Справа № 2а-14409/11/2670
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2011-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 жовтня 2011 року 08:58 № 2а-14409/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шейко Т.І. при секретарі судового засідання Деруга Н.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Центральне регіональне управління"
до Відділ державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві
про визнання дій протиправними та звільнення майна з під арешту
Третя особа: ОСОБА_1

встановив:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив: - скасувати постанову ВП №28510326 від 06.09.2011 року державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції про арешт майна, що належить ОСОБА_1, ід. номер НОМЕР_1 та заборону на його відчуження; - звільнити з-під арешту квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Героїв Сталінграду, будинок 8 (вісім), квартира 1 (один), корпус 8 (вісім), яка є заставним майном Банку за умовами Іпотечного договору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між Банком та третьою особою ОСОБА_1 було укладено Кредитний та Іпотечний договори. Відповідно до умов Іпотечного договору від 25.10.2005 року ОСОБА_1 (Іпотекодавцем) було передано позивачу, який є Іпотекодержателем, в заставу нерухоме майно, а саме, квартиру, що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Героїв Сталінграду, будинок 8 (вісім), квартира 1 (один), корпус 8 (вісім). У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобовязань за Кредитним договором Банк звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості, рішенням якого 14.02.2011 р. позов задоволено, - вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка є поручителем, на користь Банку заборгованість в сумі 1479475,44 грн. Боржник мав намір здійснити добровільний продаж квартири, проте, під час оформлення документації для реалізації предмету іпотеки було встановлено, що у Витязі з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна міститься запис, що 06.09.2011 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 При цьому, державний виконавець не перевірив, чи перебуває майно в заставі інших осіб і не повідомив про накладення арешту на майно Іпотекодержателя, чим порушив норми Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідач у судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Третя особа у судове засідання не прибула також.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Так, судом було встановлено та вбачається із матеріалів справи, що між Банком «Фінанси та Кредит»та ОСОБА_1 25 жовтня 2005 року було укладено Кредитний договір №36-05-И/03.

Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору Банк надав ОСОБА_1 (Позичальнику) в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості Кредитні ресурси в сумі 153000,00 (сто пятдесят три тисячі) доларів США.

В забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за Кредитним договором №36-05-И/03 від 25 жовтня 2005 року, між Банком «Фінанси та Кредит»та ОСОБА_1 25 жовтня 2005 року був укладений Іпотечний договір, відповідно до п. 2.1 якого ОСОБА_1 (Іпотекодавець) передав в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: місто Київ, проспект Героїв Сталінграду, будинок 8 (вісім), квартира 1(один), корпус 8 (вісім), яка придбана ним по Договору купівлі-продажу квартири за рахунок кредитних коштів, отриманих у Іпотекодержателя.

В звязку з невиконанням умов Кредитного договору №36-05-И/03 від 25 жовтня 2005 року позивач звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 477 655 грн. 44 коп., рішенням якого від 14 лютого 2011 року позов задоволено.

Боржник за кредитним договором ОСОБА_1 мав намір в добровільному порядку здійснити продаж квартири, що знаходиться в іпотеці, проте за інформацією, що міститься в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, на квартиру, що належить ОСОБА_1, код НОМЕР_1, АДРЕСА_1 накладено арешт .Обєктом обтяження є все майно.

За таких обставин, ОСОБА_1 звернувся до позивача у сприянні звільнення майна з-під арешту.

З цією метою 08 вересня 2011 року Банк звернувся до відповідача з заявою про зняття іпотечного майна, квартири АДРЕСА_2 м. Києві з-під арешту, проте відповіді на заяву позивач не отримав, у звязку з чим звернувся до суду з заявленими позовними вимогами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У разі самостійного невиконання боржником рішення у строк, встановлений державним виконавцем та ненадання документального підтвердження повного виконання рішення, державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове його виконання ( ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 32 Закону визначені заходи примусового виконання рішень.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 32 даного Закону одним із заходів примусовго виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження»звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Зокрема, ст. 54 цього Закону встановлені норми щодо звернення стягнення на заставлене майно.

Так, ч. 8 ст. 54 Закону встановлено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку»у разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації.

За нормами ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження»для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: - виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; - якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

З матеріалів справи вбачається, що Іпотечний договір, укладений між позивачем та третьою особою був зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 25 жовтня 2005 року в реєстрі №14105 і згідно Витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, на підставі Іпотечного договору, 25 жовтня 2005 року за №2529625 (Запис 2) зареєстровано обтяження заборона на нерухоме майно квартиру у АДРЕСА_3.

Відповідно до п. 3 Іпотечного договору вартість предмета іпотеки становить 885770 (вісімсот вісімдесят пять тисяч сімсот сімдесят) грн.

За кредитним договором третя особа отримала у позивача 153 000 (сто пятдесят три тисячі) доларів США.

В звязку з невиконанням умов Кредитного договору, за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 лютого 2011 року на користь позивача підлягав стягненню борг у розмірі 1 479 475 (один мільйон чотириста сімдесят девять тисяч чотириста сімдесят пять) гривень, 44 коп.

З постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції ВП №28510326 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06 вересня 2011 року вбачається, що виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу 717456,20 грн., на підставі якого накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1, в т. ч. і на іпотечне майно - квартиру у АДРЕСА_3, - виданий Святошинським районним судом м. Києва 27 квітня 2011 року.

Таким чином, оскільки вартість предмета застави не перевищує суми боргу іпотекодавця перед іпотекодержателем, право застави виникло перед винесенням Святошинським судом м. Києва рішення у справі №2-3311, на підставі якого виданий 27.04.2011 року виконавчий лист та відкрито виконавче провадження, яким накладено арешт на все майно боржника, у державного виконавця були відсутні підстави для задоволення вимог стягучача ОСОБА_3 (ВП №28510326 від 06.09.2011 року) за рахунок іпотечного майна.

Крім того, норми ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження»зобовязуть державного виконавця у разі звернення стягнення на будинок, квартиру, інше приміщення чи земельну ділянку подавати запит до відповідних місцевих органів, що здійснюють реєстрацію та облік майна, про належність такого майна боржнику на праві власності, а також перевіряти, чи не перебуває це майно під арештом.

Норми ч. 2 ст. 4 вказаного Закону надають право державному виконавцю під час виконання рішень на безпосередній доступ до баз даних і реєстрів, у тому числі електронних, що містять інформацію про боржників, їхнє майно та кошти.

Відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження»після надходження документального підтвердження належності боржнику на праві власності будинку чи іншого нерухомого майна державний виконавець накладає на них арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідних реєстрів в установленному законом порядку. Про накладення арешту на будинок чи інше нерухоме майно, заставлене третім особам, державний виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження»державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Судом встановлено, що державний виконавець не лише не виконав вимоги вищенаведених норм Закону України «Про виконавче провадження», але й взагалі не надав відповіді позивачу на його заяву про зняття арешту з застави (Іпотеки) майна позичальника від 08.09.2011 року (вих. № 4297/1).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Аналогічна норма закріплена і в ч.2 ст.19 Конституції України.

Відповідно до ч. 1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач свого відношення до позову не висловив, в судове засідання не прибув і доводів позивача, викладених у позовній заяві, не спростував.

З урахуванням наведеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими. Проте, задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що позивач у своїх позовних вимогах просив скасувати постанову державного виконавця ВП №28510326 від 06.09.2011 року про арешт майна боржника повністю, в той час, як право позивача, як іпотекодержателя, на задоволення своїх вимог за рахунок іпотечного майна, порушується лише накладенням арешту саме на іпотечне майно. Відповідно, постанова державного виконавця ВП №28510326 від 06.09.2011 року про арешт майна боржника підлягає скасуванню в частині накладення арешту на іпотечне майно - квартиру у м. Києві, проспект Героїв Сталінграду, будинок 8, корпус 8, к вартира 1.

На розподілі судових витрат, у відповідності зі статтею 94 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач не наполягав.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задоволити частково.

Вийти за межі позовних вимог.

Визнати неправомірними дії Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві щодо накладення арешту на квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Героїв Сталінграду, будинок 8, квартира 1, корпус 8, належить ОСОБА_1 та є заставним майном за умовами Іпотечного договору від 25 жовтня 2005 року.

Скасувати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві ВП №28510326 від 06 вересня 2011 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в частині накладення арешту та оголошення заборони на відчуження квартири, яка знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Героїв Сталінграду, будинок 8, квартира 1, корпус 8, належить ОСОБА_1 та є заставним майном за умовами Іпотечного договору від 25 жовтня 2005 року.

Зобовязати Відділ державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві вчинити дії щодо звільнення з-під арешту квартири, яка знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Героїв Сталінграду, будинок 8, квартира 1, корпус 8, належить ОСОБА_1 та є заставним майном за умовами Іпотечного договору від 25 жовтня 2005 року.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко