Справа № 2а-3182/12/2670
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2012-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 серпня 2012 року 10:27 № 2а-3182/12/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т. при секретарі судового засідання Олійник Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київгума"
до Київської регіональної митниці
про скасування рішення про визначення митної вартості товарів від 21.11.2011р. №100000006/2011/314925/1, зобов"язання вчинити дії

за участю представників сторін:

від позивача, ОСОБА_1, довіреність № 02 юр-25, від 14.02.12р. ;

від відповідча, ОСОБА_2, довіреність № 40/1-41/18208, від 29.12.11 р. ;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Київгума, (далі - позивач), звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської регіональної митниці, (далі - відповідач), про скасування рішення про визначення митної вартості товарів від 21.11.2011р. №100000006/2011/314925/1, зобов"язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем було протиправно визначено митну вартість ввезених позивачем товарів, оскільки позивачем було надано всі документи, необхідні для визначення митної вартості за ціною контракту щодо ввезених товарів.

Представником відповідача позовні вимоги заперечуються з огляду на те, що позивачем не було надано на вимогу митного органу додаткових документів на підтвердження митної вартості товару, що ввозився, у звязку з чим, відповідачем було здійснено коригування митної вартості імпортованих позивачем товарів в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва встановив наступне.

На підставі контракту №15/1-11 від 11 січня 2011р., (надалі Контракт), та угоди №76 до даного контракту від 11.11.2011 р., укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю Київгума (Україна), (згідно контракту - покупець), та компанією AS INGLE (Естонія), (згідно контракту - продавець), позивач придбав у продавця товар для власного виробництва - 18,900 тон синтетичного каучуку марки СКМС-30 АРКМ-15 на загальну суму 53865,50 доларів США (USD).

18.11.2011 р. до Київської регіональної митниці декларантом позивача ТОВ Київгума було подано декларацію митної вартості № 100190000/2011/134141 для здійснення митного оформлення товару, - синтетичного каучуку марки СКМС-30 АРКМ-15 у кількості 18,900 тон . Митна вартість позивачем визначена за ціною вище вказаного Контракту, так, задекларовано митну вартість синтетичного каучуку марки СКМС-30 АРКМ-15, вартістю 2850,00 USD за одну тонну, за умовами контракту 18,900 тонн.

На підтвердження митної вартості декларантом позивача були додані до вищезазначеної декларації митної вартості наступні документи: ВМД, накладна CMR, рахунок №1130757 від 15.11.2011 р.,, Контракт та Угода №76 до ньог., Додаток №25 від 09.11.2011 р. до Контракту №SR-08-205 від 05.08.2008 р., рахунок-фактура (інвойс) №AR11/11-00249 від 15.11.2011 р..

Відповідачем були проаналізовані вказані документи, подані для оформлення митної вартості товарів, в результаті чого було встановлено, що митна вартість товару, заявлена позивачем до митного контролю, є нижчою від вартості подібних товарів, які були визначені митницею під час митного оформлення за іншими угодами.

На підставі проведеного аналізу митний орган прийняв рішення про неможливість прийняття методу визначення митної вартості за ціною контракту щодо товарів, які імпортуються (метод 1).

Тому, посадовою особою відділу контролю митної вартості до декларації митної вартості було внесено запис про витребування додаткових документів згідно п. 11 постанови Кабінету Міністрів України від 20.12.2006р. №1766, а саме: інформації зовнішньоторговельних та біржових організацій про вартість сировини; висновку про вартісні характеристики товару, підготовленого спеціалізованими експертними організаціями; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи), каталоги фірми - виробника товару.

Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечувалось представниками сторін, декларант 18.11.2011 р. був ознайомлений із даним записом, на його виконання надав висновок Державного підприємства «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків» №11/341 від 18.11.2011 р., а також зазначив про неможливість надання інших вказаних додаткових документів.

Відповідно до п. 14 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого Постановою КМУ № 1766 від 20.12.2006р. (надалі Порядок декларування), якщо декларантом не подано в установлений строк (протягом 10 календарних днів після ознайомлення із записом митного органу про їх подання) додаткові документи, або якщо він відмовився від їх подання, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством.

Судом встановлено, що оскільки декларант не надав додаткових документів, які б підтверджували митну вартість товарів, відділом контролю митної вартості, на підставі наявних у нього відомостей, було визначено митну вартість товару із застосуванням положень ст. 273 МК України, за методом 6 (резервний метод) і видано Рішення про визначення митної вартості товарів від 21.11.2011р. №100000006/2011/314925/1, відповідно до якого митна вартість товару була визначена з розрахунку 3,360 USD (доларів США) за одиницю товару.

24.11.2011 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про випуск товарів у вільний обіг під гарантійні зобов"язання шляхом сплати до державного бюджету суми податків та зборів згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом (рішення від 21.11.2011р. №100000006/2011/314925/1) та товар був оформлений 24.11.2011 р. відповідно до митної декларації № 100190000/201/134829..

01.12.2011 року позивач звернувся до відповідача із заявою №01 пр-83, в якій просив на підставі доданих до заяви документів повідомити про можливість застосування митної вартості, заявленої позивачем на підставі методу визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), на що відповідач листом №40/2-17/17293 від 20.12.2011 р. повідомив, що підстав для перегляду рішення про визначення митної вартості товарів, прийнятого митним органом, немає.

Відповідно до вимог статті 265 МК України, митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цього Кодексу. Такий контроль може здійснюватися в установленому порядку із застосуванням різних форм, у тому числі відповідно до статей 60 і 69 цього Кодексу, після закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів. Порядок контролю правильності визначення митної вартості товарів після закінчення операції митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів та донарахування обов'язкових платежів визначається Кабінетом Міністрів України.

Митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості.

Якщо митний орган дійшов висновку, що визначена декларантом митна вартість нижча, ніж прямі витрати на виробництво цього товару, в тому числі сировини, матеріалів та/або комплектуючих, які входять до складу товару, митний орган має право зобов'язати декларанта визначити митну вартість іншим способом, ніж він використав для її визначення..

Частиною першою статті 266 Митного кодексу України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного.

Судом вбачається, що нормами Митного кодексу України не передбачено чітких підстав для витребовування додаткових документів, натомість, норми статті 267 МК України передбачають перелік витрат, які додаються до митної вартості, та відомостей, які впливають на її визначення.

Так, згідно з частиною першою статті 267 Митного кодексу України, митною вартістю за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, є вартість операції, тобто ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби відповідно до частини другої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або які повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів на користь продавця та/або на користь продавця через третіх осіб, та/або на пов'язаних з продавцем осіб. Такі платежі можуть бути здійснені прямо або опосередковано шляхом переказу грошей, акредитиву, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін "ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті" стосується тільки ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов'язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню..

Нормами пункту 4 частини четвертої статті 267 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), використовується, зокрема, якщо покупець і продавець не є пов'язаними між собою особами або хоч і є пов'язаними між собою особами, але ці відносини не вплинули на ціну товарів. За наявності достатніх підстав вважати, що зазначені відносини вплинули на ціну оцінюваних товарів, митний орган повинен повідомити про це декларантові та надати йому можливість для відповіді та доказу відсутності впливу взаємозв'язку продавця і покупця на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. На вимогу декларанта таке повідомлення здійснюється у письмовій формі.

Згідно з частиною сьомою статті 267 Митного кодексу України, при продажу товарів між пов'язаними особами вартість операції береться за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів за першим методом, якщо декларант доведе, що така вартість є максимально наближеною до вартості однієї з нижченаведених операцій, яка здійснювалася одночасно з оцінюваними товарами або майже в той же час:

- вартості операції при продажу непов'язаним покупцям ідентичних або подібних (аналогічних) товарів для експорту в Україну;

- митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 271 цього Кодексу;

- митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 272 цього Кодексу.

У разі застосування вимог частини сьомої цієї статті, враховується наявна у митного органу та подана декларантом інформація щодо різниці в комерційних умовах продажу, кількісних показниках, елементах і витратах, зазначених у частині другій цієї статті, та витратах, які звичайно понесені продавцем при продажу, коли продавець і покупець не пов'язані між собою, і не понесені продавцем при продажу, коли продавець і покупець пов'язані між собою.

Визначення вартості операцій, зазначених у пунктах 1 - 3 частини сьомої цієї статті, здійснюється за ініціативою декларанта і тільки з метою порівняння. Вартість цих операцій не може використовуватися замість вартості операцій з оцінюваними товарами.

Використані декларантом відомості повинні бути об'єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.

Таким чином, нормами частини сьомої статті 267 МК України передбачено порядок та процедуру такого доведення. Даний порядок передбачає врахування, зокрема, вартості операцій, що здійснювалися з ідентичними або подібними (аналогічними) товарами, при цьому подання таких відомостей є обовязком декларанта, який диспозитивно відповідає праву митного органу застосувати перший метод оцінки, у випадку наявності достатніх доказів, що така вартість є максимально наближеною до вартості операцій з неповязаними особами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач документально не підтвердив заявлену митну вартість, не виконав умови, передбачені ст.ст. 264, 267 МК України та п. 11 Постанови КМ України від 20.12.2006 №1766.

Суд звертає увагу, що в документах, поданих позивачем на підтвердження митної вартості, зокрема, у платіжному дорученні від 10.11.2011 р. про сплату компанією AS INGLE компанії "СІБУР ІНТЕРНЕШНЛ" (постачальнику товару) вказана сума перерахування 117 180 доларів США, при цьому вказано документ, відповідно до якого проводилась попередня оплата (проформа від 09.11.2011 р. № SR-11-373), що не відповідає інвойсу між зазначеними фірмами від 15.11.2011 р. № АR11/11-0249 та зазначеній у ньому вартості 49140 доларів США.

Згідно зі статтею 268 Митного кодексу України, у разі, якщо митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 267 Митного Кодексу (вартість операції), за митну вартість береться вартість операції з ідентичними товарами, які продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Метод 2 за ціною договору щодо ідентичних товарів не був застосований, оскільки в ціновій базі ЄАІС Держмитслужби України за максимально наближений час експорту не було митних оформлень ідентичних товарів.

Згідно зі статтею 268 Митного кодексу України, під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як:

1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна походження; 4) виробник.

Згідно зі статтею 269 Митного кодексу України, під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не є однаковими за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються із схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.

Метод 3 за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не використовувався у зв'язку з відсутністю інформації щодо митної вартості подібних (аналогічних) товарів у базі даних ЄАІС.

Для використання методу визначення митної вартості на основі віднімання вартості - метод 4 визначення митної вартості згідно з 271 статтею митного Кодексу України, позивач не надав документи щодо ціни одиниці товару, за якою оцінювані ідентичні чи подібні товари продаються найбільшою партією на території України у час, максимально наближений до часу ввезення. Крім цього, документи, які відображають витрати на виплату комісійних винагород, звичайні надбавки на прибуток та загальні витрати у зв'язку з продажем на митній території України товарів того ж класу та виду, звичайні витрати, понесені в Україні на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування - відсутні.

Метод визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості - метод 5 визначення митної вартості згідно із 272 статтею митного Кодексу України не був використаний в зв'язку з тим, що позивачем не були надані документи, на основі яких можливо застосувати даний метод: обсягу прибутку та витрат на завантаження, розвантаження та обробку оцінюваних товарів, витрат на страхування цих товарів та інших витрат, повязаних із ввезенням цих товарів в Україну.

Приймаючи до уваги надані до митного оформлення документи від позивача та наявну у відповідача інформацію на час здійснення митного оформлення товарів, відповідачем було прийнято рішення про здійснення митної оцінки товарів за методом 6 згідно ст.273 Митного кодексу України (резервний метод).

Визначення митної вартості з застосуванням резервного методу полягає у гнучкому застосуванні інших методів визначення митної вартості товарів і передбачених Митним кодексом України.

При застосуванні резервного методу, незважаючи на певну гнучкість обов'язковою вимогою до всіх базових цінових даних, які беруться за основу для розрахунків, є їх прив'язка до конкретного товару.

Не погоджуючись із прийнятим митним органом рішенням, позивач скористався правом, наданим наказом Держмитслужби України від 17.03.2008р. №230 Про затвердження Порядку випуску товарів у вільний обіг під гарантійні зобовязання при ввезенні їх на митну територію України та провів митне оформлення товарів під гарантійні зобовязання.

Згідно п.13 наказу Держмитслужби України від 17.03.2008р. №230 , декларант повинен подати митному органу необхідні відомості для підтвердження заявленої митної вартості та забезпечити можливість перевірки.

Строк дії гарантійних зобовязань не може перевищувати 90 календарних днів з моменту випуску товарів у вільний обіг.

Судом встановлено, що декларант позивача документально не підтвердив заявлену митну вартість у встановлений строк, не виконав умови, передбачені ч. 2 ст.264, п. 2 ч. 4 ст. 267 Митного кодексу України та не надав інформації зовнішньоторговельних та біржових організацій про вартість сировини, висновку про вартісні характеристики товару, підготовленого спеціалізованими експертними організаціями, каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листи) фірми - виробника товару.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що при проведенні перевірки правильності визначення митної вартості у відповідача виникли обґрунтовані сумніви стосовно прийняття заявленої декларантом ціни товару, що відповідачем було правомірно відмовлено у застосуванні першого методу визначення митної вартості товарів за ціною угоди та доведено неможливість застосування третього, четвертого та пятого методів визначення митної вартості вказаного товару.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачем, як субєктом владних повноважень, доведено правомірність та обґрунтованість Рішення про визначення митної вартості товарів від 21.11.2011р. №100000006/2011/314925/1, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Київгума задоволенню не підлягають.

Керуючись вимогами ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Київгума" до Київської регіональної митниці про скасування рішення про визначення митної вартості товарів від 21.11.2011р. №100000006/2011/314925/1, зобов"язання вчинити дії відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

З урахуванням положень ч.3 ст.160 КАС України, в судовому засіданні 01 серпня 2012 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Постанова у повному обсязі складена та підписана 06.08.2012 р.

Суддя Ю.Т. Шрамко