Справа № 807/96/14
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2015 р. Справа № 876/7614/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Яворського І. О., Іщук Л. П.

за участю секретаря судового засідання - Сердюк О. Ю.;

представника позивача - Галевич Н. Р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 червня 2014 року в справі за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_2 про зобов'язання виконати вимоги припису, -

ВСТАНОВИВ:

13 січня 2014 року Закарпатським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області до ОСОБА_2 про зобов'язання відповідача виконати вимоги припису № 23-П від 27 червня 2012 року та усунути порушення будівельних норм шляхом знесення чи демонтажу кам'яної огорожі за адресою: АДРЕСА_1; витрати, пов'язані з виконанням вимог припису № 23-П від 27 червня 2012 року, покласти на відповідача.

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що відповідач здійснює самовільне будівництво без дозволу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області. Також зазначено, що приписи інспекції ДАБК у Закарпатській області ОСОБА_2 виконані не були.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 червня 2014 в задоволенні позову відмовлено.

Зазначену постанову мотивовано тим, що чинним законодавством України позивачу не надано права звертатися до суду із позовами про спонукання до вчинення приписів, зокрема і приписів про демонтаж будівель та споруд, зведених самочинно.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивачем - Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в яких висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права.

На підставі ст. 55 КАС України судом апеляційної інстанції проведено заміну позивача - Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області на Державну архітектурно-будівельну інспекцію України.

Представник позивача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримав та просить таку задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, суд, відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів не знаходить підстав для їхнього задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що 27 червня 2012 року приписом 23-П Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області за результатами позапланової перевірки, встановлено порушення ОСОБА_2 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності», ст. 25 Закону «Про основи містобудування», п. 3.32 , п. 7.36 ДБН 360-92.

Вищеназваним приписом відповідача зобов'язано виготовити правовстановлюючі документи на збудований житловий будинок та надвірні споруди; знести або демонтувати кам'яну огорожу, а земельну ділянку привести в попередній стан, вимоги припису виконати в місячний термін. Припис отримала відповідач ОСОБА_2 27 червня 2012 року.

31 липня 2012 року у Акті перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм зафіксовано, що вимоги припису № 23-П від 27 червня 2012 року у визначений термін не виконані, в зв'язку з чим складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2

06 серпня 2012 року заступником начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області Орбелянц Г.З. прийнято постанову № 445, якою відповідача за невиконання припису притягнуто до адміністративної відповідальності згідно ч. 1 ст. 188-42 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу на суму 5100, 00 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що знесення самочинного будівництва відбувається на підставі рішення суду за відповідним позовом органу державного архітектурно-будівельного контролю до особи, якою здійснено самочинне будівництво, відтак, суд не вправі прийняти рішення про знесення самочинного будівництва за адміністративним позовом про зобов'язання відповідача виконати припис.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих і будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 3 частини 4 статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» посадові особи інспекцій державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право, зокрема, видавати обов'язкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт.

Вказана правова норма визначає вичерпний перелік приписів, які можуть видаватись Інспекціями, серед яких не значиться припис про демонтаж об'єкту.

Тобто, у відповідача немає прав, повноважень та компетенції щодо видачі припису про демонтаж прибудови, а лише є повноваження щодо видачі припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт.

Відповідно до частини 1 статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа відповідної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Таким чином, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» чітко визначено, що лише після невиконання припису, відповідач має право звернутись до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об'єкта.

При цьому, Інспекція повинна надати докази того, що будівельні роботи, виконані позивачем, суперечать суспільним інтересам або порушують права інших осіб, істотно порушують будівельні норми, а з огляду на приписи Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» надати також докази неможливості перебудови такого об'єкту з метою усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб чи істотного порушення будівельних норм.

Однак, позивачем не було надано належних та допустимих доказів в підтвердження вищезазначених обставин.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України - залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 червня 2014 року в справі № 807/96/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: І. О. Яворський

Л. П. Іщук

Ухвалу складено в повному обсязі 12 листопада 2015 року.