр газотермічних покрить «Дельта» (далі по тексту - відповідач), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Асіа», в якому просить:

- прийняти рішення щодо стягнення Державним підприємством «Госпрозрахунковий науково-технічний центр газотермічних покрить «Дельта» з ТОВ «Фірма «Асіа» зайво перерахованих грошових коштів в сумі 9,74 тис. грн. на рахунок Підприємства;

- прийняти рішення щодо проведення Державним підприємством «Госпрозрахунковий науково-технічний центр газотермічних покрить «Дельта» незалежної оцінки лишків матеріальних цінностей, виявлених в ході ревізії.

У судовому засіданні 21 вересня 2015 року представник позивача підтримав адміністративний позов, просив суд задовольнити його. Представник відповідача та третьої особи у судове засідання не з’явились, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Керуючись приписами частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що Державною фінансовою інспекцією у місті Києві відповідно до ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року, постанови слідчого СУ ГУМВС України в м. Києві від 05 грудня 2014 року, проведено позапланову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Госпрозрахунковий науково-технічний центр газотермічних покрить «Дельта» за період з 01 грудня 2012 року по 01 грудня 2014 року, по завершенню якої складено акт перевірки від 15 січня 2015 року № 09-30/5.

Відповідачу було пред’явлено вимогу від 28 січня 2015 року № 26-09-14-14/662 щодо усунення порушень законодавства, в якій об’єкту контролю запропоновано:

- відобразити в обліку дебіторську заборгованість за зайве перерахування грошових коштів в сумі 9,74 тис. грн. з подальшим їх відшкодуванням у відповідності до вимог чинного законодавства;

- провести незалежну оцінку відповідно до національних стандартів оцінки передбачену Порядком визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 № 116 та Методикою оцінки майна затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2003 року № 1891.

З огляду на те, що на час звернення позивача до суду із даним позовом, за його твердженням залишились не відшкодованими в повному обсязі збитки, що зазначені у листі-вимозі, Держфінінспекція в м. Києві звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, суд зазначає наступне.

В статті 6 Конституції України закріплено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 12 статті 92 Основного закону України встановлено, що виключно законами України визначаються організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.

При цьому, Конституція України не передбачає право центральних органів виконавчої влади застосовувати аналогію права або закону при вирішенні будь-яких питань, що належать до їх компетенції, а вимагає діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначаються Законом України від 26 січня 1993 року №2939-XII «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі по тексту – Закон № 2939-XII).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2939-XII здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Наказом Міністерства фінансів України 3 жовтня 2011 року №1236 затверджено Положення про державні фінансові інспекції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (надалі – Положення, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Положенням визначено, що Держфінінспекція є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об’єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах (пункт 7 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція має право в установленому порядку, зокрема: пред’являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов’язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 15); у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (підпункт 18); при виявленні збитків, завданих державі чи об’єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (підпункт 21).

Положенням установлено, що Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб і, у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми узгоджуються з положеннями статті 10 Закону№2939-ХІІ, якою визначено права органу державного фінансового контролю. Зокрема, пунктом 7 передбачено право пред’являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов’язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно з пунктом 10 статті 10 Закону №2939-ХІІ органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а відповідно до пункту 13 цієї норми при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2939-XII законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов’язковими для виконання службовими особами об’єктів, що контролюються.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред’являти обов’язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об’єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов’язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об’єкту контролю, то вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Наведені норми законодавства у своїй сукупності дали підстави Верховному Суду України для висновку про наявність в органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов’язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряється судом, який розглядає такий позов, а не шляхом звернення із позовом до підконтрольної установи про зобов’язання вчинити певні дії – виконання вимоги. Зобов’язання виконати вимоги Дерфінінспекції в судовому порядку не є правильним способом захисту порушених прав держави.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 28 жовтня та 25 листопада 2014 року (справи №№ 21-462а14, № 21-442а14 відповідно).

Згідно абз.2 частини першої статті 2442 висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З огляду на наведене суд приходить до висновку, враховуючи всі наведені обставини в їх сукупності та виходячи з положень законодавства, якими регулюються спірні правовідносини і визначаються повноваження позивача, суд не вбачає правових підстав для задоволення даного позову.

Оскільки спір вирішено на користь суб’єкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат позивача – суб’єкта владних повноважень, пов’язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст.69-71, 94, ч.6 ст.128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову Державної фінансової інспекції в місті Києві відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена за правилами, встановленими ч.8 ст.182-3, ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник