Справа № 826/16861/15
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 листопада 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Бистрик Г.М., Межевича М.В.

за участю секретаря Кучкарової Я.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року у справі за позовом всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» до Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі про визнання протиправними дій та стягнення матеріальних витрат,-

В С Т А Н О В И Л А

Позивач, всеукраїнська громадська організація «Комітет конституційно-правового контролю України», звернулася до суду з адміністративним позовом до Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі про визнання дій протиправними та стягнення матеріальної шкоди.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі в задоволенні запиту на інформацію всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» №97/1-15 від 02.02.2015 року. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою в частині відмови в задоволенні позову представник всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду в частині відмови в задоволенні позову, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення. Так, апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що у зв'язку з відмовою відповідача у наданні публічної інформації, позивач порушив умови договору та сплатив, у зв'язку цим, штрафні санкції у розмірі 6530 грн. та витратив кошти на правову допомогу при зверненні до суду з вказаним позовом у розмірі 3750 грн. При цьому, суду першої інстанції позивачем надавались документи на підтвердження вказаних обставин.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити з підстав, викладених в ній.

Представники відповідача проти апеляційної скарги заперечили та просили суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до положень ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. При цьому, в даному випадку постанова суду оскаржується лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення матеріальних витрат та витрат на правову допомогу, таким чином, рішення суду підлягає перегляду лише в цій частині.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню в частині з ухваленням нового рішення в цій частині з таких підстав.

Згідно зі п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 02.02.2015 року всеукраїнська громадська організація «Комітет конституційно-правового контролю України» звернулась до Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі із запитом на інформацію №97/1-15 щодо надання публічної інформації про ВНЗ, яка є предметом суспільного інтересу, а саме - належним чином засвідчених копій: статуту ВНЗ; свідоцтва про реєстрацію ВНЗ; ліцензії на провадження ВНЗ освітньої діяльності за відповідними спеціальностями та додатки до них; сертифіката про акредитацію освітньої програми ВНЗ; витяга ВНЗ із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; переліку структурних підрозділів та робочих органів ВНЗ з вказанням їх адрес, телефонів, прізвищ керівників; правил прийому до ВНЗ у 2015 році; Положення про приймальну комісію ВНЗ у 2015 році; наказу про затвердження складу приймальної комісії ВНЗ у 2015 році; переліку та вартості платних освітніх та інших послуг, які надаються ВНЗ та його структурними підрозділами; плани роботи ВНЗ у сферах наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності.

За результатами розгляду зазначеного запиту Український державний університет фінансів та міжнародної торгівлі надав позивачу відповідь листом №26/01-196 від 12.02.2015 р., яким повідомив, що надати запитувану інформацію шляхом надання копій документів, вказаних у запиті, університет не має фінансової можливості, так як УДУФМТ є бюджетною установою та фінансується Міністерством освіти і науки України виключно на захищені статті видатків.

Суд першої інстанції визнав протиправною відмову відповідача в наданні публічної інформації, однак, рішення суду в цій частині не оскаржується.

Разом з тим, позивач зазначає, що ним 09.02.2015 року укладено договір про надання юридичних послуг з фахівцем в галузі права ОСОБА_2 (Виконавець) (далі по тексту - Договір від 09.02.2015 року), відповідно до умов якого Виконавець мав надати позивачу юридичні послуги, а саме, юридичну експертизу пакету документів, зокрема: статуту ВНЗ; свідоцтва про реєстрацію ВНЗ; ліцензії на провадження ВНЗ освітньої діяльності за відповідними спеціальностями та додатки до них; сертифіката про акредитацію освітньої програми ВНЗ; витяга ВНЗ із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; переліку структурних підрозділів та робочих органів ВНЗ з вказанням їх адрес, телефонів, прізвищ керівників; правил прийому до ВНЗ у 2015 році; Положення про приймальну комісію ВНЗ у 2015 році; наказу про затвердження складу приймальної комісії ВНЗ у 2015 році; переліку та вартості платних освітніх та інших послуг, які надаються ВНЗ та його структурними підрозділами; плани роботи ВНЗ у сферах наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності (а.с.86-87).

Вказаний пакет документів позивач мав передати Виконавцю до 20 лютого 2015 року. У зв'язку з тим, що позивач зазначений вище пакет документів в термін встановлений договором Виконавцю не передав, то він сплатив фінансові санкції за невиконання умов договору у розмірі 6530,00 грн.

Перерахунок коштів підтверджено випискою з рахунку по операції (а.с.91).

При цьому позивач вважає, що існує причинно-наслідковий зв'язок між відмовою відповідача в наданні публічної інформації та спитою штрафних санкцій за умовами договору, в зв'язку з чим і просить стягнути з відповідача кошти у розмірі 6530,00 грн.

Також, між позивачем та фахівцем в галузі права ОСОБА_3 (Виконавець) укладено договір від 22.06.2015 року про надання юридичних послуг від 22.06.2015 року (далі по тексту - Договір від 22.06.2015 року), відповідно до умов якого, Виконавець зобов'язаний надати позивачу юридичні послуги щодо підготовки та подачі позовної заяви про визнання дій Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі протиправними та стягнення матеріальної шкоди до суду, та здійснення інших дій процесуальних дій від імені Замовника., а останній відповідно оплатити ці послуги. (а.с.88-89)

Відповідно до п.4.1. даного Договору вартість послуг складає - 3750 грн.

