Справа № 750/3241/14
Суддя: Супрун О. П.
Дата ухвалення: 2015-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/3241/14
Провадження № 6-а/750/86/15
У Х В А Л А

16 листопада 2015 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого судді Супруна О.П.

при секретарі Носенко М.Ю.

за участю позивача, представників відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданнізвіт Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.04.2009 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

26.02.2015 на виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.05.2014 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області надіслало до Деснянського районного суду м. Чернігова письмовий звіт.

У судовому засіданніпозивач просив встановити відповідачу новий строк для виконання постанови та накласти на керівника відповідача штраф у звязку з невиконанням постанови суду.

Представники відповідача наполягали на тому, що постанова суду виконана.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 24.04.2009, яка набрала законної сили 21.07.2011, визнано за позивачем право на отримання щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), інваліду ІІІ, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком; зобовязано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю ОСОБА_3, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, починаючи з травня 2008 року (т. 1а.с. 35-36, 64-66).

Ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова від 20.09.2011, яка набрала законної сили 28.03.2013, розяснено, що виплата позивачеві додаткової пенсії у визначеному в постанові суду від 24.04.2009 розмірі повинна здійснюватися з 22 травня 2008 року. При обчисленні додаткової пенсії ОСОБА_3 необхідно застосовувати положення частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». В період з 23 липня по 31 грудня 2011 року включно розмір додаткової пенсії ОСОБА_3 повинен визначатися виходячи з положень постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» від 06.07.2011 №745 (т.1 а.с.74-76, 116).

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.05.2014, яка набрала законної сили 29.01.2015, заяву ОСОБА_3 задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо нарахування і виплати ОСОБА_3 щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі меншому ніж встановлено постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 24.04.2009 року 50% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01.01.2012 року. Зобовязано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області виплачувати ОСОБА_3 з 01.01.2012 року щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі, встановленому постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 24.04.2009 року 50% мінімальної пенсії за віком, розрахованому із застосовуванням положень частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Зобовязано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області надати Деснянському районному суду міста Чернігова письмовий звіт про виконання постанови Деснянського районного суду міста Чернігова від 24.04.2009 року в місячний строк з дня набрання цією постановою законної сили (т.2 а.с.9-12, 43-45).

За приписами ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами ІII групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 3 статті 116 Конституції України визначено, що Кабінет Міністрів України забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування;

Статтею 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що фінансування витрат, повязаних з реалізацією зазначених законів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету.

Також, статтею 7 Бюджетного кодексу України передбачено, що бюджетна система України ґрунтується на принципі збалансованості, відповідно до якого повноваження на здійснення витрат бюджету повинні відповідати обсягу надходжень до бюджету на відповідний бюджетний період.

Таким чином, бюджетні призначення на виплату пенсій, визначених у інших розмірах, ніж ті, що встановлені постановами Кабінету Міністрів України відсутні.

Законом України від 31.07.2014 № 1622-VIІ (набрав чинності 03.08.2014) «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», доповнено Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» пунктом 67 та встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тобто, в тому числі, і норми та положення ст. 50 зазначеного Закону, з яких виходив суд при прийнятті постанов від 24.04.2009 року та від 26.05.2014 року та правомірність невиконання яких після 03.08.2014 по суті є спірним в даній справі, застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

ОСОБА_4 України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» (із змінами, внесеними Законом України від 31.07.2014 № 1622-VIІ) є чинним та неконституційним не визнавався.

Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановлений постановою Кабінетом Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 № 112).

Таким чином, станом на 03.08.2014 механізм нарахування пенсії заявнику, встановлений Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції до 28.12.2007), відповідно до норм якого постановами Деснянського районного суду м. Чернігова було зобовязано відповідача здійснювати перерахунок та виплату пенсії останньому, був змінений Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» (в редакції Закону України від 31.07.2014 № 1622-VIІ).

Такої ж правової позиції дотримувався і Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 26.03.2015 у справі № К/800/59255/14.

Перерахунок позивачу згідно постанов суду від 24.04.2009 та від 26.05.2014 до набрання чинності вказаних положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» (в редакції Закону України від 31.07.2014 № 1622-VIІ) (до 03.08.2014) здійснено, про свідчить наданий відповідачем розрахунок на доплату пенсії ОСОБА_3 51973 згідно з рішенням суду з 01.01.2012 (а.с. 235).

Крім того, з наданих відповідачем доказів убачається, що він направляв заявки на отримання коштів на виплату пенсій, проте вони не були виконані з незалежних від управління причин (т. 2 а.с. 235-244).

Зміна ж механізму нарахування пенсії позивачу з серпня 2014 року відбулася саме у звязку з набранням чинності Закону України від 31.07.2014 № 1622-VIІ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік».

