Справа № 2-а-46-10
Суддя: Очеретяний В. А.
Дата ухвалення: 2010-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №: 2-а-46-10
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2010 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючого - судді Очеретяного В.А.

при секретарі Юхименко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умань адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 пенсійного фонду України в Уманському районі Черкаської області про визнання протиправним порушення матеріальних прав при бездіяльності ОСОБА_2 пенсійного фонду України з Уманському районі Черкаської області та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги „Дітям війни",

встановив :

Позивач ОСОБА_1 14 грудня 2009 року звернулась в суд із адміністративним позовом до відповідача про зобов'язання вчинити дії по нарахуванню недоплаченої щомісячної державної допомоги „Дітям війни" за 2006-2009 роки. Підставою для звернення вважає те, що вона відповідно до ст.1 Закону України № 2195-ІУ від 18 листопада 2004 року „Про соціальний захист дітей війни" є дитиною війни. Згідно із ст.6 зазначеного Закону з 01.01.2006 року їй повинна виплачуватися щомісячна соціальна допомога в розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком. У 2006 - 2007 роках їй така допомога не виплачувалась. Верховна ОСОБА_3 України Законом України № 3235 IV від 20.12.05 року „Про Державний бюджет України на 2006 рік" ст. 77 та ст. 110 та Законом України № 489 V від 19.12.2006 року «Про Державний бюджет України на 2007 рік» ст. 71, п. 12 призупинила дію статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни". Однак, Конституційний Суд України своїм рішенням № 6 рп / 2007 від 9 липня 2007 року у справі № 1-29/2007, керуючись статтями 147, 150, 152 Конституції України та статтями 45, 51, 61, 63, 65 Закону України „Про Конституційний Суд України" вирішив визнати таким, що не відповідають Конституції України, і є не конституційним положення Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік" пункт 12 статті 71, яким зупинено дію статті 6 Закону України № 2195 IV від 18 листопада 2004 року "Про соціальний захист дітей війни", пункт 1 положення статті 71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік № 489 V від 19.12.2006 року визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду в цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дій положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Відповідно до частини 2 статті З Закону України «Про соціальний захист дітей війни" державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно - правовими актами. Згідно частини 2 статті 19 та частини 3 статті 22 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод. Таким чином, зважаючи на вище викладене, невиплата їм соціальної допомоги, передбаченої статтею 6 Закону України „Про соціальний захист, дітей війни, є протиправною і такою, що суперечить Конституції та законам України. Розмір соціальної допомоги відповідно до статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" становить 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Мінімальна пенсія за віком відповідно до статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Згідно із Законом України „Про державний бюджет на 2007 рік" прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить: з 1 січня -380 грн., з 1 квітня - 406 грн., з 1 жовтня - 411 грн. Згідно із Законом України „Про Державний бюджет на 2006 рік" прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить: з 1 січня - 350 грн., з 1 квітня - 359 грн., з 1 жовтня - 366 грн. Таким чином, сума невиплаченої соціальної допомоги за 2006 - 2007 роки становить 2 733,30 гривень. З січня 2008 року щомісячну соціальну допомогу почали виплачувати, але лише в розмірі 10 відсотків від мінімальної пенсії за віком, всупереч 30 % встановлених Законом України „Про соціальний захист дітей війни". Згідно із Законом України „Про державний бюджет на 2008 рік", прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить: з 1 січня - 470 гривень, з 1 квітня - 481 гривня, з 1 липня - 482 гривні. Сума недоотриманої соціальної допомоги за 2008 рік становить в гривнях згідно розрахунку 1211 гривень. Відповідно до статті 99, 100 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який обчислюється з дня коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, неконституційних положень нормативно - правових актів вищої сили, Законів України, крім того, про належні їм, як дітям війни, виплати їх повідомлено не було, тому про факт порушення їх прав, яке тривало понад півтора року, позивачу ОСОБА_4 стало відомо на початку лютого місяця 2008 року, іншим позивачам лише після висвітлення зазначених подій у пресі на початку серпня 2007 року, у зв'язку з ухваленням відповідного рішення Конституційним Судом України 09 липня 2007 року. Просять поновити пропущений строк звернення до суду та зобов'язати відповідача нарахувати на її користь недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу, як дитині війни, за 2006 - 2009 роки в сумі 3944,30 гривень кожному.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задоволити.

