Справа № 2-а-1608/10
Суддя: Білик Г. О.
Дата ухвалення: 2010-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Броварський міськрайонний суд Київської області
справа № 2-а-1608/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2010 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Білик Г.О.

при секретарі Самогран С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області про визнання дій неправомірними та зобовязання провести перерахунок недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2010 року позивач звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області про визнання дій неправомірними та зобовязання провести перерахунок недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі пяти мінімальних заробітних плат за 2004 - 2009 роки, згідно вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Свій позов обгрунтовує тим, що він є інвалідом II групи, особою, що постраждала від наслідків аварії на ЧАЕС 1-ої категорії, звернулась до відповідача з заявою про виплату їй недоотриманих коштів щорічної допомоги на оздоровлення за 2004- 2009 роки з розрахунку 5 мінімальних заробітних плат відповідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але в задоволенні вимоги позивача відповідачем було відмовлено, в зв'язку з чим остання звернулась до суду з вказаним позовом.

Позивач в судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі мотивуючи тим, що Управління праці та соціального захисту населення Броварської міської ради при здійсненні виплати щорічної одноразової грошової допомоги на оздоровлення керувалось Законом України «Про державний бюджет України» на відповідний рік, постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2007 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», крім того представник відповідача посилалась на ст. 62 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи», а саме на право Кабінету Міністрів України затверджувати порядок та розміри всіх компенсаційних виплат громадянам, які постраждали внаслідок ЧАЕС та право роз'яснення порядку застосування цього Закону, яке проводиться в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, суд, вислухавши представника відповідача, повно і всебічно зясувавши об'стйвини в справі, обєктивно дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

В ході розгляду справи судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії, інвалідом II групи та має право на отримання виплат на оздоровлення, як постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 5 (п'яти) мінімальних заробітних плат. Вказана щорічна допомога виплачувалась позивачу відповідачем в розмірах, встановлених Законом України «По державний бюджет» на відповідний рік та постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року в значно менших розмірах, ніж це передбачено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно довідки Управління праці та соціального захисту населення Броварської міської ради від 07.12.2010 року за № 4904 вбачається, що компенсація на оздоровлення ОСОБА_1 за 2004 рік виплачувалась - в червні 2005 року в сумі 26 грн. 70 когі., за 2005 рік в жовтні 2005 року в сумі 120 грн. 00 коп., за 2006 рік - у вересні 2006 року в сумі 120 грн коп., за 2007 рік-в березні 2007 року в сумі 120 грн. 00 коп., за 2008 рік - лютому 2008 року в сумі 120 грн. 00 коп., за 2009 рік - в жовтні 2010 року в сумі 120 грн. 00 коп., за 2010 рік - вказана допомога нарахована в сумі 120 грн. 00 коп., але не виплачена.

Статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено конкретний розмір щорічної допомоги оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській AEC 1 категорії,інвалідам II групи (5 мінімальних заробітних плат), а статтею 62 даного закону встановлено, що роз'ясненя порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністр:; України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання, незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності

Тобто в даному випадку мова йде саме про роз'яснення порядку застосування закону, а не про визначення такого порядку. Під застосуванням суд розуміє механізм здійснення передбачених даною статтею сум виплат. Таким чином, на Кабінет Міністрів України статтею 62 покладена функція роз'яснення порядку застосування цього закону, а не встановлення нових сум щорічної допомоги на оздоровлення.

Зважаючи на це, суд вважає необґрунтованими, посилання представників відповідачів на те, що стаття 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлює лише право відповідним категоріям громадян на щорічну допомогу на оздоровлення, а стаття 62 Закону - регламентує, що порядок застосування цього закону визначається Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання, а тому застосуванню підлягає, як вважає представник відповідача ОСОБА_2 Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Кабінет Міністрів України не уповноважений Законом України Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи зменшувати встановлені останнім конкретні розміри доплат, пенсій і компенсацій, зокрема допомоги на оздоровлення.

Навпаки, у частині 1 статті 67 зазначеного Закону встановлено, що ці розміри підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя зростання мінімальної заробітної плати.

Як учасник ліквідації наслідків на ЧАЕС позивач має право відповідно до ст. 48 Закон;. України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильське! катастрофи» на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

Згідно підпункту 11 пункту 28 розділу 11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року N 107-VI, ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було викладено у новій редакції, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Проте згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року N 10-рп/2008 внесені до вказаної статті зміни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), а тому з 22.05.2008 року дія статті 48 Закону була відновлена у попередній редакції.

Ст. 73 Закону України «Про Конституційний Суд України» встановлено, що рішення суду набирає чинності з моменту його проголошення, а визнані неконституційними закони втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, з набранням чинності вказаними рішеннями відповідно - з 09.07.2007 року та з 22.05.2008 року у позивача зявилось право на щорічну допомогу на оздоровлення у встановленому Законом розмірі.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Тому Кабінет Міністрів України не уповноважений Законом №796-Х11 зменшувати встановлені останнім конкретні розміри доплат, пенсій і компенсацій. Навпаки, у ч. 1 ст.67 зазначеного Закону встановлено, що ці розміри підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

У Законі №796-ХІІ викладено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Тому звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого Законом №796-ХІІ, є безпідставним.

Конституційний суд неодноразово розглядав проблему, повязану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України, зокрема рішення від 06.07.1999 року № 8-рп/99, від 20.03.2002 року № 5-рп/2002,від 17.03.2004 року № 7-рп/2004, від 01.12.2004 року № 20-рп/2004, від 11.102005 року № 8-рп/2005, визначено, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту і обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст.22 Конституції України не допускається.

Таким чином суд не може взяти до уваги визначенні ОСОБА_2 Кабінету Міністрів № 562 від 12.07.2005 року розміри щорічної допомоги, оскільки питання розміру щорічної допомоги вирішені Законом України, а тому з огляду на загальні засади пріоритету законів над підзаконними актами при розрахунку - застосуванню підлягає саме Закон, а не постанова.

Крім того, згідно ч.З ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч.2ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені в ст.100 КАС України, згідно з якою адміністративний позов, поданий після закінчення строків установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку.

У зв'язку з вищевикладеним, беручи до уваги те, що позивачем не було подано до суду заяву про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням причин поважності його пропущення за період з 2004 року по 2008 рік, а також те, що відповідачем виплачена позивачу одноразова допомога на оздоровлення за 2009 рік лише в жовтні 2010 року, суд вважає вимогу позивача про перерахунок та виплату недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2009 рік у розмірі пяти мінімальних заробітних плат, за вирахуванням вже проведених виплат - обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Позовні вимоги в частині зобовязання відповідача провести перерахунок та виплату недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2004-2008 роки у розмірі пяти мінімальних заробітних плат щорічно залишити без розгляду в звязку з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

В частині позовних вимог позивача, щодо визнання протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області щодо перерахунку одноразової грошової допомоги на оздоровлення, суд вважає необхідно відмовити, оскільки Управління праці та соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області є підвідомчим органом вищестоящих органів і підпорядковується їхнім наказам.

Керуючись ст.ст. 19,46,22, 75,92 Конституції України, ст.ст.48, 62 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ст.ст. 100, 160-163 КАС України, - суд

ПОСТАНОВИВ:

1 Іозов задовольнити частково.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області провести ОСОБА_1 перерахунок недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2009 рік у розмірі пяти мінімальних заробітних плат згідно вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та здійснити її виплату з врахуванням вже проведених виплат.

В задоволенні іншої частини позову, - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобовязання Управління праці та соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області провести перерахунок та виплату недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2004-2008 роки у розмірі пяти мінімальних заробітних плат щорічно, - залишити без розгляду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.З ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.О.Білик