Справа № 2014/3600/2012
Суддя: Бібік О. В.
Дата ухвалення: 2012-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2012

Суддя Зміївського районного суду Харківської області Бібік О.В. розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 до відділу Державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області, третя особа управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 05.09.2012 року звернулася до Зміївського районного суду Харківської області з зазначеним позовом та просила визнати діяльність відповідача незаконною та зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії, є інвалідом ІІ групи. 30 грудня 2009 року суддею Зміївського районного суду Харківської області у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Зміївському районі Харківської області винесено постанову про задоволення позовних вимог, а саме: визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України у Зміївському районі Харківської області, зобовязати управління Пенсійного фонду України у Зміївському районі Харківської області здійснити перерахунок державної і додаткової пенсії ОСОБА_1, призначеної відповідно до вимог статей 50, 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 797-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановивши основну щомісячну пенсію в розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 50% мінімальних пенсій за віком за період з 01.01.2007 року до 18.04.2007 року, з 19.04.2007 року до 31.12.2007 року у розмірах восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірах 75 % мінімальної пенсії за віком, встановлених ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування. 16.08.2011 року виконавчий лист був направлений до УПФУ у Зміївському районі Харківської області, згідно якого нарахування пенсії ОСОБА_1 відбувалося у повному обсязі до листопада 2011 року, однак з листопада 2011 року пенсія ОСОБА_1 сплачується в значно меншому розмірі. 19.06.2012 року виконавчий лист № 2-а-3887/09 забраний із матеріалів особистої пенсійної справи ОСОБА_1 та переданий до відділу Державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області для виконання. Однак, відділ Державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області не дотримується вимог діючого законодавства, а саме, станом на 20.06.2012 року не винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, не надано письмовий розрахунок суми заборгованості по виплаті пенсії ОСОБА_1 за рішенням суду, що є порушенням Конституційних прав позивача щодо нарахування та виплати їй пенсії.

В судове засідання позивач та представник позивача не зявилися.

Представник відповідача відділу ДВС Зміївського РУЮ Харківської області в судове засідання не зявився, заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача та заперечення на адміністративний позов від УПФУ в Зміївському районі Харківської області надійшли до суду 27.09.2012 року.

Представник третьої особи управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області в судове засідання не зявився, заперечення на адміністративний позов від УПФУ в Зміївському районі Харківської області надійшли до суду 28.09.2012 року, заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача надійшла до канцелярії суду 01.10.2012 року.

Таким чином, суд розглядає справу за відсутності сторін у відповідності до вимог ст. 41 КАС України без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

На виконанні у відповідача перебував виконавчий лист № 2-а-3887/09 виданий 30.12.2009 року Зміївським районним судом Харківської області про зобовязання управління Пенсійного фонду України у Зміївському районі здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1, встановивши основну щомісячну пенсію в розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, розраховуючи з встановленої мінімальної пенсії за віком у розмірі, встановленому ч. 1 ст. 28 ЗУ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, діючого на момент з 22 травня 2008 року. Виконавчий документ надійшов на виконання до відділу ДВС Зміївського РУЮ 19 червня 2012 року.

22 червня 2012 року, керуючись ст. ст. 17, 19, 20, 25 ЗУ Про виконавче провадження, державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою надано боржнику термін для добровільного виконання рішення суду в термін до 29.06.2012 року.

27 червня 2012 року за вихідним № 6039-13/09 до відділу надійшов лист УПФУ в Зміївському районі Харківської області про виконання рішення суду в частині перерахунку додаткової пенсії ОСОБА_1 Виплата буде здійснена за умови надходження фінансування до управління ПФУ в Зміївському районі Харківської області.

30 серпня 2012 року, керуючись п. 9 ч. 1 ст. 47 ЗУ Про виконавче провадженнябула винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Суд, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, вважає позов таким, що задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 27.06.2012 р. пенсія по інвалідності та додаткова пенсія призначаються та виплачуються відповідачем позивачу у розмірі, меншому ніж це передбачено у ст.ст. 50, 54 Закону України " Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ч.1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796.

Статтею 49 Закону № 796-ХІІ передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно з частиною четвертою статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 06.06.1996 р. в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів 2 групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до частини першої статті 50 зазначеного Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 06.06.1996 р. особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами 2 групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсі виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом про Державний бюджет України. Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Згідно з частиною третьою статті 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 05.10.2006 р. N 231-У встановлено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положенням ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Крім того, суд вважає, що при призначенні та перерахунку державної пенсії та додаткової пенсії передбаченої ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", застосування положень ч. 3 ст. 67 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є обов'язковим.