Представники відповідача - ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в Уманському районі - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що Пенсійний фонд України діє на підставі Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою КМУ від 24.10.2007 № 1261 (далі-Положення).

Відповідно до п.15 Положення, Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку його територіальні управління.

Пенсійний фонд України забезпечує ефективне використання коштів, що перебувають в його управлінні. Реалізація нормативних приписів і пенсійних програм здійснюється шляхом фінансування пенсійних виплат за рахунок чітко визначених прибутковою частиною бюджету Пенсійного фонду джерел відповідно до конкретних напрямів витратної частини бюджету Пенсійного фонду України. Бюджет Пенсійного фонду України щорічно затверджується КМУ.

П.9 Положення передбачає вичерпний перелік напрямів використання коштів Пенсійного фонду України, які використовуються винятково за призначенням і вилученню не підлягають.

Із змісту ст.6 Закону "Про соціальний захист дітей війни" № 2195 не вбачається яким саме органом, за рахунок яких коштів і джерел, в якому процедурному порядку та яким чином обчислювати зазначені позивачем виплати, що законодавчими органами України не прийнято жодного нормативного акту, на виконання вимог Закону України „Про соціальний захист дітей війни".

Виходячи з наведеного, твердження позивача, що на виконання рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 Пенсійний фонд України та його відповідний орган були зобов'язані перерахувати та виплатити пенсію позивачеві, суперечить чинному законодавству.

Так дійсно, відповідно до Закону України „Про Конституційний суд України" рішення Конституційного суду є обов'язковими для виконання, але для тих кого це стосується. А саме при прийнятті рішення про визнання неконституційними окремих положень Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік", яким зупинено дію ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", з врахуванням ст.111 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік" Конституційний суд визнав неконституційним закон прийнятий Верховною ОСОБА_3 України. У даному випадку рішення Конституційного суду України є обов'язковим для Верховної ОСОБА_3 України як першоджерела прийняття даного нормативного акту, який визнано Конституційним судом таким, що не відповідає Конституції.

У відповідності до Закону України „Про Конституційний суд України" Конституційний суд України у відповідності до ст.70 "Порядок виконання рішень і висновків Конституційного Суду України" надсилає копії рішень і висновків Конституційного Суду України наступного робочого дня після їх офіційного оприлюднення суб'єкту права на конституційне подання чи конституційне звернення, з ініціативи якого розглядалася справа, до Міністерства юстиції України, а також до органу влади, що прийняв правовий акт, який був предметом розгляду в Конституційному Суді України. У разі необхідності Конституційний Суд України може визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки їх виконання, а також покласти на відповідні державні органи обов'язки щодо забезпечення виконання рішення, додержання висновку. Конституційний Суд України має право зажадати від органів, зазначених у цій статті, письмового підтвердження виконання рішення, додержання висновку Конституційного Суду України. Невиконання рішень та недодержання висновків Конституційного Суду України тягнуть за собою відповідальність згідно з законом.

З цього можна зробити висновок, що оскільки до Пенсійного фонду України копії таких рішень не надходили, а тому дане рішення не є обов'язковим для Пенсійного фонду України, а є обов'язковим для першоджерела створення даного нормативного акту, який було визнано неконституційним.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.08 № 10-рп/2008 року у справі щодо відповідності Конституції (конституційності) положень статей Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" визнано такими, що не відповідають Конституції України положення ст.67 розділу І, пунктів 2-4,6-8,10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22,24-34, підпунктів 1-6,8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" та пункту 3 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Вищезазначеними нормами розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" передбачалось зокрема внесення змін до деяких законів, в т.ч. до Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення.