Також між позивачем на Виконавцем за результатами виконання умов Договору від 22.06.2015 року складено акт від 30.07.2015 року передачі-прийому наданих послуг. Відповідно до даного акту Виконавець на виконання умов Договору від 22.06.2015 року витратив 6 робочих годин з розрахунку 1 година роботи = 625,00 грн. (а.с.90). Перерахунок коштів у розмірі 3750,00 грн. підтверджено випискою з рахунку по операції (а.с.92).

У зв'язку з вище викладеним позивач просить стягнути на його користь з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 3570,00 грн.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення матеріальних збитків, оскільки позивачем не надано жодних доказів та належним чином завірених копій даних договорів, умовами б яких підтверджувалось несвоєчасність виконання позивачем його умов з підстав ненадання відповідачем запитуваної інформації.

Що стосується стягнення з відповідача матеріальної школи у розмірі 6530,00 грн., то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову в цій частині з наступних підстав.

Так, частиною другою ст.21 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та нанесеною шкодою.

Посилання представника позивача в суді апеляційної інстанції на ту обставину, що існує прямий зв'язок між протиправною відмовою відповідача у наданні копій документів та порушення позивачем умов договору, укладеного з ОСОБА_2, щодо надання пакету документів, колегія суддів не приймає до уваги зважаючи на наступне.

Так, Договір зі ОСОБА_2 було укладено 09.02.2015 року. Відповідно до його умов, позивач мав передати Виконавцю до 20.02.2015 року пакет документів для експертизи.

При цьому, з запитом до відповідача всеукраїнська громадська організація «Комітет конституційно-правового контролю України» звернулась 02.02.2015 року, а відмову в наданні інформації отримала 12.02.2015 року.

Тобто, запит на отримання публічної інформації зроблений позивачем до укладення Договору від 09.02.2015 року, що свідчить про відсутність зв'язку між запитом на публічну інформацію та договором від 09.02.2015 року.

При цьому, після укладення Договору від 09.02.2015 року з будь-якими запитами до відповідача про отримання необхідних документів позивач не звертався. Крім того, позивачем не надано доказів тих обставин, що останній не мав можливості дістати вказані документи з офіційного сайту для надання їх Виконавцю на виконання умов Договору від 09.02.2015 року.

Також, позивачем не надано доказів тих обставин, що позивач після отримання відмови у наданні витребуваних документів 12.02.2015 року звертався до Виконався з проханням внести зміни до умов договору щодо відсточення дати надання пакету документів на експертизу.

Частиною першою ст.71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В порушення ч.1 ст.71 КАС України позивачем не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування своєї вимоги в цій частині.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено, а судом не встановлено, наявності причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою відповідача щодо відмови в наданні публічної інформації та понесеними позивачем матеріальними витратами.

Що стосується стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, то колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову в цій частині та приходить до висновку про часткову обґрунтованість вказаних вимог з наступних підстав.

Так, частиною першою та третьою статті 90 КАС України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011 р. встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

При цьому, згідно статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" установлено у 2015 році, мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня по 01 вересня на рівні 1218 гривень, відповідно розмір компенсації витрат на правову допомогу не повинен перевищувати 487,20 грн. за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Так, позивачем надано Договір від 22.06.2015 року про надання правової допомоги. При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач заявляв клопотання про долучення до матеріалів справи документів на підтвердження зазначених витрат, однак, суд першої інстанції, безпідставно їх не прийняв.

За умовами пункту 4.1 Договору від 22.06.2015 року про надання правової допомоги, укладеного між всеукраїнською громадською організацією «Комітет конституційно-правового контролю України» та фахівцем галузі права ОСОБА_3, вартість послуг визначена 3750,00 грн.

Відповідно до наданого позивачем акту передачі прийому наданих юридичних послуг від 22.06.2015 року загальна кількість годин обслуговування становить 6 години вартістю 625,00 грн. за годину роботи.

Також, позивачем надано випискою з рахунку по операції на підтвердження сплати коштів за умовами Договору від 22.06.2015 року.

Враховуючи, що вартість однієї години участі адвоката у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, не перевищує 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі та наявність в матеріалах справи документального підтвердження здійснених позивачем витрат на правову допомогу, то суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу та присудити на користь всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» витрати на правову допомогу у розмірі 2923,20 грн. (487,20*6).

Відповідно до ст. 159 КАС України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині з ухваленням нового рішення в цій частині про часткове задоволення позову.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Доводи апелянта викладенні в апеляційній скарзі, що інші виплати не входять до складу заробітної плати не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, однак, порушення судом першої інстанції норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи у зв'язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Таким чином вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

Керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України" - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року - скасувати в частині відмови в задоволенні позову про стягнення судових витрат на правову допомогу.

В цій частині прийняти нове рішення, яким позов всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» до Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі про стягнення судових витрат на правову допомогу задовольнити частково.

Стягнути з Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі (01042 м. Київ, вул. Чигоріна, 57) на користь всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» (03035 м. Київ, вул. Петрозаводська, 2-А) суму витрат на правову допомогу у розмірі 2923 (дві тисячі дев'ятсот двадцять три) грн. 20 коп.

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року - залишити без змін.

Стягнути з Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі (01042 м. Київ, вул. Чигоріна, 57) на користь всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» (03035 м. Київ, вул. Петрозаводська, 2-А) суму судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 100 (сто) грн. 65 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: Г.М. Бистрик

М.В. Межевич

Повний текст постанови виготовлено 16 листопада 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Межевич М.В.

Бистрик Г.М.