Тобто, припинення нарахування пенсії позивачеві згідно постанов Деснянського районного суду м. Чернігова суду від 24.04.2009 та від 26.05.2014обумовлено законодавчими змінами щодо порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та не є наслідком невиконання чи неналежного виконання рішення суду.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вже зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (зокрема, у рішеннях у справах «Аррас та інші проти Італії», «Сухобоков проти Росії»).

У рішенні Європейського суду з прав людини за заявою ОСОБА_5 проти України №43331/12 від 03 червня 2014 року щодо частин скарг заявниці стосовно невиконання рішення суду від 19 січня 2010 року щодо нарахування та виплати заявниці пенсії у розмірі, встановленим статями 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» після внесення у 2011 році змін до законодавства, Європейський суд з прав людини констатував, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обовязок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 01 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19 січня 2010 року, і таким чином для скарги немає підстав.

Цим же рішенням Європейського суду з прав людини підтвердив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

На залежність розмірів соціальних виплат від економічних чинників вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік».

У цьому Рішенні вказано, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «КйартанАсмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004 (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Як відзначив Конституційний Суд України, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

У рішенні від 25.01.2012 № 3-рп/2012 Конституційний Суд України дійшов висновку, що …однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Також, в цьому Рішенні вказано, що …суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконанняБюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

З системного аналізу наведених рішень слідує, що при їх прийнятті Конституційний Суд України виходив із додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування у межах фінансових можливостей держави права кожного на достатній життєвий рівень.

При цьому, на думку Конституційного Суду України, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2.1 рішення від 26.12.2011 N 20-рп/2011).

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 19.03.2013 по справі № 21-53а13 та 05.11.2013 по справі № 21-293а13, які є обов'язковим для застосування судами, виплату пенсії не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право особи на отримання державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка має виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії. Порядок та строки нарахування пенсій можуть бути змінені за умов іншого законодавчого регулювання.

З урахуванням встановлених обставин, наведених вище норм матеріального права та правових висновків Європейського Суду з прав людини, Конституційного Суду України та Верховного Суду України, дії відповідача з нарахування позивачу з серпня 2014 року пенсії відповідає законодавству, чинному на момент такого нарахування і виплати, а тому є правомірними.

Враховуючи вищевикладене, оскільки зміна механізму нарахування пенсії позивача з серпня 2014 року здійснена ГУПФУ саме у звязку з набранням чинності Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» (в редакції Закону України від 31.07.2014 № 1622-VIІ) та така зміна механізму нарахування пенсії позивачу не є наслідком невиконання чи неналежного виконання рішень суду, суд вважає, що відповідачем не було допущено свідоме невиконання постанов суду від 24.04.2009 та від 26.05.2014.

Відповідно до частин 1, 2 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від десяти до тридцяти мінімальних заробітних плат.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області на виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.05.2014 та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2015 ОСОБА_3 20.02.2015 проведено розрахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особі, віднесеній до 1 категорії, інваліду 3 групи відповідно до ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, встановленого статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за період з 01.01.2012 по 02.08.2014 та нарахована доплата різниці в пенсії в сумі 5519 грн. 04 коп., яка направлена на додаткову відомість.

25.02.2015 за №1392/10 на виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.05.2014 головним управлінням надіслано письмовий звіт, у якому прописано процес розгляду справи та виконання судового рішення із зазначенням причин, через які неможливо повністю виконати рішення суду.

Тобто, Головним управлінням звіт про виконання рішення суду був наданий в встановлені строки.

З огляду на викладені обставини, суд вважає, що відповідачем та його керівником ОСОБА_6 вчинено необхідні дії для виконання рішення суду, а рішення суду не виконано належним чином з незалежних від головного управління підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що виплата нарахованої пенсії не здійснена у зв'язку з відсутністю коштів, оскільки вони не є власністю ПФУ та не знаходяться на його рахунках.

Відповідно до ст. ст. 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов'язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Отже, невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів при відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у боржника, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості, виконати судове рішення

Аналогічна правова викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України, від 18.03.2015 у справі № К/800/93/15.

Такої ж думки дотримувався суд і в ухвалі від 23.05.2013, яка набрала законної сили, відмовляючи у задоволенні заяви Головного управління юстиції у Чернігівській області про зміну способу та порядку виконання постанови суду від 24.04.2009 (за виконанням якої встановлено судовий контроль постановою від 26 травня 2014 року), де встановив неможливість виконання постанови суду від 24.04.2009, що пов'язано із відсутністю фінансування витрат на виплату пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, з Державного бюджету України, а ухвалення судового рішення про стягнення нарахованої позивачеві суми з відповідача призведе до порушення прав інших пенсіонерів.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 158 - 160, 163, 185, 186, 267 КАС України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про накладення на начальника Головного управління Пенсійного фонду України ОСОБА_7 штрафу у розмірі тридцяти мінімальних заробітних плат та встановлення нового строку подання письмового звіту про виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.04.2009, постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.05.2014 та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2015 у справі заадміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя О.П.Супрун