Разом з тим, рішення про відновлення дії вищезазначених законодавчих актів_(Закону України "Про соціальний захист дітей війни") у редакції, чинній до внесення змін до них. Верховною ОСОБА_3 України не приймалось.

Внаслідок цього, порядок обчислення пенсій та/або підвищень до них, передбачений Законом України "Про соціальний захист дітей війни" залишився не врегульованим.

Відповідно до ст.116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції і Законів України, актів Президента України, та здійснює інші повноваження, визначені Конституцією та законами України.

Згідно ст.117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Відтак, у 2008 році для обчислення пенсій та підвищень, передбачених Законом України "Про соціальний захист дітей війни" Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 530 "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" від 28.05.08 (набула чинності з 22.05.08.)

Вищезазначена постанова КМУ є діючим нормативним актом обов'язковим до виконання управлінням Пенсійного фонду України в Уманському районі.

На підставі ст.6 Конституції України органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на принципах, згідно з якими ніхто не може бути вимушений робити те, що не передбачено законодавством. Одночасно дана норма встановлює, що органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень і в спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України.

Враховуючи, що Законом України № 2195 передбачено, що фінансування виплат за цим Законом проводиться із державного бюджету України, а не із бюджету Пенсійного Фонду України, не вбачається будь-яких порушень законодавства з боку відповідача.

Пунктом 8 постанови КМУ № 530 від 22.05.08 установлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у таких розмірах: з 22 травня - 48,1 гривні, з 1 липня - 48,2 та з 1 жовтня - 49,8 гривні.

Вважають, що ОСОБА_2 пенсійного фонду України в Уманському районі діє і відповідності до чинного законодавства і просили залишити адміністративний позов ОСОБА_1, про визнання протиправним порушення матеріальних прав при бездіяльності ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Уманському районі Черкаської області та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни, без задоволення.

Вислухавши пояснення позивачки ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_2 пенсійного фонду України в Уманському районі Черкаської області - ОСОБА_3 та ОСОБА_5, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що позивачка має статус "дитини війни" і має право на пільги, встановлені законодавством України для дітей війни.

Відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст.7 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Законом України „Про Державний бюджет на 2006 рік" від 20.12.2005 року дію ст.6 зазначеного Закону на 2006 рік зупинено.

Законом України „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік" від 19.01.2006 року, який набрав чинності 15.03.2006 року, до статті 110 Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік" було внесено зміни, якими встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" у 2006 році запроваджуються поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної ОСОБА_3 України з питань бюджету.

Проте, у 2006 році пільги, встановлені ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" запроваджені не були.

Закони України „Про Державний бюджет на 2006 рік" від 20.12.2005 року та „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік" від 19.01.2006 року неконституційними не визнані та діяли протягом 2006 року.

Таким чином, відповідно до вищезазначених Законів, у відповідача не було підстав нараховувати та сплачувати позивачці доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", оскільки до 15.03.200 6 року дію зазначеної норми було зупинено, а потім передбачені нею виплати не запроваджені.

Крім того, надаючи перевагу Законам України „Про Державний бюджет на 2006 рік" від 20.12.2005 року та „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік" від 19.01.2006 року, суд виходить з того, що закони є актами єдиного органу законодавчої влади - Верховної ОСОБА_3 України. Конституція України не встановлює пріоритету в застосуванні того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає такого закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Конституційний Суд України у п.3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 року № 4-зп (справа про набуття чинності Конституцією) зазначив: „Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше".

Виходячи із системного аналізу наведених норм законодавства, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивачки, які стосуються виплат доплати до пенсії за 2006 рік. Відповідач у справі протягом 2006 року діяв у відповідності з діючим законодавством та не мав підстав здійснювати позивачці щомісячні доплати до пенсії, оскільки до 15.03.2006 року дія ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" була зупинена, а з 15.03.2006 року здійснення доплат, визначено у інший спосіб, тобто поставлено в залежність від виконання у другому півріччі 2006 року Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік".

