Справа № 1570/945/12
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" листопада 2015 р. м. Київ К/9991/75697/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Ліпського Д.В., Мойсюка М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Апеляційного суду Одеської області про стягнення заборгованості за касаційною скаргою Апеляційного суду Одеської області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2012 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Апеляційного суду Одеської області та Територіального управління Державної судової адміністрації (далі ТУ ДСА) Одеської області про зобов'язання виплатити кредиторську заборгованість в розмірі 1919 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 01 вересня 2004 року вона є народним засідателем Апеляційного суду Одеської області. У період з 2009 року по 2010 рік виникла заборгованість зі сплати винагороди за виконання нею обов'язків народного засідателя у розмірі 323, 61грн. та 1595,69 грн. відповідно.

Під час розгляду справи ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2012 року прийнято відмову ОСОБА_4 від позовних вимог до ТУ ДСА Одеської області.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2012 року, позов задоволено частково. Зобов'язано Апеляційний суд Одеської області виплатити на користь ОСОБА_4 кредиторську заборгованість за 2009 рік у розмірі 323,61 грн. Зобов'язано Апеляційний суд Одеської області вчинити дії, пов'язані із нарахуванням та виплатою суми винагороди ОСОБА_4 за час виконання нею обов'язків народного засідателя у період з 01 січня 2010 року по 29 липня 2010 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Апеляційний суд Одеської області, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову. В обґрунтування доводів касаційної скарги зазначає, що станом на 26 грудня 2011 року кредиторська заборгованість народному засідателю ОСОБА_4. за 2009 рік у сумі 323,61 грн. виплачена у повному обсязі, що підтверджується довідкою з банку. Що стосується дій, пов'язаних із нарахуванням та виплатою суми винагороди ОСОБА_4 за період з 01 січня 2010 року по 29 липня 2010 року, то Державна судова адміністрація України, яка виконує функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України, повинна виділити вищезазначене додаткове кошторисне призначення для нарахування і відповідної виплати винагороди ОСОБА_4

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 протягом 2009-2010 років виконувала обов'язки народного засідателя в Апеляційному суді Одеської області.

Відповідно до довідки Апеляційного суду Одеської області від 28 грудня 2010 року №65/28-12-10 залишок суми винагороди за виконання ОСОБА_4 обов'язків народного засідателя на протязі 2009 року складає 323,61 грн. Вказана винагорода не була виплачена у зв'язку із тим, що бюджетні асигнування були виділені на ці цілі, але не були профінансовані у повному обсязі, внаслідок чого, кредиторська заборгованість за 2009 рік становить 323,61 грн.

Згідно довідки Апеляційного суду Одеської області від 28 грудня 2010 року №19/28-12-10 за виконання ОСОБА_4 обов'язків народного засідателя з січня по грудень 2010 року, сума винагороди за 295 годин перебування у судових засіданнях становить 1595,69 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відсутність фінансування не може бути підставою для невиконання зобов'язань та порушення гарантій народного засідателя, а тому кредиторська заборгованість перед ОСОБА_4 у розмірі 323,61 грн. за 2009 рік підлягає стягненню з Апеляційного суду Одеської області. Крім того, суди дійшли висновку, що враховуючи зміни в законодавстві в частині визначення особи - платника винагороди, Апеляційний суд Одеської області зобов'язаний вчинити дії, пов'язані із нарахуванням та виплатою суми винагороди позивачу за час виконання нею обов'язків народного засідателя у період з 01 січня 2010 року по 29 липня 2010 року.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

За змістом наведеної статті рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.

Проте оскаржувані судові рішення вказаним вимогам не відповідають.

Частиною 3 статті 72 Закону України «Про судоустрій України» (чинним на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що народним засідателям і присяжним за час виконання ними обов'язків у суді виплачується винагорода, виходячи з розміру їх середньомісячного заробітку чи пенсії, але не меншого, ніж прожитковий мінімум для працездатної особи. Їм відшкодовуються витрати на проїзд і наймання житла, а також виплачуються добові. Зазначені виплати здійснюються судом за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті України.

Пунктом 3 Порядку виплати винагороди та відшкодування витрат на проїзд і наймання житла, виплати добових народним засідателям і присяжним за час виконання ними обов'язків у суді, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року №1506, також передбачено, що виплата винагороди народним засідателям і присяжним за час виконання ними обов'язків у суді здійснюється судом за рахунок коштів державного бюджету згідно з кошторисом відповідного суду.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що кредиторська заборгованість перед ОСОБА_4 у розмірі 323,61 грн. за 2009 рік має бути виплачена Апеляційним судом Одеської області.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, Апеляційний суд Одеської області неодноразово вказував, що станом на грудень 2011 року кредиторська заборгованість народному засідателю ОСОБА_4. за 2009 рік у сумі 323,61 грн. виплачена.

Проте, вищевказані доводи відповідача суди попередніх інстанцій залишили поза увагою та не надали їм належної правової оцінки.

Крім того, 30 липня 2010 року набрав чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VІ, частиною 1 статті 62 якого встановлено, що народним засідателям за час виконання ними обов'язків у суді виплачується винагорода в розмірі їх середньомісячного заробітку чи пенсії, але не менше прожиткового мінімуму для працездатної особи. Їм відшкодовуються витрати на проїзд і наймання житла, а також виплачуються добові. Зазначені виплати здійснюються територіальними управліннями Державної судової адміністрації України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Підпунктом 2 пункту 14 розділу XIIІ Перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом, зокрема, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити в межах своїх повноважень перегляд чи скасування нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Так, керуючись частиною 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України до спірних правовідносин необхідно застосовувати правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Постанова Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року №1506, якою затверджено Порядок виплати винагороди та відшкодування витрат на проїзд і наймання житла, виплати добових народним засідателям і присяжним за час виконання ними обов'язків у суді, має меншу юридичну силу та в частині визначення особи - платника винагороди не відповідає вимогам статті 62 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до частини 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Задовольняючи позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача вчинити дії, пов'язані із нарахуванням та виплатою суми винагороди ОСОБА_4 за час виконання нею обов'язків народного засідателя у період з 01 січня 2010 року по 29 липня 2010 року, суди попередніх інстанцій наведених норм процесуального права не врахували та залишили поза увагою, що на час звернення з даним позовом до суду відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» функції щодо виплати винагороди народним засідателям передані від судів до компетенції ТУ ДСА України.

Не встановлення в судовому процесі зазначених вище обставин як таких, що мають суттєве значення у справі, призвело до передчасних та необґрунтованих належним чином висновків щодо прав і обов'язків сторін у даному спорі, та відповідно до положень частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства Україниє підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, зокрема статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового судового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене, повно та об'єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Апеляційного суду Одеської області задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2012 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: Д.В. Ліпський

М.І. Мойсюк