Справа № 22-ц-987/11
Суддя: Ігнатченко Н. В.
Дата ухвалення: 2011-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 22ц-5755/2010
Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_1
Доповідач в суді II інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Яворського М.А.,

суддів - Ігнатченко Н.В., Коцюрби О.П.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 21 липня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, третя особа : ТОВ «Транспортні мережі» про стягнення недоотриманих сум щомісячної доплати за роботу в зоні посиленого радіологічного контролю,-

встановила:

У травні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, посилаючись на те, що вона працює на території радіологічного контролю, у зонах радіологічного забруднення. Відповідачем порушено її права, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яким передбачена виплата працюючим на території зони посиленого радіологічного контролю. Відповідач не виплачує належні суми в повному обсязі. Просила стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації недоплачену суму, як працюючому в зоні посиленого радіологічного контролю у розмірі - 21732, 00 грн. за період з 2003 року по 2008 рік.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 21 липня 2009 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області нарахувати ОСОБА_3 недоотриману доплату працюючому в зоні посиленого радіологічного контролю з липня 2007 року по 2008 року рік - з врахуванням однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати незаконну, на їх думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити в позові в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необєктивність рішення суду, неповне зясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія -суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 являється працюючою в зоні посиленого радіологічного контролю, а отже субєктом визначеним у ст.. 39 ч. 1 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою передбачено виплата на отримання щомісячної грошової доплати в сумі однієї мінімальної заробітної плати. Щомісячна доплата працюючому в зоні посиленого радіологічного контролю виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. Розмір мінімальної плати визначається на момент виплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться оплата в таких розмірах: - у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Позивачка оспорюючи дії відповідача вважала, що вона отримувала доплату значно нищу, ніж це передбачено ч. 1 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок ^-^Чорнобильської катастрофи" у звязку з чим звернулася до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку про порушення відповідачем норм ч. 1 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія судців вважає зазначений висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Статтею 19 ч.2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та Законами України (ст. 113 Конституції України).

При винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що постанова КМ України № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суперечить вимогам ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з огляду на наступне.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" дію положень ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на 2008 рік були призупинені в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Згідно з рішення Конституційного суду України № 6-рп було постановлено 09 липня 2007 року визнано неконституційними деякі положення Законів України "Про державний бюджет на 2008 рік", зокрема розділ, яким було призупинено дію ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Рішення Конституційного суду є обовязковим до виконання на всій території України.

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови -Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність ж Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 "Про незалежність судової влади" зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, жі звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз.1 п.19).

Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (ст.З), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття -22).

Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України (лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк).

Окрім того, встановлений ч. 2 ст. 95 Конституції України перелік правовідносин, які регулюються Законом про Державний бюджет України, є вичерпним, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, зокрема Законом України "Про статус і соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та не може будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

Колегія судців вважає, що суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку щодо того, що позивачка має право на перерахунок доплати до пенсії ж пенсіонер, жий проживає у зоні посиленого радіоекологічного контролю в розмірі передбаченому Законом України "Про державний бюджет України на 2008 рік".

Колегія суддів вважає, що оскільки рішення Конституційного суду України № 10-рп було постановлено в 2008 року, то у позивачки право на доплату до пенсії за проживання на території посиленого радіоактивного забруднення в розмірі заробітної плати виникло з 2008 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України встановлений річний строк звернення до адміністративного суду, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням того, що відповідач наполягав на відмові в задоволенні позову у звязку з пропуском позивачем строку звернення до суду, то колегія суддів вважає доцільним на підставі ч. 1 ст. 100 КАС України зобов»язати відповідача провести перерахунок та виплату доплат до пенсії в межах річного строку та з урахуванням позовних вимог, з 26.05.2008 року по 31 грудня 2008 року з врахуванням виплачених сум вказаної допомоги. У задоволенні іншої частини адміністративного позову позивачці відмовити.

За таких підстав апеляційна скарга управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 21 липня 2009 року підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції зміні в частині періоду проведення перерахування та виплат.

За таких підстав апеляційна скарга управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 21 липня 2009 року підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції зміні в частині покладення на відповідача обовязку виплати позивачу доплату з липня 2007 року по 2008 рік.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 198,200,205,207 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області задовольнити частково.

Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 21 липня 2009 року змінити в частині періоду проведення перерахування та виплат.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_3 недоотриманих сум щомісячної доплати за проживання в зоні посиленого радіологічного контролю за період з 26.05.2008 року по 31 грудня 2008 року, з врахуванням виплаченої раніше суми.

Постанова набирає законної сили відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили до Вищого Адміністративного Суду України.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_4

Судді: /підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_5