Стосовно позовних вимог щодо здійснення позивачці доплати до пенсії за 2007 рік, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до п.12 ст.71 Закону України „Про Державний бюджет на 2007 рік", дію ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", з урахуванням ст.111 цього Закону, було зупинено.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 за № 6-рп/2007 року, у справі за поданням 46 народних депутатів України, щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66, пп. 7, 9, 12, 13,14, 23, 29, ЗО, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71, ст. ст. 98, 101, 103, 111 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік" (справа про соціальні гарантії громадян), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п.12 ст.71 Закону України „Про Державний бюджет на 2007 рік", яким зупинено дію ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", з урахуванням ст.111 цього Закону.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи з приписів ч.2 ст.152 Конституції України та дати ухвалення рішення Конституційним Судом України УПФУ в Уманському районі повинно було нараховувати та сплачувати позивачці доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" з 09.07.2007 року, оскільки, з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності п.12 ст.71 Закону України „Про Державний бюджет України", ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню. Отже, відповідач з 09.07.2007 року мав діяти у відповідності з приписами діючої норми ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", нараховувати та здійснювати позивачці відповідні доплати. Але враховуючи те, що позивачкою пропущено строк звернення до адміністративного суду за період з 01.01.2006 року до 14.12.2008 року, питання про поновлення строку нею не ставилось, а відповідач наполягає на застосуванні наслідків пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом, тому суд вважає, що позов у частині зобов'язання відповідача нарахувати на користь позивачки за період з 01.01.2006 року до 14.12.2008 року, не підлягає задоволенню в зв'язку із пропуском строку звернення до суду на підставі ч.1 ст.100 КАС України.

Що стосується вимог позивачки про зобов'язання відповідача виплачувати їй з 14.12.2008 року по час розгляду справи в суді щомісячну надбавку до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, то суд вважає такі вимоги частково обґрунтованими, виходячи з наступного:

Відповідно до п.п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" текст ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" викладено в наступній редакції - Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів.

З 01 січня 2008 року позивачці було нараховане та виплачується зазначене підвищення відповідно до встановленого розміру, що підтверджується письмовими запереченнями ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Уманському районі.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 за № 10- рп/2008 року, у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст.65 розділу 1, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу 2, пункту 3 розділу 3 Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" і 101 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.67 розділу 1, п.п. 1-4, 6-22, 24-100 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п.п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Виходячи із системного аналізу зазначених норм законодавства, рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року та приписів ч.2 ст.152 Конституції України, суд дійшов висновку, що з 22.05.2008 року УПФУ в Уманському районі повинно було нараховувати та сплачувати позивачці доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" в редакції, яка діяла до 01.01.2008 року, оскільки, з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню. Отже, відповідач з 22.05.2008 року мав діяти у відповідності з приписами діючої норми ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", нараховувати та здійснювати позивачці доплату до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Між тим, до 22.05.2008 року, тобто до ухвалення зазначеного рішення Конституційним Судом України, відповідач, здійснюючи позивачці доплати, передбачені ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" в редакції від 01.01.2008 року, з урахуванням п.п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", діяв на підставі та у відповідності з діючою нормою зазначених законів, а тому позовні вимоги щодо стягнення доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 01.01.2008 року до 21.05.2008 року задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ч.ч.3 та 4 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Таким чином, доводи відповідача, в частині неврегульованості на законодавчому рівні порядку здійснення доплат особам, які мають статус дітей війни не може бути підставою для їх не здійснення або відмови в задоволенні позову.

Щодо доводів стосовно відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", суд зазначає наступне.

Сторонами у справі не заперечується, що позивачка, відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" має право на отримання доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо застосування положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачкою конституційної гарантії, встановленої ст.4 6 Конституції України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни".

Також, суд відхиляє доводи відповідача щодо не визначеності на законодавчому рівні питання відносно органу на який покладено обов'язок здійснення виплат підвищення до пенсії особам, які мають статус дитини війни.

Пенсійний фонд України діє на підставі Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою КМУ від 24.10.2007 № 1261 і здійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Таким чином, обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивачці, передбаченої ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" покладено на УПФУ в Уманському районі Черкаської області за місцем проживання позивачки.

Крім того, суд вважає безпідставним посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення виплат зазначеної доплати до пенсії.

Статтею 22 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи гарантуються. Таким чином, держава взяла на себе зобов'язання забезпечити реалізацію громадянами своїх конституційних прав.

За змістом ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України „Про соціальний захист дітей війни" реалізовано конституційне право на соціальний захист громадян, які мають статус „дитини війни", серед яких їм надано право на отримання 30% доплати до пенсії.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно абз.1 п.1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2002 року за № 121/2001 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади.

Відповідно до зазначеного Положення на Пенсійний фонд України покладено обов'язок щодо: призначення пенсії; підготовки документів для її виплати; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій.

Пунктом 1.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 року за № 8-2 управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах є органами Пенсійного фонду України, підвідомчими відповідно головним управлінням цього фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему органів Пенсійного фонду України та мають завданням - забезпечення призначення та виплати пенсії.

Отже, обов'язок по нарахуванню та виплати доплати до пенсії, яка передбачена Законом України „Про соціальний захист дітей війни", покладено саме на органи Пенсійного фонду України.

Враховуючи, що держава взяла на себе обов'язок щодо виплати позивачам 30% доплати до пенсії та поклала виконання цього обов'язку на центральний орган виконавчої влади - Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, що входять в систему його органів, але вони не вчинили жодної дії для нарахування цих коштів та їх виплати, суд вважає, що вони не виконали своїх повноважень без поважних причин.

Виходячи із системного аналізу приписів Конституції України та наведених нормативно-правових актів, суд вважає безпідставними посилання відповідача на відсутність коштів, як на обґрунтування правомірності невиконання своїх зобов'язань перед позивачами.

Крім того, відповідачем, в порушення ч.2 ст.71 КАС України не доведено та не надано суду доказів щодо вчинення будь-яких дій для забезпечення виконання покладеного на нього обов'язку щодо нарахування та виплати позивачам доплати до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком.

Отже, відсутність коштів у відповідача, який не вчинив жодної дії щодо їх отримання для забезпечення виконання своїх зобов'язань або невиконання іншим органом виконавчої влади свого обов'язку щодо виділення коштів на здійснення позивачам виплат, гарантованих їм Конституцією України, не є підставою для відмови в задоволенні позову та визнання правомірними дій або бездіяльності відповідача.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивачки, суд виходить з того, що вимоги про нарахування відповідачем доплати до пенсії у визначеній позивачкою грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки такі виплати не були їй нараховані, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування пенсії замість органу, якому надані такі повноваження.

Суд вважає необхідним визнати протиправною бездіяльність УПФУ в Уманському районі по невиконанню з 22.05.2008 року приписів статті б Закону України „Про соціальний захист дітей війни", яка призвела до порушення прав позивачки на своєчасне нарахування та отримання доплати до пенсії.

Судові витрати по справі підлягають розподілу у відповідності до ч.3 ст.94 КАС України.

На підставі викладеного, ст. 64, 124, 152 Конституції України, ст.ст. 3, 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", керуючись ст.ст. 6-14, 71, 99-100, 159-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 пенсійного фонду України в Уманському районі Черкаської області про визнання протиправним порушення матеріальних прав при бездіяльності ОСОБА_2 пенсійного фонду України в Уманському районі Черкаської області та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги „Дітям війни" - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 Пенсійного Фонду в Уманському районі Черкаської області щодо не нарахування та невиплати щомісячної державної соціальної допомоги ОСОБА_1.

Зобов'язати ОСОБА_2 Пенсійного Фонду в Уманському районі здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та провести відповідні виплати з 14 грудня 2008 року до 05 лютого 2010 року включно за виключенням виплаченого підвищення за вказаний період.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження постанови суду може бути подано протягом 10 днів з дня отримання копії повного тексту постанови через Уманський міськрайонний, а апеляційну скаргу на постанову суду може бути подано протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження до Київського апеляційного адміністративного суду через Уманський міськрайонний суд.

Головуючий: В.А. Очеретяний