Справа № 821/3397/15-а
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/3397/15-а
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Дубровної В.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу Державної виконавчої служби Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні про зобов'язання вчинити дії щодо зняття арешту та розшуку майна,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу Державної виконавчої служби Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні (далі - відповідач, ВДВС Комсомольського РУЮ у м. Херсоні), у якому просить зобов'язати вчинити дії щодо зняття арешту та розшуку майна, яке належить ОСОБА_1 на праві власності.

Вказані вимоги позивач обґрунтовує тим, що листом від 20.10.2015 р. ВДВС Комсомольського РУЮ у м. Херсоні відмовив у знятті арешту з майна, а саме, автомобіля DAEWOO LANOS, ідентифікатор НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2003 року випуску, об'єм двигуна 1500 куб. см, синього кольору, який належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова по цивільній справі №643/8968/15-ц від 29.09.2015 р., і тому з посиланням на ч. 1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" просить суд зобов'язати відповідача вчинити дії щодо зняття арешту та розшуку майна вказаного автомобіля.

Відповідач не надав суду письмових заперечень, натомість представник відповідача в судовому засіданні, яке відбулось 03.11.2015 р., пояснив, що у ВДВС Комсомольського РУЮ у м. Херсоні відсутні законні підстави для винесення постанови про зняття арешту з автомобіля Daewoo Lanos, 2003 р.в. номер НОМЕР_1, оскільки рішенням Московського районного суду м. Харкова визнано за ОСОБА_1 право власності на вказаний автомобіль, проте відмовлено у задоволені вимог щодо звільнення автомобіля з-під арешту. При цьому, представник відповідача вказав, що після надання рішення суду про зняття арешту з автомобіля, відділом ДВС Комсомольського РУЮ у м. Херсоні будуть проведені виконавчі дії у відповідності до Закону України "Про виконавче провадження".

В судове засідання позивач та відповідач не прибули, надавши суду заяви про розгляд справи без їх участі.

Частиною 4 ст. 122 КАС України визначено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Спосіб захисту у сфері публічно-правових відносин визначає позивач та згідно з частиною третьою статті 105 КАС України позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії, утриматися від вчинення певних дій, виконати зупинену чи не вчинену дію тощо.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби встановлені ст. 181 КАС України.

Так, частиною 1 цієї статті визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутись до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон України №606-XIV), Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 15.12.99 р. за №74/5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15.12.1999 за № 865/4158 ( далі - Інструкція № 74/5) та іншими нормативно - правовими актами, які регулюють спірні правовідносини.

У відповідності до ст. 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Закону України №606-XIV рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Крім того, пунктом 16 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 21 травня 2012 року №5 "Про внесення змін до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року № 3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби", вказано, що судам при розгляді справ з приводу оскарження дій державного виконавця стосовно арешту майна боржника потрібно враховувати, що в межах статті 181 КАС України розглядаються вимоги щодо арешту (опису) майна, які не пов'язані зі спором про право на це майно.

Отже, при вирішенні справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, статус позивача, як сторони у виконавчому провадженні, та чи не пов'язані вимоги позивача щодо оскарження дій державного виконавця при арешті майна боржника зі спором про право на це майно.

Як вбачається зі змісту адміністративного позову, позивачем заявлена вимога про зобов'язання ВДВС Комсомольського РУЮ у м. Херсоні вчинити дії щодо зняття арешту та розшуку майна, а саме, автомобіля DAEWOO LANOS, ідентифікатор НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2003 року випуску, об'єм двигуна 1500 куб. см, синього кольору, яке належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова по цивільній справі №643/8968/15-ц від 29.09.2015 р. яке набрало законної сили 09.10.2015 р.

Підставою звернення позивача до суду з вказаною вимогою став лист - відповідь ВДВС Комсомольського РУЮ у м. Херсоні від 20.10.2015 р., яким повідомлено ОСОБА_1 про те, що відповідно до вимог у ст. 60 ЗУ "Про виконавче провадження" арешт з майна боржника знімається у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, проте з наданої ОСОБА_1 копії рішення Московського районного суду м. Харкова по цивільній справі №643/8968/15-ц від 29.09.2015 р., про визнання за ОСОБА_1 права власності на автомобіль, арешт з майна не знімався.

З огляду на вказані обставини, суд вказує, що позивач - ОСОБА_1 не є ні учасником виконавчого провадження, ні особою, яка залучається до проведення виконавчих дій, тобто, у даних спірних правовідносинах, позивач є тією особою, якій в порядку ст. 181 КАС України надано право на звернення до адміністративного суду із позовом щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця.

Крім того, суд не вбачає у спірних правовідносинах ознак спору про право, оскільки право власності позивача на спірний автомобіль підтверджується судовим рішення, яке набрало законної сили, і предметом оскарження у даній справі є зобов'язання ВДВС Комсомольського РУЮ у м. Херсоні вчинити певні дії, а саме зняти арешт з майна.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Щодо надання правової оцінки змісту листа - відповіді ВДВС Комсомольського РУЮ у м. Херсоні від 20.10.2015 р. на предмет його узгодженості з приписами Закону України №606-XIV, то суд вказує про наступне.

Частинами 1 та 2 ст. 17 цього Закону передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі документи, зокрема виконавчі листи, що видаються судам.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону України №606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Частинами 2, 3 ст. 57 Закону №606-XIV встановлено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що на підставі виконавчого листа №2/286/09, виданого 28.10.2009 р. Комсомольським районним судом м. Херсона про стягнення з боржника - ОСОБА_2 на користь стягувача - ВАТ КБ "Надра" боргу в сумі 570558,00 грн. ВДВС Комсомольського РУЮ у м. Херсоні було відкрито виконавче провадження №36628165, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 20.02.2013 р.

Постановою державного виконавця ВДВС Комсомольського РУЮ у м. Херсоні від 07.08.2013 р. ВП №36628165 у зв'язку з тим, що боржником в самостійний строк вимоги виконавчого документа не виконані та на підставі ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" було накладено арешт на все рухоме майно в межах суми боргу, що належить боржнику та оголошено заборону на її відчуження, в тому числі автомобіля DAEWOO LANOS, ідентифікатор НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2003 року випуску, об'єм двигуна 1500 куб. см, синього кольору.

Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна на запит органу державної влади від 03.11.2015 р., згідно постанови ВДВС Комсомольського РУЮ у м. Херсоні про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 36628165, від 07.08.2013 р. зареєстровано публічне обтяження (арешт рухомого майна), об'єкт обтяження - все рухоме майно, боржник - ОСОБА_2

Як встановлено судом та не заперечується сторонами у справі, що 29.09.2015 р. рішенням Московського районного суду м. Харкова по цивільній справі №643/8968/15-ц, яке набрало чинності 09.10.2015 р. визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль DAEWOO LANOS, ідентифікатор НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2003 року випуску, об'єм двигуна 1500 куб. см, синього кольору, у задоволені вимог щодо зняття арешту з вказаного автомобіля відмовлено.

20.10.2015 р. позивач надав до ВДВС Комсомольського РУЮ у м. Херсоні копію вказаного судового рішення.

В той же день, 20.10.2015 р., ВДВС Комсомольського РУЮ у м. Херсоні листом повідомив позивача про те, що відсутні підстави для винесення постанови про зняття арешту з автомобіля Daewoo Lanos, 2003 р.в. номер НОМЕР_1, оскільки у наданій копії рішення Московського районного суду м. Харкова №643/8968/15-ц відмовлено щодо звільнення вказаного автомобіля з-під арешту.

Суд погоджується з вказаною позицією відповідача з огляду на викладене.

Чинним законодавством України чітко визначено порядок зняття арешту з майна, який накладено постановою державної виконавчої служби, у разі якщо майно, на яке він накладений належить іншій особі.

Так, частинами 1 та 2 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

З огляду на вказані приписи цього Закону, суд вважає, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, тобто, самостійне заявлення вимоги особи про зобов'язання прийняти постанову про звільнення майна з-під арешту не відповідає вимогам цього Закону.

Вказаний висновок суду також ґрунтується на приписах постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" від 20.05.2013 року № 8, якими роз'яснено, що згідно з частиною першою статті 60 Закону України від 21 квітня 1999 року №606-XIV "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Під час вирішення такого спору з'ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно, у зв'язку з чим зазначені вимоги є приватноправовими.

Крім того, аналогічна позиція висловлена у пункті 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 р. "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", зокрема, визначено, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Як встановлено судом, рішенням Московського районного суду м. Харкова по цивільній справі №643/8968/15-ц, яке вступило в закону силу, були розглянуті саме приватноправові вимоги позивача до ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль та звільнення його з під-арешту з залученням ВДВС Комсомольського РУЮ у м. Херсоні в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (відповідач у даній справі).

Проте, з резолютивної частини вказаного судового рішення вбачається, що за ОСОБА_1 визнано право власності на автомобіль та відмовлено у задоволенні вимоги про зняття арешту з вказаного автомобіля. Вказане рішення набрало законної сили 09.10.2015 р.

Частиною 5 статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України i є обов'язковими до виконання на всій території України.

З огляду на викладене та враховуючи, що однією з підстав прийняття державним виконавцем постанови про зняття арешту з майна є рішення суду про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту, тому суд приходить до висновку про відсутність у ВДВС Комсомольського РУЮ у м. Херсоні підстав для прийняття постанови про зняття арешту з автомобіля Daewoo Lanos, 2003 р.в. номер НОМЕР_1 в порядку, передбаченому ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", на підставі наданого позивачем рішення Московського районного суду м. Харкова по цивільній справі №643/8968/15-ц.

При цьому, суд звертає увагу на те, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (адміністративний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Зважаючи, що суд є правозастосовуючим органом, а чинним законодавством встановлена процедура прийняття відповідних рішень державними виконавцями, судовим рішенням не може бути замінена ця процедура та орган, до компетенції якого віднесено прийняття відповідних рішень.

З огляду на викладене та враховуючи, що судом не встановлено законних підстав для прийняття державним виконавцем постанови про зняття арешту з майна, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача вчинити дії щодо зняття арешту та розшуку майна, яке належить ОСОБА_1 на праві власності, а саме: автомобіля DAEWOO LANOS, ідентифікатор НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2003 року випуску, об'єм двигуна 1500 куб. см, синього кольору є не що іншим, як формою втручання в дискреційні повноваження, та виходить за межі завдань адміністративного судочинства і тому не підлягають задоволення.

Що стосується вимоги позивача про зобов'язання зняття з розшуку майна, яке належить ОСОБА_1 на праві власності, а саме: автомобіля DAEWOO LANOS, ідентифікатор НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2003 року випуску, об'єм двигуна 1500 куб. см, синього кольору, то суд зазначає наступне.

Порядок оголошення розшуку визначений ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, частиною 1 вказаної статті передбачено, що у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ.

Відповідно до ч.4 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", не звернення державного виконавця до суду у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, а також інші дії та бездіяльність державного виконавця, пов'язані з розшуком боржника або його майна, можуть бути оскаржені у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно пп. 4.13.1 п. 4.13 Інструкції №74/5 підставами для оголошення розшуку є відсутність в ході виконавчого провадження відомостей про місце проживання (місцезнаходження) боржника, його майна, а також дитини.

У разі відсутності відомостей про місцезнаходження майна боржника за виконавчими документами, зазначеними в пункті 4.13.2 цієї Інструкції, державний виконавець виносить постанову про розшук майна, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби (пп. 4.13.3 п. 4.13 Інструкції №74/5). Постанова державного виконавця про розшук обов'язкова до виконання всіма громадянами та посадовими особами. За її невиконання настає відповідальність, передбачена статтею 88 Закону (пп. 4.13.3 п. 4.13 Інструкції №74/5). Незвернення державного виконавця до суду у випадках, передбачених у пункті 4.13.1 цієї Інструкції, а також постанова державного виконавця про відмову в розшуку майна боржника та постанова про стягнення витрат, пов'язаних з розшуком, можуть бути оскаржені у відповідному суді у 10-денний строк (пп. 4.13.9 п.4.13 Інструкції №74/5).

З огляду на вищевказані приписи законодавства суд зазначає, що вимога позивача про зобов'язання зняти з розшуку майно нормативно не мотивована, а положення Закону України №606-XIV та Інструкції №74/5 не передбачають можливості вчинення таких дій, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позову в цій частині.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 2, 8, 9, 11, 19, 71, 72, 122, 158-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Дубровна В.А.

кат. 11.5