Справа № 22-а-21191/11
Суддя: Барильська А.П.
Дата ухвалення: 2011-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий у І інстанції

ОСОБА_1

Доповідач Барильська А.П.

21 квітня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П., суддів - Карнаух В.В., Ляховської І.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Інгулецькому районі м.Кривого Рогу на постанову Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від Об квітня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Інгулецькому районі м.Кривого Рогу про визнання протиправними дії та бездіяльність відповідача, щодо донарахування сум підвищення до пенсій дітям війни та стягнення недоплаченої щомісячної соціальної допомоги, -

ВСТАНОВИЛА

У лютому 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до Управління Пенсійного фонду України в Інгулецькому районі м.Кривого Рогу (надалі - УПФУ) про визнання протиправними дії та бездіяльність відповідача щодо донарахування сум підвищення до пенсій дітям війни та стягнення недоплаченої щомісячної соціальної допомоги, посилаючись на те, що їй, як дитині війни, відповідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», за період з 01.01. 2006 року по 01.01.2010 року відповідачем не виплачується щомісячна соціальна допомога у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком у зв'язку із чим просить суд: відновити пропущений строк звернення до суду за захистом порушених прав, визнати противоправною бездіяльність УПФУ , щодо не проведення нарахування та виплати з січня 2006 року по січень 2010 року державної соціальної допомоги; стягнути суму заборгованості 5290,80 грн., та зобов'язати відповідача нараховувати їй щомісячну соціальну державну допомогу згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни» надалі.

Постановою Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 06 квітня 2010 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність УПФУ щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2 підвищення до пенсії, згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», за періоди: з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року; з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року; з 01 січня 2010 року по 09 березня 2010 року включно в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Зобов'язано УПФУ здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_2 підвищення до пенсії за періоди з : з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року; з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року; з 01 січня 2010 року по 09 березня 2010 року , згідно зі ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» тач.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з державного бюджету України на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 3,40 грн.

В апеляційній скарзі УПФУ просить постанову суду скасувати та ухвалити нову про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неврегульованість на законодавчому рівні порядку обчислення підвищення до пенсії дітям війни після відновлення Рішенням Конституційного Суду України дії статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в попередній редакції; неможливість застосування відповідачем до спірних правовідносин показника мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та правомірність дії зазначеного показника відносно виплати допомоги особам, на яких поширюється дія Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у відповідності до п.8 Постанови Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян»; не врахування судом першої інстанції пропуску позивачем строку звернення до суду із позовом за захистом своїх прав.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 отримує пенсію за віком та відповідно до абз.1 ч.І ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має статус дитини

війни.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності факту протиправної бездіяльності відповідача відносно виконання приписів статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, з 01.01.2009 року по 31.12. 2009 року; з 01.01. 2010 року по 09.03. 2010 року, що призвело до порушення прав позивача на своєчасне нарахування та отримання підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, й з обов'язку відповідача у зв'язку з цим здійснити перерахунок пенсії позивача у відповідності до вищевказаного Закону та виплатити відповідні суми на її користь.

Колегія суддів не може повністю погодитися з зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступного.

Згідно ст. б Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року № 2195-ГУ дітям війни пенсія" або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Законом України від 19 грудня 2006 року № 489-У «Про Державний бюджет України на 2007 рік», зокрема п. 12 ст. 71, було зупинено на 2007 рік дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст. 111 установлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 по справі № 1-29/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнані неконституційними положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» щодо зупинення дії на 2007 рік ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Таким чином, з 01 січня 2007 року по 08 липня 2007 року до спірних правовідносин застосуванню підлягали приписи ст. 111 Закону України від 19 грудня 2006 року № 489-У

«Про Державний бюджет України на 2007 рік» як такі, що прийняті пізніше в часі, у зв'язку з чим мали пріоритет порівняно зі

спеціальною нормою - ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а починаючи з 09 липня 2007 року знову діє положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», якою передбачено підвищення пенсії дітям війни на 30% мінімальної пенсії за віком.

Законом України від 28 грудня 2007 року № Ю7-УІ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст. б цього Закону викладено в такій редакції: «Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» таке підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів». Зазначені зміни набрали чинності з 01 січня 2008 року.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №

10-рп/2008 по справі № 1-28/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) зміни щодо розміру пенсії дітям війни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Таким чином, з 01 січня 2008 року по 21 травня 2008 року застосуванню до спірних правовідносин підлягали приписи Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Дія статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції від 18.11.2004 року чинна й на 2009 та 2010 роки.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виходячи

з пріоритетності закону, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин у зв'язку з

поширенням на них дії однакових юридичних актів, та враховуючи те, що в період з 09

липня 2007 року по 31 грудня 2007 року відповідач не здійснював перерахунок та виплату

щомісячного підвищення до пенсії позивачу , як дитині війни, а з 01.01.2008 року

здійснював нарахування та виплату підвищення до пенсії в розмірі 10% прожиткового

мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 28.05.2008 року - в розмірі,

визначеному п.8 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального

захисту окремих категорій громадян» від 28.05.2008 року № 530, а саме: з 01.01.2008 року

- 47 грн., з 01.04.2008 року - 48,10 грн., з 01.10.2008 року по 31.05.2010 року включно -

49,80 грн.,дійшов вірного висновку про дію в період з 09.07.2007 року по

31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.05.2010 року приписів ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції від 18.11.2004 року й обґрунтовано визнав бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати підвищення до пенсії за вказані періоди незаконною.

Визначаючи розмір щомісячного підвищення до пенсії, який повинен нараховувати та сплачувати відповідач на користь позивача, на думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно застосував розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений абз. 1 ч.І ст. ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, що втратили працездатність, встановленого чинним законодавством на кожний бюджетний рік, зокрема ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», ст. 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», ст. 54 Закош України «Про державний бюджет на 2009 рік» та ч.5 ст. 1 Закону України «Пре встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної зарплати»

У зв'язку з цим, доводи відповідача щодо неврегульованості на законодавчому рівні порядку обчислення підвищення до пенсії дітям війни, на думку колегії суддів, є необгрунтованими.

Безпідставними вважає колегія суддів й доводи відповідача в апеляційній скарзі

щодо правомірності його дій стосовно нарахування та виплати підвищення до пенсії з

розмірі, визначеному п.8 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання

соціального захисту окремих категорій громадян» від 28.05.2008 року № 530, з огляду на

те, що вказаний нормативний акт суперечить діючим положенням ст. 6 Закону України

«Про соціальний захист дітей війни», які мають пріоритет у застосуванні до врегулювання -

спірнихправовідносин. ,Однак, вирішуючи питання про поновлення позивачу ОСОБА_2 пропущеного строку звернення до адміністративного суду, суд першої інстанції, посилаючись на ч.2 ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ч.2 ст.4б Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вважав строк не пропущеним, проте колегія суддів вважає , що такий висновок суду є помилковим. Суми щомісячної соціальної допомоги «як дитині війни», які є предметом позову, не були нараховані ОСОБА_2, тому застосування вищезазначених законів є помилковим, оскільки вони не розповсюджуються на спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 99 КАС України в діючій на той час редакції, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, ст. 100 КАС України в діючій на той час редакції, передбачено, що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом 15.02.2010 року (а.с. 2), тобто з пропуском строку, встановленого ст. 99 КАС України відносно її вимог про визнання протиправними дій щодо перерахунку щомісячної соціальної допомоги за 2007 рік та з 22.05.2008 року по 15 лютого 2009 року.

Пропущений строк звернення до суду позивач поновити не просила, а відповідач в запереченнях на позов просив застосувати наслідки такого пропуску (а.с. 29).

Однак суд першої інстанції не врахував вищенаведеного й не застосував положень ст.ст. 99, 100 КАС України, дійшовши помилкового висновку про те, що позивач має право на задоволення позову в цій частині.

За таких обставин колегія суддів вважає, що постанова суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання неправомірною бездіяльність УПФУ щодо не здійснення перерахунку та виплати підвищення до пенсії, згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», за періоди: з 9 липня по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року; з 01 січня 2009 року по 15 лютого 2009 року в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком та зобов'язання УПФУ здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 підвищення до пенсії за періоди з 9 липня по Ц 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року ж по 15 лютого 2009 року , згідно зі ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком , виходячи з встановленого і відповідними законами прожиткового- мінімуму для осіб які втратили працездатність, з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови , відповідно до п.4 ч. 1 ст. 102 КАС України, про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 207 КАС України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Інгулецькому районі м.Кривого Рогу задовольнити частково.

Постанову Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від Об квітня 2010 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу про визнання неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу щодо не здійснення перерахунку та виплати ОСОБА_2 підвищення до пенсії, згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», за періоди: з 9 липня по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 15 лютого 2009 року , в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком та зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 підвищення до пенсії за періоди з 9 липня по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 15 лютого 2009 року, згідно зі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком , виходячи з встановленого відповідними законами прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність, з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період - скасувати.

Прийняти нову постанову про відмову ОСОБА_2 в задоволенні цієї частини позовних вимог.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути

оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом

двадцяти днів з дня набрання нею законної сили. -

Головуючий:

Судді: