Справа № 809/2523/14
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2015 року м. Київ К/800/34371/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі

суддів: Леонтович К.Г., Васильченко Н.В., Калашнікової О.В.,

розглянувши у попередньому розгляді справу за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства „Прикарпаття" на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2015 року у справі № 809/2523/14 за позовом управління Пенсійного фонду України в м.Коломиї та Коломийському районі Івано-Франківської області до публічного акціонерного товариства „Прикарпаття" про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року УПФ України в м.Коломиї та Коломийському районі Івано-Франківської області звернулося в суд з позовом до ПАТ „Прикарпаття", в якому просило стягнути з відповідача заборгованість з відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій в сумі 39034,51 грн..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно Прикінцевих положень Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" підприємства повинні відшкодовувати Пенсійному фонду витрати на виплату і доставку пільгових пенсій призначених по Списку №1 та Списку №2, проте відповідачем у встановлені строки ці витрати не були відшкодовані.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2014 року позов задоволений частково. Стягнуто з ПАТ „Прикарпаття" на користь УПФ України в м.Коломиї та Коломийському районі Івано-Франківської області заборгованість з відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій в сумі 33057,88 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2015 року скасоване рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та прийнята в цій частині нова постанова, якою вказані вимоги задоволені.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства „Прикарпаття" на користь управління Пенсійного фонду України в м. Коломиї та Коломийському районі Івано-Франківської області заборгованість з відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за квітень-червень 2014 року в сумі 5976,63 грн. (п'ять тисяч дев'ятсот сімдесят шість гривень шістдесят три копійки).

У решті постанова суду першої інстанції залишена без змін.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями ПАТ „Прикарпаття" звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судового рішення, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 11.03.1994 конференцією орендарів Коломийського орендного підприємства „Прикарпаття" від'єднаний Ковалівський філіал від Коломийського орендного підприємства „Прикарпаття" в окреме підприємство і створене на його базі окреме підприємство - Ковалівське колективне підприємство „Меткабель".

Загальними зборами акціонерів 19.04.1994 року був затверджений установчий договір „Про створення Закритого акціонерного товариства „Прикарпаття", засновниками якого виступили орендарі Коломийського орендного підприємства „Прикарпаття", члени їх сімей та пенсіонери, шляхом внесення приватизаційних сертифікатів в рахунок викупу підприємства, крім працівників Ковалівської філії.

Закрите акціонерне товариство „Прикапаття" зареєстроване як юридична особа 20.04.2014 р.

Директором орендного підприємства „Прикарпаття" 27.04.1994 року виданий наказ „Про розподіл майна між Коломийським орендним підприємством „Прикарпаття" і Ковалівським колективним підприємством „Меткабель".

Наказом Коломийського орендного підприємства „Прикарпаття" від 29.04.1994 р. №67-к звільнені, з 30.04.1994 року, по переведенню до Ковалівського колективного підприємства „Меткабель" працівники Ковалівського філіалу, в тому числі ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Актом прийому-передачі 31.05.1994 року Ковалівське колективне підприємство „Меткабель" прийняло все майно, яким користувався Ковальський філіал.

У зв'язку з реорганізацією закрите акціонерне товариство „Прикарпаття" змінило організаційно-правову форму на публічне акціонерне товариство „Прикарпаття".

Задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсії за січень-лютий, квітень-червень 2014 року гр. ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, суд першої інстанції виходив з того, що дані особи працювали в КОП „Прикарпаття", правонаступником якого є ПАТ „Прикарпаття", де здобули спеціальний стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно пунктів „б"-„з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 та ОСОБА_17 здобули спеціальний стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту „а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Витрати на виплату і доставку пільгових пенсій, призначених особам відповідно до п.п. „а", „б"-„з" ч. 1 ст. 13 Закону України „Про пенсійне забезпечення" покриваються підприємствами та організаціями.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсії по пенсіонерах ОСОБА_1 та ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що вказані особи працювали в Ковалівській філії, правонаступником якої є Ковалівське колективне підприємство „Меткабель", а не ПАТ „Прикарпаття", а тому відповідач не зобов'язаний відшкодовувати витрати по цих пенсіонерах.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та приймаючи в цій частині нову постанову про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що у спірних відносинах не відбулося зміни власника на Ковалівську філію, а проведена реорганізація юридичної особи шляхом виділення із неї його структурного підрозділу з часткою майна із відповідною реєстрацією такого виділення у юридичну особу, а тому ПАТ „Прикарпаття" зобов'язане відшкодувати витрати на виплату і доставку пільгових пенсій колишнім працівникам Коломийського орендного підприємства „Прикарпаття" ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пропорційно до здобутого у цьому підприємстві стажу.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон - №1058-IV) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України „Про пенсійне забезпечення". При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно абзацу четвертого підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

В абзаці п'ятому цього ж підпункту зазначено, що виплата пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів „в" - „е" та „ж" статті 13 Закону № 1788-XII, здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів ПФУ, а з 1 січня 2005 року - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що витрати на виплату та доставку пенсій особам, які були зайняті на роботах за списками № 1 та № 2, покриваються підприємствами та організаціями.

Статтею 13 Закону України „Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року N 1788-XII (далі - Закон N 1788-XII) визначено категорії працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, зокрема в п.п. „а", „б"-„з" частини першої цієї статті.

На момент набрання чинності Законом № 1058-IV питання щодо відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів „б"-„з" статті 13 Закону № 1788-XII, було врегульовано Законом України „Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР, відповідно до пунктів 1 та 2 статті 1 якого відповідач є платником збору на обов'язкове державне пенсійне забезпечення.

Згідно абзацу четвертого пункту 1 статті 2 Закону № 400/97-ВР для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів „б" - „з" статті 13 Закону України „Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України „Про пенсійне забезпечення".

Абзацом третім пункту 1 статті 4 Закону № 400/97-ВР встановлено ставку на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 100 відсотків від об'єкта оподаткування, визначеного абзацом четвертим пункту 1 статті 2 цього Закону.

Згідно пункту 6 Інструкції про порядок обчислення та сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 р. № 21-1 (далі - Інструкція № 21-1), відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до ч. 2 Розділу 15 Прикінцевих положень Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до пункту 6.4 вказаної Інструкції № 21-1 розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у повідомленнях про розрахунок сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", які надсилаються підприємствами до 20-го січня поточного року протягом десяти днів з новопризначених пенсій.

Підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах (п. 6.8 Інструкції).

Відповідно до п. 6.2 Інструкції № 21-1 витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах особам, які мають стаж, що дає право на призначення цих пенсій на декількох підприємствах, покриваються цими підприємствами пропорційно стажу роботи з урахуванням вимог абзацу третього підпункту 1 пункту 2 розділу XV „Прикінцеві положення" Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про наявність у відповідача обов'язку відшкодувати управлінню ПФУ витрати на виплату та доставку пенсій, які згідно з розрахунком, складеним останнім відповідно до Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою ПФУ від 19 грудня 2003 року № 21-1, призначені працівникам відповідача відповідно до пунктів „а", „б"-„з" частини першої статті 13 Закону № 1788-XII.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що пенсійним органом вручений бухгалтеру відповідача ОСОБА_18 розрахунок від 20.03.2014 №3916/04 фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в частині пенсій, призначених відповідно до п.п. „б"-„з" частини першої статті 13 Закону № 1788-XII.

Згідно вказаного розрахунку, з березня 2014 року частка витрат на виплату та доставку пільгової пенсії гр. ОСОБА_1, яку має компенсувати ПАТ „Прикарпаття", становить 42,98%, тобто 487,95 грн. щомісячно, а по гр. ОСОБА_2 - 49,71%, тобто 1507,26 грн.

Судом апеляційної інстанції вірно зазначено про помилковість посилання відповідача на те, що відшкодування вказаної витрат на виплату та доставку пільгових пенсій по вказаних вище пенсіонерах має здійснюватися за рахунок активів Ковалівського колективного підприємства „Меткабель", з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції з метою повного з'ясування обставин справи, витребувані у сторін додаткові докази.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з наданих УПФ України в м.Коломиї та Коломийському районі Івано-Франківської області вбачається, що така пенсія призначена, зокрема, на підставі довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 05.10.2009 № 472 та від 01.02.2013 № 47, які видані ЗАТ (в подальшому змінено організаційно-правову форму на ПАТ) „Прикарпаття". Згідно цих довідок, а також копій трудових книжок, згадані вище пенсіонери частину стажу для призначення пенсії по Списку №2 здобули на Коломийському орендному підприємстві „Прикарпаття" (Ковалівська філія), а саме: ОСОБА_1 працював протягом періоду з 01.08.1980 по 25.08.1987, з 01.02.1988 по 27.01.1989, а ОСОБА_19 - з 09.06.1978 по 19.08.1979, з 01.12.1978 по 23.03.1987, з 07.04.1987 по 21.08.1992.

Ковалівське колективне підприємство „Меткабель" видало уточнюючі довідки за період коли згадані вище пенсіонери працювали саме на цьому підприємстві, а саме: ОСОБА_1 з 18.10.2001 по даний час (дата видачі довідки 02.10.2009), ОСОБА_2 з 30.03.1996 по 15.08.2005.

Отже, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, уточнюючі довідки для призначення пенсії по Списку № 2 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 видані ПАТ „Прикарпаття", як правонаступником за період роботи на Коломийському орендному підприємстві „Прикарпаття", а Ковалівське колективне підприємство „Меткабель" видало такі довідки виключно за період роботи безпосередньо на ККП „Меткабель".

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що 25.12.1991 завод „Прикарпаття" набув статусу орендного підприємства та перейменований в Коломийське орендне підприємство „Прикарпаття", про що свідчить рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради №440 від 18.12.1991 та Статут такого підприємства із присвоєним ідентифікаційним кодом 02970197.

У структуру цілісного майнового комплексу Коломийського орендного підприємства „Прикарпаття" входив ряд орендарів (філій), однією з яких була Ковалівська філія, яка не мала статусу юридичної особи, що сторонами не заперечується.

На конференції орендарів Коломийського орендного підприємства „Прикарпаття" 11 березня 1994 року прийняте рішення про від'єднання Ковалівської філії в окреме підприємство та розподіл майна.

У подальшому ЗАТ „Прикарпаття" зареєстроване як підприємство 20.04.1994 та згідно пункту 3 підпункту 3.3 Статуту є правонаступником Коломийського орендного підприємства „Прикарпаття".

Згідно акту приймання-передачі майна між Коломийським закритим акціонерним товариством „Прикарпаття" від 31.05.1994, на підставі наказу № 12 від 27.04.1994, ЗАТ „Прикарпаття" передало, а Ковалівське колективне підприємство „Меткабель" прийняло основні засоби, виробничі запаси, малоцінні і швидкозношуючі предмети, незавершене будівництво, готову продукцію на загальну суму 2 119 207 400 (два мільярди сто дев'ятнадцять мільйонів двісті сім тисяч чотириста) карбованців та статутний фонд на загальну суму 1 127 350 (один мільярд сто двадцять сім мільйонів триста п'ятдесят тисяч) карбованців.

Відповідно до пункту 3.3 статуту Ковалівського колективного підприємства „Меткабель" в редакції від 27.04.1994 і пункту 3.1 статуту в редакції від 24.06.2007 року, таке не є правонаступником Коломийського орендного підприємства „Прикарпаття" і не несе відповідальності по його зобов'язаннях.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов вірних висновків, що саме ЗАТ „Прикарпаття", яке в подальшому змінило організаційно-правову форму на ПАТ, є правонаступником Коломийського орендного підприємства „Прикарпаття" на якому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 здобули частину пільгового стажу для призначення пенсії за Списком № 2, пропорційно до якого у розрахунках і визнано розмір відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсії.

Колегія суддів погоджується з висновками про безпідставність посилань відповідача на те, що після реорганізації і виділення до новоствореного підприємства ККП „Меткабель" переведенні із одночасним звільненням ОСОБА_1 та ОСОБА_2, оскільки згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1, такий був звільнений з Заводу „Прикарпаття" 25.08.1987 за власним бажанням, а на ККП „Меткабель" прийнятий 18.10.2001. Згідно трудової книжки ОСОБА_2, такий звільнений 30.04.1994 по переводу на ККП „Меткабель". Однак, ця обставина на вирішення цієї справи не впливає, оскільки відшкодування витрат здійснюється в процентному співвідношенні до пільгового стажу набутого у період роботи на КОП „Прикарпаття", правонаступником якого є ПАТ „Прикарпаття".

Крім того, за приписами пункту 6.3 Інструкції № 21-1 у разі ліквідації або зміни власника підприємства суми зазначених витрат Пенсійному фонду вносять правонаступники.

Проте, у спірних відносинах ні завод „Прикарпаття", ні Коломийське орендне підприємства „Прикарпаття", ні закрите акціонерне товариство „Прикарпаття" не ліквідовувалося. Правонаступником таких підприємств із різними назвами їх організаційно правової форми юридичної особи є публічне акціонерне товариство „Прикарпаття".

У спірних відносинах не відбулося зміни власника на Ковалівську філію, а проведена реорганізація юридичної особи шляхом виділення із неї його структурного підрозділу з часткою майна із відповідною реєстрацією такого виділення у юридичну особу.

При такому виділенні між Коломийським орендним підприємством „Прикарпаття" чи закритим акціонерним товариством „Прикарпаття" і Ковалівським колективним підприємством „Меткабель" передавальний баланс не складався, обсяг майнових прав і обов'язків не визначався, що встановлено постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.02.2015 по справі № 809/1758/13-а, яка прийнята після скасування попередніх рішень ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.12.2014 № К/800/58024/14, і 03.03.2015 набрала законної сили.

Отже, на підставі вищевказаного, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що ПАТ „Прикарпаття" зобов'язане відшкодувати витрати на виплату і доставку пільгових пенсій колишнім працівникам Коломийського орендного підприємства „Прикарпаття" ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пропорційно до здобутого у цьому підприємстві стажу, необхідного для призначення пільгових пенсій відповідно до підпунктів „б" - „з" статті 13 Закону України „Про пенсійне забезпечення".

Судами попередньо встановлено, що наявність заборгованості у ПАТ „Прикарпаття" перед управлінням Пенсійного фонду України в м.Коломиї та Коломийському районі Івано-Франківської області по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах ОСОБА_1 та ОСОБА_2, підтверджується розрахунком таких витрат, картками особового рахунку та довідкою розрахунком по сумах виплачених пільгових пенсій.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості з відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій по гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період з квітня по червень 2014 року в сумі 5976,63 грн.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного судом апеляційної інстанції винесене законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства „Прикарпаття" відхилити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: