Справа № 753/7328/15-а
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 753/7328/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Колесник О.М. Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
У Х В А Л А

Іменем України

12 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Аліменко В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Ткачук М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 на постанову Дарницького районного суду м.Києва від 18 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду м.Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив:

- Визнати дії Головного Управління ПФУ в м. Києві по невиконанню в повному обсязі чинної Постанови Дарницького райсуду м. Києва від 08.12.2009 року(справа № 2а-1457/2009 року), що мало наслідком звуження з 22.07.2011 року права позивача на розмір пільгових призначень до пенсії як «Дитині війни» і «Особі, постраждалій від Чорнобильської катастрофи категорії - 2 А» у 30 % мінімальної пенсії за віком - протиправними;

- Зобов'язати Головне Управління Пенсійного фонду України в м. Києві встановити та виплачувати позивачеві пільгові підвищення до пенсії як «Дитині війни» і «Особі, постраждалій від Чорнобильської катастрофи категорії - 2 А» у 30 % мінімальної пенсії за віком;

- Зобов'язати Головне Управління ПФУ в м. Києві вчинити розрахунок заборгованості з неотриманих з 22.07.2011 року сум, підвищення пенсії з подальшою її виплатою позивачеві.

Постановою Дарницького районного суду м.Києва від 18 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із постановою суду подав апеляційну скаргу, в якій просить Постанову суду першої інстанції скасувати та постановити по справі нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт аргументує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права та надано невірну правову оцінку діям відповідача щодо правомірності нарахування та виплати пільгових призначень до пенсії.

До апеляційної скарги також було додано клопотання про розгляд справи за участю сторін.

Протокольною Ухвалою від 15.10.2015 року колегією суддів було прийняте рішення про розгляд справи у відкритому судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у справі доказами, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язати діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач звернувся до суду 15.04.2015 року, при цьому просить проводити перерахунок пенсії з 22.07.2011 року, тобто при зверненні ОСОБА_2 пропустив встановлений законом строк звернення до адміністративного суду, крім того не надав пояснень поважності пропуску та клопотань поновлення строку, тому позовну заяву в частині вимог за період з 22.07.2011 по 14.10.2014 року - залишено без розгляду.

Згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» особам, що належать до соціальної категорії громадян «діти війни», з 01.01.2006 року органи Пенсійного фонду України повинні нараховувати та виплачувати щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»особам віднесеним до категорії 2, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Статтею 63 Закону України «Про статусі і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп-2011 у справі № 1-42/2011 за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», згідно якого у 2011 році норми і положення статей 39, 48, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік, визнаючи їх такими, що відповідають Конституції України (конституційними ), зазначив, зокрема, про наступне.

У Конституції України передбачено гарантії прав громадян на соціальний захист, зокрема такі, як законодавче закріплення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92), визначення джерел державного соціального забезпечення (частина друга статті 46)р контроль за використанням коштів Державного бюджету України (стаття 98).

Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе своєї сім'ї, гарантоване статтею 48 Конституції України.

Згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становищ; державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустим зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйар Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

У рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 дано тлумачення, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України під час вирішення справ про соціальний захист підлягають застосуванню тоді, коли вони видані у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

У 2011-2013роках статті 39,50, 51,52,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМ України, виходячи із наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011- 2013 роки.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31.07.2014р. Прикінцеві положення доповнено п.6-7, яким установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загального соціального страхування на 2014 рік. Зазначений закон набрав чинності 03.08.2014р.

Таким чином, з 03.08.2014р. положення статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а також 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Також, пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» установлено, що норми і положення ряду законів України, статтей 5, 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а також ст., ст.. 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статтей 14, 22, 37 та ч.3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

За рішенням Кабінету Міністрів України порядки використання коштів державного бюджету затверджуються Кабінетом Міністрів України або головним розпорядником коштів державного бюджету за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики.

Отже, Кабінет Міністрів України має достатні правові підстави для врегулювання питання здійснення соціальних виплат в межах фінансових ресурсів, передбачених Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік».

Також, колегія суддів зауважує, що позивач звернулася до суду 15 квітня 2015 року, а відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України - для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, у випадку з позивачкою - строк позовної давності закінчувався 15 жовтня 2014 року, а тому колегія суддів вважає за необхідне зверти увагу, що вказана норма Закону №1622-VII діє з 03.08.2014 року, а тому з 03.08.2014 року розміри пенсій передбачених ст. 51 Закону України «Про статус і Соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастроф» та ст.. 6 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» обмежується вимогами Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 р. в редакції Закону України від 03.08.2014 р. № 1622-VII.

Щодо вимоги позивача про визнання дій Головного Управління ПФУ в м. Києві по невиконанню в повному обсязі чинної Постанови Дарницького райсуду м. Києва від 08.12.2009 року, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи міститься виконавчий лист від 08.12.2009 року, а також Постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29.12.2012 року, яка не оспорювалася позивачем.

Відповідно до розрахунку органу Пенсійного фонду на виконання рішення суду згідно виконавчого листа, виданого Дарницьким районним судом м. Києва від 06.12.2011 року №2а-1457/2009 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_2, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 22.05.2008 року по 22.07.2011 року на суму 5849, 23 грн. Для проведення виплати зазначених коштів оформлено доручення на одноразову виплату пенсії (допомоги) пенсіонеру від 24.05.2012 року (а.с. 113 ).

29.12.2012 року відповідно до постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві встановлено, що оскільки Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві здійснило перерахунок пенсії та, відповідно, було нараховано 5849,23 грн., а також, оформлено доручення від 24.05.2012 року, - виконавчий документ повернуто стягувачеві.

Дана постанова державного виконавця Носаль В.О. до суду не оскаржувалась.

В подальшому було подано заяву про виконання рішення суду, виконання якого гарантується державою відповідно до Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого Постановою КМ України від 03.09.2014 року.

Згідно з наявними в справі повідомленнями про прийняття до обліку рішення, виконання якого гарантується державою, вбачається, що управлінням Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, відповідно до п. 7 Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, прийнято для обліку постанову №2а-1457/2009 від 08.12.2009 року та встановлено першочергове погашення даної заборгованості.

Відповідно до інформації Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою вбачається, що 25.11.2014 року рішення про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві 5849, 23 грн. на користь ОСОБА_2 зареєстровано і включено до першої черги виконання.

Незважаючи на те, що рішення щодо стягнення на користь ОСОБА_2 зареєстроване в Реєстрі рішень, виконання яких гарантується державою, позивач повторно звернувся до суду з вимогою зобов'язати боржника виплатити йому суми, які вже підлягали першочерговому виконанню.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач, на виконання постанови Дарницького районного суду м. Києва від 08.12.2009 року, здійснюючи позивачу нарахування надбавок до пенсії у розмірах, законодавством, виконав, виписавши доручення на одноразову виплату пенсії, покладені державою зобов'язання та не порушив прав позивача, його дії відповідають приписам чинного у зазначений період законодавства та не можуть бути визнані неправомірними, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 183-2, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на Постанову Дарницького районного суду м.Києва від 18 вересня 2015 року - залишити без задоволення.

Постанову Дарницького районного суду м.Києва від 18 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

(Повний текст Ухвали виготовлений 17 листопада 2015 року)

.

Головуючий суддя Аліменко В.О.

Судді: Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.