Справа № 379/40/15-а
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 379/40/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Бойко М.Г. Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

28 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Борисюк Л.П., Петрика І.Й.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 та Управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області на постанову Таращанського районного суду Київської області від 02 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Таращанського районного суду Київської області із адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у призначенні, перерахунку та щомісячній виплаті доплати до його пенсії відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, додаткової пенсії відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком та державної пенсії відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та зобов'язати відповідача призначити, перерахувати та виплатити доплату до пенсії за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі однієї мінімальної заробітної плати; додаткову пенсію відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком та державну пенсію відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. Допустити негайне виконання постанови суду.

Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 19 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 за період з 01 січня 2014 року по 12 липня 2014 року залишено без розгляду та відмовлено у відкритті провадження у справі в частині вимог про визнання дій відповідача неправомірними та зобов'язання останнього призначити, перерахувати та виплатити позивачу державну і додаткову пенсію відповідно до ст.ст. 54, 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 12 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року.

Згідно із ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Враховуючи те, що ухвала Таращанського районного суду Київської області від 19 січня 2015 року сторонами не оскаржувалася, колегія суддів вважає за необхідне розглядати дану справу в межах доводів наявних апеляційних скарг.

Постановою Таращанського районного суду Київської області від 02 лютого 2015 року даний позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні, перерахунку та виплаті щомісячної доплати до пенсії відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області призначити, перерахувати та виплатити ОСОБА_2 з 12.07.2014 року по 02.08.2014 року щомісячну доплату до пенсії відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, з урахуванням фактично виплачених сум.

В решті позову відмовлено.

Сторони не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернулися з апеляційними скаргами, в яких зазначають, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позивач просить задовольнити його позов в повному обсязі, а відповідач - повністю відмовити в задоволенні вимог даного позову.

В зв'язку з поданням апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції, яке відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України прийнято у порядку скороченого провадження, згідно з ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_2 та Управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області та отримує доплату до пенсії за проживання на території радіоактивного забруднення в зоні посиленого радіоекологічного контролю.

З наявних в справі доказів вбачається, що позивач зареєстрований та постійно проживає у місті Тараща, Київської області, яке відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 106 від 23.07.1991 року віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Крім того, позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, а згідно вкладки до посвідчення № НОМЕР_1 набув статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 7).

Внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням робіт із ліквідації наслідків аварії, позивача було визнано інвалідом ІІ групи. Положеннями статті 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" його віднесено до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

19.12.2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку розміру його пенсії відповідно до ст.ст. 39, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Однак, листом № 9303/03 від 24.12.2014 року відповідач відмовив позивачу у такому перерахунку, посилаючись на норми статті 116 Бюджетного кодексу України, постанов Кабінету Міністрів України: № 745 від 06.07.2011 року «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», № 1210 від 23.11.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 1381 від 28.12.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» та № 112 від 25.03.2014 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення».

Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають у зоні посиленого радіоекологічного контролю, мають бути підвищені у розмірі на одну мінімальну заробітну плату.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до частини першої статті 50 зазначеного Закону, особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами ІІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно з частиною четвертою статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів ІІ групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право на доплату до пенсії у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, а також право на призначення основної (державної) пенсії у розмірі не нижчому 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

При цьому, розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Проте, всупереч ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" позивачу доплата до пенсії за проживання на території радіоактивного забруднення виплачувалася частково у фіксованому розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996, а не в кратному відношенні до мінімальної заробітної плати, як того вимагає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

З огляду на те, що Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має вищу юридичну силу в порівнянні з Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 , колегя суддів приходить до висновку, що відповідач неправомірно здійснював нанархування та виплату позивачу доплату до пенсії за проживання на території радіоактивного забруднення в зоні посиленого радіоекологічного забруднення в розмірі, що є значно меншим від розміру, визначеного статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року №1622-VII, яким Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» доповнено п. 6-7, якими передбачено, що норми і положення ст.ст. 20,21,22,23,30,31,37,39,48,50,51,52,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Приймаючи до уваги набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року №1622-VII, колегія суддів приходить до висновку про наявність у позивача права на отримання доплати до пенсії за проживання на території радіоактивного забруднення в зоні посиленого радіоекологічного контролю за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року, оскільки даний Закон в частині надання права Кабінету Міністрів України визначати порядок та розміри пенсійних виплат було опубліковано у газеті «Голос України» 02 серпня 2014 року.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зважаючи на норми ч. 2 ст. 99 КАС України, а також приймаючи до уваги дату набрання законної сили Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року №1622-VII, а саме - 03 серпня 2014 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення вимог даного позову в частині визнання неправомірними дій Управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області та зобов'язання відповідача призначити, перерахувати та виплатити ОСОБА_2 щомісячну доплату до пенсії за проживання на території радіоактивного забруднення в зоні посиленого радіоекологічного контролю відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 12.07.2014 року по 02.08.2014 року.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення суду першої інстанції ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень матеріального і процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області - залишити без задоволення.

Постанову Таращанського районного суду Київської області від 02 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя суддя суддя Я.М. Собків Л.П. Борисюк І.Й. Петрик

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.