Справа № 826/12102/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

16 листопада 2015 року 08:30 справа №826/12102/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кузьменка В.А., суддів Арсірія Р.О., Огурцова О.П., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу

за позовомВідкритого акціонерного товариства "Смолопереробний завод"
доДержавної фіскальної служби України
провизнання нечинним нормативно-правового акта в частині
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Відкритого акціонерного товариства "Смолопереробний завод" (далі по тексту - позивач, ВАТ "Смолопереробний завод") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (далі по тексту - відповідач), в якому просить визнати положення підпункту 2 пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку подання повідомлень про відкриття/закриття рахунків платників податків у банках та інших фінансових установах до контролюючих органів, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 26 грудня 2013 року №853.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/12102/15 та призначено попереднє судове засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 серпня 2015 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 07 жовтня 2015 року представник позивач позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив; сторонами заявлено спільне клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи викладене, суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до підпункту 2 пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку подання повідомлень про відкриття/закриття рахунків платників податків у банках та інших фінансових установах до контролюючих органів, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 26 грудня 2013 року №853 (далі по тексту - Порядок), підставою для відмови у взятті контролюючим органом рахунку на облік є наявність у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (далі - Єдиний державний реєстр) запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи або припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Позивач вважає підпункт 2 пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку незаконним та таким, що порушує права позивача, оскільки чинним законодавством не встановлено жодних заборон стосовно відкриття та використання юридичними особами в процесі припинення вкладних рахунків, а через оскаржувані положення Порядку позивач обмежений у праві вільно розпоряджатися власними грошовими коштами, розміщеними на вкладному рахунку.

Відповідач у письмовому запереченні проти позову зазначив, що оскаржувані норми Порядку узгоджуються із положеннями Податкового кодексу України та не порушують прав позивача.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб'єктів владних повноважень визначено статтею 171 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини другої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

У пункті 21 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року №2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" Вищий адміністративний суд України вказав, що судам слід мати на увазі, що за правилами частини другої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи - суб'єкти правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто, особа (позивач) повинна довести факт застосування до неї оскаржуваного нормативно-правового акта або те, що вона є суб'єктом відповідних відносин, на які поширюється дія цього акта.

Таким чином, у даному випадку право на захист виникає за умови доведення факту застосування до нього норм оскаржуваного акта, та/або того, що позивач є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт, тобто Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість оскарження нормативно-правового акта не лише під час безпосереднього його застосування, але й на майбутнє - щоб запобігти такому застосуванню.

Зі змісту Порядку вбачається, що він визначає послідовність дій банків та інших фінансових установ при наданні повідомлень про відкриття або закриття рахунків (далі - повідомлення) платників податків - юридичних осіб, у тому числі відкритих через їх відокремлені підрозділи, та самозайнятих фізичних осіб (далі - платники податків) до контролюючих органів, в яких обліковуються платники податків, та відкриття або закриття банками власних кореспондентських рахунків, а також форму і зміст повідомлень про відкриття/закриття рахунків платників податків у банках та інших фінансових установах, перелік підстав для відмови контролюючих органів у взятті рахунків на облік.

Судом встановлено, що між ВАТ "Смолопереробний завод" та ПАТ "ПУМБ" укладено договір строкового банківського вкладу від 06 березня 2015 року №260654261, за умовами якого банк розміщує передані клієнтом грошові кошти на спеціальному вкладному рахунку позивача; відповідно до додаткової угоди №1 до договору строкового банківського вкладу від 06 березня 2015 року №260654261, згідно з якою банк приймає від клієнта грошову суму в безготівковій формі у розмірі 450 000,00 грн. на строк з 06 березня 2015 року по 06 квітня 2015 року, та розміщує її на вкладному рахунку клієнта №261033005 у відділенні ПАТ "ПУМБ" "РЦ в м. Дніпропетровськ".

Як зазначає позивач, до закінчення строку договору у березні 2015 року працівники банку усно повідомили позивача, що контролюючим органом відмовлено у взятті та облік вкладного рахунку позивача №261033005 у відділенні ПАТ "ПУМБ" "РЦ в м. Дніпропетровськ", а тому банківський вклад не може бути повернено, відповідно, саме з цього часу оскаржувані норми застосовані до позивача, що й зумовило звернення до суду.

З наданої позивачем копії електронного повідомлення-відповіді щодо взяття на облік/закриття рахунку платника податків у контролюючому органі від 10 березня 2015 року відмовлено у взятті на облік вкладного рахунку позивача №261033005, у зв'язку із наявністю у Єдиному державному реєстрі запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Таким чином, враховуючи застосування оскаржуваних норм Порядку до правовідносин за участю позивача у березі 2015 року, суд приходить до висновку, що ВАТ "Смолопереробний завод" наділене правом оскаржити норми Порядку у судовому порядку та звернулось до суду у межах строку звернення, визначеного частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінюючи оскаржувані норми Порядку на предмет їх законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили, колегія суддів керується наступним.

Відповідно до пункту 69.1 статті 69 Податкового кодексу України банки та інші фінансові установи відкривають поточні та інші рахунки платникам податків - юридичним особам (резидентам і нерезидентам) незалежно від організаційно-правової форми, відокремленим підрозділам та представництвам юридичних осіб, для яких законом установлені особливості їх державної реєстрації та які не включаються до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, фізичним особам, які провадять незалежну професійну діяльність, за наявності документів, виданих контролюючими органами, що підтверджують взяття їх на облік у таких органах, або виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (для осіб, взяття на облік яких у контролюючих органах здійснюється на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців").

Пункту 69.2 статті 69 Податкового кодексу України банки та інші фінансові установи зобов'язані надіслати повідомлення про відкриття або закриття рахунка платника податків - юридичної особи, у тому числі відкритого через його відокремлені підрозділи, чи самозайнятої фізичної особи до контролюючого органу, в якому обліковується платник податків, протягом трьох робочих днів з дня відкриття/закриття рахунка (включаючи день відкриття/закриття).

У разі відкриття або закриття рахунка платника податків - банку, у тому числі відкритого через його відокремлені підрозділи, повідомлення надсилається в порядку, визначеному цим пунктом, лише в разі відкриття або закриття кореспондентського рахунка.

У разі відкриття або закриття власного кореспондентського рахунка банки зобов'язані надіслати повідомлення до контролюючого органу, в якому обліковуються, в строки, визначені цим пунктом.

Згідно з пунктом 69.3 статті 69 Податкового кодексу України контролюючий орган протягом трьох робочих днів з дня отримання повідомлення від фінансової установи про відкриття рахунка зобов'язаний направити повідомлення про взяття рахунка на облік або відмову у взятті контролюючим органом рахунка на облік із зазначенням підстав.

Як передбачає пункт 69.4 статті 69 Податкового кодексу України, датою початку видаткових операцій за рахунком платника податків, визначеного пунктом 69.1 цієї статті (крім банку), у банках та інших фінансових установах є дата отримання банком або іншою фінансовою установою повідомлення контролюючого органу про взяття рахунка на облік у контролюючих органах.

Відповідно до пункту 69.5 статті 69 Податкового кодексу України порядок подання та форма і зміст повідомлень про відкриття/закриття рахунків платників податків у банках та інших фінансових установах, перелік підстав для відмови контролюючих органів у взятті рахунків на облік визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з відповідними державними органами, які регулюють діяльність фінансових установ.

З наведених норм Податкового кодексу України слідує, що контролюючий орган у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, після отримання повідомлення від фінансової установи про відкриття рахунка платником податків зобов'язаний направити повідомлення про взяття такого рахунка на облік або відмову у взятті контролюючим органом рахунка на облік із зазначенням підстав.

Тобто, законодавець делегував повноваження зі встановлення підстав для взяття відкритого у банку рахунка на облік або відмову у взятті такого рахунка на облік відповідному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, яким на час прийняття оскаржуваних норм порядку було Міністерство доходів і зборів України.

Зі змісту оскаржуваного підпункту 2 пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку вбачається, однією із підстав для відмови у взятті контролюючим органом рахунку на облік є наявність у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (далі - Єдиний державний реєстр) запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи або припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

У свою чергу відповідно до положень статті 104 Цивільного кодексу України та статті 33 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення, відповідно, з цього моменту юридична особа не може бути суб'єктом правовідносин.

Таким чином, суд приходить до висновку, що підпункту 2 пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку прийнятий на виконання та у відповідності до Податкового кодексу України та узгоджується із нормами Цивільного кодексу України і Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців".

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у межах спірних правовідносин відсутнє порушене право, оскільки на момент відкриття рахунку банку та станом на день вирішення спору до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не внесено запису про державну реєстрацію припинення ВАТ "Смолопереробний завод", а тому відмова у взятті на облік рахунку позивача у контролюючому органі не могла базуватись на факті наявності у Єдиному державному реєстрі запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Разом з тим, суд вважає за необхідне роз'яснити позивачу, що він не позбавлений права оскаржити будь-які протиправні рішення чи дії контролюючого органу чи банківської установи в установленому законом порядку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, Державною фіскальною службою України доведено правомірність оскаржуваних норм Порядку з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у свою чергу позивач не довів обставин, на яких ґрунтуються його вимоги, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ВАТ "Смолопереробний завод" задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Відкритому акціонерному товариству "Смолопереробний завод" відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.А. Кузьменко

Судді Р.О. Арсірій

О.П. Огурцов