При цьому, суд не погоджується з доводами позивача щодо виплати заборгованості з виплати належної державної пенсії в мінімальному обсязі у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи виключно із законодавчо визначеного розміру мінімальної пенсії за віком на момент ухвалення рішення, в зв'язку з переглядом їх призначень та нарахувань до виплат, виходячи з наступного.

14 червня 2011 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 3491-VI "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", який набрав чинності 19 червня 2011 року.

Пунктом 7 частини І зазначеного Закону Прикінцеві положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік"доповнено пунктом 4, яким встановлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

06.07.2011р. Кабінетом Міністрів України на виконання пункту 7 Закону України від 14.06.2011 року № 3491-VI "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік"винесено постанову №745, якою встановлено в тому числі мінімальний розмір пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, та щомісячних додаткових пенсій за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Постанова набрала чинності з 23.07.2011 року.

Оскільки з однопредметних законодавчих норм рівної ієрархії при вирішенні спору застосуванню підлягає законодавча норма, що не визнана неконституційною та прийнята пізніше, в даному випадку мають застосовуватись норми Закону України від 14.06.2011 року №3491-VІ "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", а не відповідні норми Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Статтею 6 Конвенції Про захист прав людини та основоположних свободпередбачено гарантоване кожному право на справедливий суд.

Практика Європейського суду з прав людини (рішення Європейського суду з прав людини від 29.06.2004р. Справа Жовнер проти України, від 29.06.2004р. Справа Півень проти України) свідчить про те, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обовязкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін. Європейський суд з прав людини у зазначених справах звертає увагу на те, що у випадках, коли боржник є державним закладом, поточні витрати якого фінансуються з державного бюджету через Державне казначейство, рішення по справі залишаються невиконаними з огляду на те, що бюджетне законодавство держави не передбачає такого виду витрат, а також через відсутність відповідної нормативної бази щодо завдань, покладених на міністерства у випадку відсутності бюджетних коштів.

Також, Європейський суд з прав людини зазначає у цих рішеннях, що державний орган не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відсутність відповідного фінансування не може бути визнано поважною причиною невиконання судового рішення з огляду на те, що за своїм характером є або бездіяльністю, або юридично неспроможною дією і не вказує на належне ставлення боржника до процесу організації виконання судового рішення.

Відсутність грошових коштів для їх виплати може бути підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення на підставі статті 33 Закону України Про виконавче провадження, проте не є підставою для ухилення від виконання судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Статтею 47 Закону України Про виконавче провадженнярегламентовано повернення виконавчого документа стягувачу, зокрема, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цьогоЗакону.

У своєму рішенні № 3-рп від 25.01.2012 року Конституційний Суд України зазначив 3. Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов'язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов'язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

У Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19).

Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який розробляє проект закону про Державний бюджет України на наступний рік і подає його до Верховної Ради України, забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, звітує перед Верховною Радою України про його виконання (частина друга статті 96, частина перша статті 97, частина перша статті 113, пункт 6 статті 116 Основного Закону України). Ефективне здійснення Кабінетом Міністрів України цих повноважень є основою для вжиття ним заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина, проведення політики у сфері соціального захисту, фінансової та податкової політики (пункти 2, 3 статті 116 Конституції України).

Така політика базується на передбачених у законодавстві державних соціальних стандартах та державних соціальних гарантіях. Згідно з Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій; державні соціальні гарантії - це встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами (абзаци другий, третій статті 1).

Таким чином, державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії можуть бути визначені як законами України, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема актами Кабінету Міністрів України.

У Рішенні від 26 грудня 2011 року N 20-рп/2011 (Рішення N 20-рп/2011) Конституційний Суд України також зауважив, що невід'ємною складовою правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обов'язок виконання соціальної політики держави у цій сфері.

Конституційний Суд України виходить з того, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Оскільки рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на всій території України та всіма органами, то відповідач, зважаючи на чинну постанову Кабінету Міністрів України №745 від 23.07.2011 року, якою встановлено в тому числі мінімальний розмір пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, та щомісячних додаткових пенсій за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Отже, відповідач діяв у межах своїх повноважень у спосіб встановлений ст. 19 Конституції України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 160 163 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. ст. 1, 2, 20, 23 Закону України Про доступ до публічної інформації, ст. 12 Закону України Про звернення громадян, ст. ст. 1, 4 Закону України Про виконавче провадження, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 до відділу Державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області, третя особа управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Бібік О.В.