Справа № 22-а-16086/11
Суддя: Голуб С. А.
Дата ухвалення: 2011-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Поліщук М.А.,

суддів: Голуб С.А, ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Апеляційного суду Київської області адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України у м. Ірпінь на постанову Іпрінського міського суду Київської області від 19 серпня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України про поновлення строку звернення до суду та стягнення щомісячної державної соціальної допомоги «дітям війни».

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2009 року позивачка звернулась до суду із названим позовом. У позові вказує, що має статус дитини війни. Просила поновити строк звернення з позовом до суду та просить визнати відмову відповідача щодо виплати щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за 2006-2009 p.p. протиправною та стягнути з управління ПФУ в м. Іпрінь Київської області на її користь недоплачену як дитині війни щомісячну державну соціальну допомогу за 2006-2009 роки в сумі 4290 грн. Просила стягнути інфляційні кошти за вказаний період в сумі 647,60 грн.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 19 серпня 2009 року позов задоволено частково. Визнано відмову управління пенсійного фонду України в м.Ірпінь Київської області щодо виплати щомісячної державної соціальної допомоги відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» протиправною.

Зобов'язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_2 щомісячну соціальну допомогу в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, передбаченому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», за період з 22 травня 2008 року.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати постанову Ірпінського міського суду та ухвалити нову постанову, якою в задоволені позову позивачці відмовити.

Перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком.

Відповідач, починаючи з 01 січня 2006 року до 01 січня 2008 року до пенсії, що виплачувалась позивачеві, доплати як дитині війни не нараховувало, а з 01 січня 2008 року виплачував позивачеві підвищення до пенсії в розмірі 10% прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, що втратили працездатність, на підставі постанови Кабінету Міністрів України №530 від 28.05.2008 року «Деякі питання соціального захисту окремої категорії громадян», згідно з п.8 якої на дітей війни, крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться в таких розмірах: з 22 травня 2008 року-48,1грн.,01 липня-48, 2 грн., та з 01 жовтня 49, 8 грн., проте вказана постанова КМУ суперечить вимогам ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Згідно з до розясненнями, що містяться в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 «Про незалежність судової влади», відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно- правові акти, якими скасовуються конституційні права та свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод.

Виходячи з загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при -визначенні розміру доплати як дитині війни необхідно керуватися ст.6 цього Закону, а не .остановок» Кабінету Міністрів України №530 від 28.05.2008 року «Деякі питання соціального захисту окремої категорії громадян».

Прийнявши до уваги наведене, ухвалюючи постанову, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що УПФ як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинно було діяти у відповідності з вимогами статті 6 Закону № 2195-ІУ і здійснити позивачеві відповідні нарахування (за той періоду часу, коли дія цієї норми не була зупинена), але у порушення вимог указаної статті таких нарахувань не проводило, чим і допустило протиправну бездіяльність.

Доводи апеляційної скарги щодо правомірності дій відповідача з посиланням на постанову КМ України № України №530 від 28.05.2008 року «Деякі питання соціального -захисту окремої категорії громадян» не приймаються до уваги, так як зазначена постанова 'КМ України суперечить ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Рішеннями Конституційного суду України від 09 липня 2007 року № 6 -рп/2007 та від 22 травня 2008 року № 10 - рп закони, якими були внесені зміни до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», були визнані неконституційними.

Колегія суддів вважає, що оскільки рішення Конституційного суду України № 10 - рп було постановлено 22 травня 2008 року, тому у позивача право на доплату до пенсії виникло з 22 травня 2008 року.

Однак відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України (в редакції, яка діяла на час винесення рішення) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк. Доводи апелянта щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних ^коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни обґрунтовано не взяті судом до заги, скільки питання фінансування цих видатків не є предметом даного спору.

Безпідставними є також посилання відповідача на можливість нецільового ^користання коштів Пенсійного фонду України, оскільки рішення про проведення виплат з власних джерел фінансування суд не ухвалював.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, викладених у постанові.

Керуючись статтями 197,198,201, 207 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м. Ірпінь Київської області задовольнити частково.

Постанову Ірпінського міського суду Київської області від 19 серпня 2009 року в частині періоду перерахунку доплати до пенсії ОСОБА_2 період змінити з « з 22 травня 2008 року» на « з 10 липня 2008 року»

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили в порядку визначеному ч.5 ст. 254 КАС України, та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Г оловуючий

СУДД1