Справа № 2а-1670/7615/11
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" листопада 2015 р. м. Київ К/9991/5077/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2011 по справі № 2а-1670/7615/11

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат"

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області

про визнання нечинними податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство звернулось до суду з позовом про визнання нечинним податкового повідомлення - рішення від 19.05.2011 № /80, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість (далі - ПДВ) у розмірі 118 367,00 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 19.10.2011 позовні вимоги Товариства задоволено, податкове повідомлення - рішення визнано протиправним та скасовано.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2011 рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись із судовим рішенням суду апеляційної інстанції, позивач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У поданих запереченнях на скаргу відповідач просить її відхилити з мотивів необґрунтованості.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно з вимогами чинного законодавства за результатами фінансово - господарської діяльності позивач подав до податкової інспекції звітність встановленої форми за січень 2011 року. Відповідно до податкової декларації з ПДВ у Товариства виникло перевищення податкового кредиту над сумами податкових зобов'язань. Позивачем було прийнято рішення про відшкодування зазначеної суми ПДВ, що стало підставою для проведення фахівцями податкової інспекції позапланової виїзної перевірки Товариства з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за січень 2011 року. За наслідками перевірки складено акт від 20.04.2011 № 2421/23-309/35713283, з якого вбачається, що позивачем порушено вимоги п. 198.3, п. 1984, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України та завищено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на загальну суму 118 367,00 грн., що обґрунтовано безпідставним віднесенням сум ПДВ до податкового кредиту за договором підряду, укладеного з контрагентом ПП "ДВД - Транс", який не спричинив настання реальних правових наслідків, оскільки з актів виконаних робіт неможливо встановити яка саме була проведена робота, які її результати, як неможливо встановити і пов'язаність таких робіт з господарською діяльністю позивача

На підставі вказаного акта перевірки та результатів адміністративного оскарження податковим органом було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Визначивши характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що висновки податкового органу щодо формування позивачем податкового кредиту лише з метою отримання податкової вигоди, є безпідставними, оскільки господарські операції, за наслідками яких позивачем було сформовано дані податкового обліку фактично відбулися, що підтверджено відповідними первинними документами. В свою чергу, податковим органом належними доказами факту вчинення платником податку податкового правопорушення не підтверджено.

Так, відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексуУкраїни).

За визначенням пп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п. 200.3 ст. 200 ПК України).

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з п. 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду (п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України).

А, відповідно до п. 200.7 ст. 200 Податкового кодексу України, платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Відповідно до п. 200.10 ст. 200 Податкового кодексу України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

З аналізу вказаних норм вбачається, що податкові наслідки у вигляді права на формування податкового кредиту та заявлення в подальшому права на його бюджетне відшкодування є правомірними лише за умови реального виконання господарської операції та наявності належним чином оформлених первинних документів, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

У ході розгляду справи судом першої інстанції було надано належну оцінку доказам, наданих позивачем та зібраних судом на підставі ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, та іншим обставинам, що спростовують позицію державного податкового органу про допущені позивачем порушення під час формування податкового кредиту з ПДВ. Зокрема, судом досліджено первинні документи, які є підставою для бухгалтерського обліку та податкового обліку, встановлено реальне виконання договору підряду з надання послуг з розробки та навантаження пустої породи на автосамоскиди, вивіз пустої породи на промислову площадку у тимчасовий склад та на відвал, планування поверхні після відпрацювання забою, встановлено безпосередню пов'язаність отриманих послуг з господарською діяльністю позивача (видобування корисних копалин) та доцільність придбання таких послуг (видобуток залізної руди, будівництво збагачувальної фабрики), що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями належно оформлених, у відповідності до вимог законодавства, первинних документів (договір, додаток до договору, податкові накладні, акти приймання - передачі виконаних робіт, рахунки, платіжні документи, схеми транспортування, список працівників, що були направлені для проходження інструктажу, перелік техніки, що була задіяна під час виконання робіт, довідка про об'єми вивезеної породи).

При вирішенні справи судом першої інстанції також було враховано і правосуб'єктність сторін на час укладення спірного правочину, зокрема, контрагент позивача на момент укладення договору та оформлення податкових накладних був належним учасником цивільних та господарських правовідносин та був платником ПДВ.

Крім того, судом першої інстанції також було встановлено, що контрагентом позивача ПП "ДВД-Транс" в повному обсязі було задекларовано операції проведені з позивачем за якими останнім і було сформовано податковий кредит з ПДВ.

Доводи відповідача, зазначені в акті перевірки, про нікчемність правочину укладеного між позивачем та його контрагентом ПП "ДВД-Транс", судом правомірно не прийнято до уваги, оскільки наявність чи відсутність певних обставин встановлюється на підставі будь-яких фактичних даних, що мають значення для справи, та які є доказами у розумінні ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України та відповідають висунутим процесуальним законом критеріям належності, допустимості та достовірності таких доказів, а тому, за обставин, які склалися у даній справі, визначенню правочину як такого, що є нікчемний, повинен передувати або вирок суду про притягнення учасника (учасників) такого правочину до кримінальної відповідальності, який би набрав законної сили, або рішення суду про визнання правочину недійсним.

Проте, всупереч вимогам ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідачем належних та допустимих доказів суду надано не було.

Таким чином, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції правомірно виходив з реальності здійснених господарських операцій та обумовленість останніх цілям господарського характеру позивача, а також з фактичної сплати позивачем коштів за отримані роботи (послуги), зокрема сум ПДВ, та наявності у Товариства первинних документів, що підтверджують отримання позивачем придбаних робіт (послуг).

Натомість суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, що господарські операції між позивачем та контрагентом в рамках договору підряду фактично не підтверджені первинними документами, з огляду на відсутність у позивача акту форми КБ - 2в, який у відповідності до спільного Наказу Державного Комітету Статистики України та Державного комітету України з будівництва та Архітектури від 21.06.02№ 237/5 "Про затвердження типових форм первинних документів з обліку в будівництві", є обов'язковим при виконанні договору будівельного підряду. Як вбачається з договору та інших первинних документів, фактично між позивачем та його контрагентом будо укладено договір підряду на виконання певних видів робіт, проте вказані роботи не пов'язані з будівництвом об'єкту чи виконанням інших будівельних робіт, які є предметом саме договору будівельного підряду, а тому і складання акту форми КБ - 2в не є обов'язковим при прийманні виконаних робіт.

Отже, платник податків належними та допустимими доказами, оцінка яких зроблена судами з дотриманням норм ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, спростував доводи податкового органу щодо вчинення ним податкового правопорушення.

З огляду на зазначене у суду відсутні правові підстави для висновку про законність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, суд першої інстанції застосував норми матеріального та процесуального права та спір у справі вирішив правильно, тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення ухвалене судом першої інстанції - залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2011 по справі № 2а-1670/7615/11 скасувати та залишити в силі постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 19.10.2011.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко