Справа № 826/9371/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2015-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 вересня 2015 року 16:04 № 826/9371/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

за участю секретаря судового засідання Суховій О.В.,

за участю сторін:

представник позивача - Балінський В.В.,

представник відповідача - Михайлюк-Філімонова Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Бюро інвестиційних проектів - проектний менеджмент» до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Бюро інвестиційних проектів - проектний менеджмент» (надалі - ТОВ «Бюро інвестиційних проектів - проектний менеджмент», позивач) до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - ДПІ у Солом'янському районі м. Києва, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29.04.2015р. № про донарахування податкового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 141 000,00 грн. та нарахування штрафних санкцій у розмірі 70 500,00 грн.

Свої позовні вимоги ТОВ «Бюро інвестиційних проектів - проектний менеджмент» обґрунтовує тим, що первинні бухгалтерські документи, отримані від ПП «ПРОМ-ТЕХ-СНАБ» відповідають вимогам закону та мають усі необхідні реквізити, вказані документи надані відповідачу під час проведення перевірки у повному обсязі, будь-яких зауважень щодо правильності оформлення зазначених документів відповідач в акті перевірки не зазначає.

Окрім того, позивач зазначає, що відповідач невірно визначив період, в якому витрати по взаємовідносинах з ПП «ПРОМ-ТЕХ-СНАБ» повинні бути включені до складу валових витрат. Зокрема, податковий орган стверджує, що витрати у розмірі 783 334 грн. включені позивачем до складу валових витрат в 2014 році, в той час як позивачем взагалі не включено в податковій декларації з податку на прибуток за 2014 рік до складу валових витрат суму 783 334 грн. по господарській операції з ПП «ПРОМ-ТЕХ-СНАБ» у вересні 2014р.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав повністю та зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте податковим органом відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені в акті перевірки та запереченнях проти адміністративного позову.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне.

ТОВ «Бюро інвестиційних проектів - проектний менеджмент» зареєстровано Солом'янською районною у м. Києві державною адміністрацією від 12.09.2000р. № 08643. Код суб'єкта господарювання за .

ТОВ «Бюро інвестиційних проектів - проектний менеджмент» взято на податковий облік в органах державної податкової служби від 14.09.2000р. №826/2000 та перебуває на обліку в ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві.

ДПІ у Солом'янському районі м. Києва на підставі наказу від 06.04.2015р. №458 та направлень на проведення перевірки від 06.04.2015р. №421/26-58-22-05. від 06.04.2015р. №420/26-58-22-05, згідно з пп. 75.1.2 п.75.1 ст. 75, пп. 78.1.1, п. 78.1 ст. 78, ст. 82 Розділу II Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Бюро інвестиційних проектів - проектний менеджмент» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ПП «ПРОМ-ТЕХ-СНАБ» за період з 01.09.2014р. по 30.09.2014р.

За результатами перевірки складено акт про результати документальної планової виїзної перевірки від 20.04.2015р. №1896/26-58-22-06/31059394 (надалі - Акт перевірки).

Відповідно до висновків, наведених в Акті, перевіркою встановлено порушення:

- пп. 138.1, пп.138.2 ст.138, пп.139.1.9 П.І39.І ст.І39 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ «Бюро інвестиційних проектів - проектний менеджмент» занижено податок на прибуток за перевіряємий період на загальну суму 141 000 грн., в т.ч. за 2014 рік на суму 141 000 грн.;

- п.п.185.1 ст.185, п.п. 198.1 п.п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого TOB «Бюро інвестиційних проектів - проектний менеджмент» встановлено заниження суми податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за перевіряємий період на загальну суму 156 667 грн., в т.ч. за вересень 2014 на суму 156 667 грн.

Висновки акту перевірки обґрунтовані тим, що ТОВ «Бюро інвестиційних проектів - проектний менеджмент» неправомірно віднесло до складу валових витрат кошти, сплачені ПП «ПРОМ-ТЕХ-СНАБ» за договором підряду на виконання проектних робіт, оскільки, на думку службових осіб податкового органу, ці господарські відносини не носили реального характеру і надані до перевірки документи не можуть підтвердити реальність здійснених господарських операцій.

На підставі висновків, викладених у Акті перевірки, ДПІ у Солом'янському районі м. Києва винесено податкове повідомлення-рішення від 29.04.2015р. № про донарахування податкового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 141 000,00 грн. та нарахування штрафних санкцій у розмірі 70 500,00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пп. 138.2. ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно положень п.п. 139.1.9. п 139.1. ст. 139 Податкового кодексу України 39.1. не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Бюро інвестиційних проектів - проектний менеджмент» (Замовник) та ПП «ПРОМ - ТЕХ - СНАБ» (Підрядник) укладено договір підряду на виконання проектних робіт №706 від 01.08.2014 р.

Загальна вартість робіт складає 2 062 000.00 грн., в т.ч. ПДВ - 343 666,67 грн.

В підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивач надав суду копії первинних документів, зокрема, договір підряду на виконання проектних робіт, акти здачі-приймання робіт, податкові накладні тощо.

Окрім того, в підтвердження виконання отриманих послуг у господарській діяльності позивач надав суду копії договору на проведення проектних робіт від 22.12.2006р., укладеного з ТОВ «Будспецсервіс», який передбачає право позивача залучити субпідрядників для проведення проектних робіт, протокол погодження вартості проектних робіт, кошториси на проектні роботи, додаткову угоду від 19.05.2008р.

В той же час, податковий орган, стверджує, що вищевказані документи не можуть підтвердити реальність здійснених господарських операцій у зв'язку із тим, що господарські взаємовідносини позивача та зазначеного контрагента є фіктивними, оскільки вчинені без наміру створення правових наслідків.

Висновки ДПІ у Солом'янському районі м. Києва щодо порушення норм Податкового кодексу України ТОВ «Бюро інвестиційних проектів - проектний менеджмент» в акті перевірки ґрунтуються на тому, що надані до перевірки документи не дають змогу ідентифікувати конкретний зміст наданих послуг та право включення сум до валових витрат.

Окрім того, відповідач зазначає, що ДПІ у Шевченківському районі Г'У Міндоходів у м. Києві складено акт 31.12.2014 р. №1847/26-59-22-08/38007002 про результати документальної позапланової виїзної перевірки ПП «ПРОМ-ТЕХ-СНАБ» з питання дотримання вимог податкового законодавства по проведеним фінансово-господарським взаємовідносинам з контрагентами за період з 01.07.2014р. по 30.09.2014р.

ПП «ПРОМ-ТЕХ-СНАБ» до перевірки не надано документів які б фактично підтверджували надання, транспортування, оприбуткування або подальшу реалізацію наведених товарно-матеріальних цінностей, робіт, послуг, а саме: звітів про надання послуг, калькуляцій з зазначенням витрат та матеріалів, у яких би зазначалось використання трудових ресурсів, часу, обсягів та місця надання, виду наданих робіт, послуг, завірених відповідальними особами та особами які їх надавали, товарно-транспортних накладних та інших первинних документів підтверджуючих реальність здійснення, отримання та подальше використання в господарській діяльності наведених в видаткових накладних товарно-матеріальних цінностей в актах наданих, виконаних робіт, послуг.

Основним постачальником у перевіряємому періоді ПП «ПРОМ-ТЕХ-СНАБ» був ТОВ «ТРЕЙДБОР».

ДПІ у Шевченківському районі Г'У ДФС у м. Києві складено акт від 08.12.2014 року №1760/26-59-22-08/38124130 про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ «ТРЕЙДБОР» щодо документального підтвердження господарських відносин. їх реальності та повноти відображення в обліку з платниками податків постачальниками та покупцями, за період з 01.07.2014р. по 30.09.2014р.

Згідно ІС «Податковий блок» ТОВ «ТРЕЙДБОР» має стан платника « 9» направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням.

ТОВ «ТРЕЙДБОР» подроблені податкові накладні па суми ПДВ менше 10 000 грн. в один день та в рамках одного договору. Дані операції проведені для ухилення від реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Відсутність факту реєстрації платником податку і продавцем товарів/послуг податкових накладних в ЄРПН та порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум ПДВ до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми ПДВ вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Також, ТОВ «ТРЕЙДБОР» маніпулює даними податкової звітності для формування технічного кредиту для контрагентів-покупців.

ТОВ «Бюро інвестиційних проектів - проектний менеджмент» до перевірки не надані підтверджуючих документів, що давали б змогу ідентифікувати конкретний зміст наданих послуг, а саме: акти здачі-приймання проектної документації, дозволи, ліцензії, звіти про хід та результати наданих послуг та інші підтверджуючі документи, таким чином, встановити факт надання послуг не має можливості.

В той же час, суд звертає увагу, що висновки акту перевірки, на підставі яких винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, ґрунтуються виключно на аналізі господарської діяльності ПП «ПРОМ-ТЕХ-СНАБ» та ТОВ «ТРЕЙДБОР», діяльність якого взагалі не пов'язана з господарською діяльністю позивача.

Висновки акту перевірки не містять жодного доказу щодо встановлення наявності умислу посадових осіб ТОВ «Бюро інвестиційних проектів - проектний менеджмент» на ухилення від оподаткування.

Суд також звертає увагу на те, що відповідачем в Акті перевірки не йдеться про наявність розбіжностей в реєстрі виданих і отриманих податкових накладних позивача та зазначених контрагентів, а отже, такі розбіжності відсутні.

В той же час, позивачем надано первинні документи, які підтверджують факт здійснення господарських операцій із вказаними контрагентами.

При цьому, суд звертає увагу на те, що податковий орган в Акті перевірки не ставив під сумнів достовірність даних, які містять первинні бухгалтерські документи, а також не зазначав про невідповідність первинних бухгалтерських документів вимогам чинного податкового законодавства, зокрема, відсутності у них обов'язкових реквізитів.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо невідповідності податкових накладних, виписаних на ім'я ТОВ «Бюро інвестиційних проектів - проектний менеджмент» контрагентом, вимогам чинного законодавства України.

З огляду на таке, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Законодавством України на однуіз сторін цивільно-правової угоди - покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов'язку здійснення контролю за дотриманням усіма виконавцями, постачальниками по ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з виконавців, постачальників у ланцюгу постачання або через відсутність висновків зустрічних перевірок, зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на декларування валових витрат та права на податковий кредит з податку на додану вартість, яке виникло в результаті сплати податку на додану вартість при придбанні товарів (робіт, послуг).

Так само і відповідальність за порушення норм податкового законодавства є самостійним видом юридичної відповідальності і застосовується незалежно від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності. Отже, в даному разі для перевірки законності здійснених донарахувань оспорюваних сум податкових зобов'язань позивачеві дослідженню підлягають обставини щодо реальності здійснення господарських операцій та правильності формування даних податкового обліку за наслідками виконання цих операцій.

Як зазначено в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010р. № 1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби», якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини.

Так, в пункті 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: "…Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні по справі "Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії", у пункті 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Вказаний підхід до визначення недопустимості порушення майнових прав особи знаходить своє продовження у праві Європейського союзу, зокрема у Шостій Директиві № 77/388/ЄЕС від 17.05.1977р. щодо гармонізації законодавства держав-членів стосовно податків з обороту (надалі - також "Шоста Директива").

Закон України «Про Загальнодержавну програму адаптації законодавства України до законодавства Європейського Союзу» визначає сферу оподаткування (зокрема, непрямі податки) як пріоритетну сферу для виконання програми адаптації українського законодавства. Даний закон визначає, що елементом адаптації законодавства має стати перевірка проектів законів України та інших нормативно-правових актів на їх відповідність acquis communautaire (право ЄС) з метою недопущення прийняття актів, які суперечать acquis Європейського Союзу. Тобто, податкове законодавство України, а, відповідно, його тлумачення та застосування, не може суперечити положенням Шостої Директиви. Це підтверджується позицією Суду Європейського Союзу (Суд ЄС), яка відповідно застосовується ЄСПЛ для вирішення справи "Булвес"АД проти Болгарії", а саме: "…Операції самі по собі не визнаються недійсними через шахрайство з ПДВ, складають поставки товарів чи послуг особою, яка виступає у ролі платника податку, та економічну діяльність в розумінні статей 2(1). 4 та (1) Шостої Директиви, де такі поставки і така діяльність відповідають об'єктивним критеріям, на яких базуються визначення даних термінів, незважаючи на наміри іншого продавця, який приймає участь у тій самій низці поставок та/або потенційно шахрайський характер будь-якої іншої операції платником податку, який розглядається, про що платник податку не знав і не міг знати. Право на податковий кредит особи зі статусом платника податку, яка здійснює такі операції, не може залежати від факту, що у низці поставок, в яку входять ці операції, попередня чи наступна операція є недійсною через шахрайство з ПДВ, про яке платник податку не знав і не міг знати".

Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права. Більше того, частина 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України вимагає врахування практики Європейського Суду з прав людини при вирішенні справ.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені статтею 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Обов'язковість установлення умислу поширюється на визнання недійсними правочинів, вчинених із метою, що суперечить інтересам держави і суспільства (ч. 3 ст. 228 ЦК України).

Суд звертає увагу, що доказом наявності вини сторони у формі умислу може бути лише вирок по кримінальній справі відносно посадових осіб товариства, який набрав законної сили.

Матеріали справи таких відомостей не містять.

Відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року №742/11/13-11 з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, обставини щодо встановлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, а саме статус постачальника товарів (послуг), придбання яких є підставою для формування податкового кредиту та/або сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість. Особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.

При цьому для висновків про наявність порушень податкового законодавства в діях платника податків в обов'язковому порядку необхідно з'ясувати можливу обізнаність такого платника щодо дефектів у правовому статусі його контрагентів (відсутність реєстрації їх як платників податку на додану вартість, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо). Відповідні обставини можуть бути з'ясовані, зокрема, з використанням даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також офіційно оприлюднених даних щодо анульованих свідоцтв платника податку на додану вартість.

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» встановлено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, були внесені до нього, то вони вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Суд звертає увагу, що станом на дату укладення і виконання договорів між позивачем і ПП «ПРОМ-ТЕХ-СНАБ» вказаний суб'єкт господарювання був зареєстрований у передбаченому законодавством порядку.

Платник податків (покупець товару) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальником товару (робіт, послуг), відомості щодо якого містяться у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України та який перебуває на обліку в податковому органу, в тому числі зареєстрований платником податку на додану вартість, вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на валові витрати чи податковий кредит за можливу неправомірну діяльність контрагента.

Окрім того, відповідно до правової позицій Вищого адміністративного суду України, викладеної в ухвалі від 03.05.2012р. по справі №К/9991/11271/12, наявність реєстрації контрагента на час вчинення спірних операцій є свідченням наявності у них необхідного обсягу правосуб'єктності для здійснення таких операцій, тоді як перевірка проведення такої реєстрації з дотриманням вимог законодавства перебуває поза межами можливого контролю платника.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що волевиявлення позивача і ПП «ПРОМ-ТЕХ-СНАБ» на укладення договору було вільним та відповідало їх внутрішній волі, а договір спрямований на реальне настання передбачених ним наслідків.

Суд зазначає, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Щодо правочину між позивачем та зазначеним контрагентом, доречним є застосування доктрини «Ділова мета» (business purpose) та «Реальність господарської операції». Суть доктрини полягає у тому, що діяльність платника податків не ставиться під сумнів, якщо у неї є розумна ділова мета, крім мінімізації оподаткування. В іншому випадку податкові наслідки переосмислюються у відповідності з економічною сутністю операцій та такий правочин визнається недійсним. При цьому обов`язок доказування розумного змісту покладається на учасників правочину.

Вказана доктрина базується на прецедентах Верховного Суду США (US Supreme Court. Moline Properties, Inc. v. Commissioner, 319 US 436 (1943)); US Supreme Court. US v. Phellis, 257 US 156 (1921)), Європейського Суду Справедливості European Court of Justice. Halifax v. Commissioners, Case C-255/02 ("Halifax").

Положення щодо ділової мети та розумного змісту господарської операції широко застосовуються в судовій практиці на підставі судових узагальнень.

Верховний Суд України, скасовуючи рішення судів у справах про відшкодування ПДВ, неодноразово зазначав, що в справах не встановлено наміру одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності.

Вперше доктрину «ділова мета» в Україні використано Верховним Судом України у Постанові його Судової палати в адміністративних справах від 12.02.2008р. у справі № 08/28 за позовом ТОВ «Метпромсервіс» до ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Позивач зазначив суду, що між сторонами відбувались господарські операції, що вели до змін в бухгалтерському та податковому обліку, змін в структурі активів та зобов'язань, капіталі та фінансовому стані. При цьому, такі господарські операції здійснювались з оформленням необхідних первинних документів. Позивач надав суду докази використання отриманих послуг у своїй подальшій господарській діяльності.

Зокрема, необхідність залучення позивачем інших проектних організацій на умовах субпідряду безпосередньо передбачена як основним договором №186-12/БИП-ПМ від 22.12.2006р. (пункти 4.2, 4.3, 4.4), так і додатковою угодою №09 від 19.05.2008р. (пункт 1.4).

Окрім того, суд вважає за необхідне окремо зазначити, що позивачем в податковій декларації з податку на прибуток за 2014 рік до складу валових витрат взагалі не включено суму 783 334 грн. по господарській операції з ПП «ПРОМ-ТЕХ-СНАБ» за вересень 2014р.

Відповідно до положень п. 152.3 ст. 152 Податкового кодексу України доходи і витрати нараховуються з моменту їх виникнення згідно з правилами, встановленими цим розділом, незалежно від дати надходження або сплати коштів, якщо інше не встановлено цим розділом.

Тобто, за загальним правилом, витрати нараховуються з моменту їх виникнення, проте, допускається інший порядок нарахування витрат, передбачений спеціальними нормами, які містяться в цьому ж Розділі III «Податок на прибуток підприємств» Податкового кодексу України.

Одна із таких спеціальних норм міститься в п. 138.4 ст.138 Податкового кодексу України, згідно якої витрати, що формують собівартість реалізованих товарів; виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Тобто, якщо товариство реалізовує результати своїх робіт, для виконання яких здійснюємо певні витрати (зокрема, залучає субпідрядні організації), то раніше понесені витрати (платежі контрагентам) для досягнення результату цих робіт товариство може визнати витратами, що включаються до складу собівартості, в тому наступному періоді, в якому відбудеться реалізація саме результатів робіт.

Саме цією нормою (п.138.4 ст.138) визначається період, в якому витрати по взаємовідносинах з ПП «ПРОМ-ТЕХ-СНАБ» повинні бути включені до складу валових витрат, а не за загальним правилом, передбаченим п.138.2 ст.138 та п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене податковим органом необґрунтовано, а отже є протиправним і підлягає скасуванню.

Згідно з частиною 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідач, як суб'єкт владних повноважень не виконав покладений на нього законом обов'язок і не довів правомірність винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи викладене, беручи до уваги той факт, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази правомірності винесення оскаржуваного рішення, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і наявність підстав для їх задоволення.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Бюро інвестиційних проектів - проектний менеджмент» задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 29.04.2015р. №.

Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ТОВ «Бюро інвестиційних проектів - проектний менеджмент» () понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 450,00 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний текст постанови складений та підписаний 07.09.2015р.

Суддя В.П. Шулежко