Справа № 2-а-4539/11/0202
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а-4539/11/0202

Головуючий у 1-й інстанції: Хмель Р.В.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

10 листопада 2015 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Загороднюка А.Г. Драчук Т. О.

секретар судового засідання: Лиса С.Д.,

за участі:

представника третьої особи: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Бершадського районного суду Вінницької області від 08 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, Флоринського комунального підприємства "Обрій" до Флоринської сільської ради Бершадського району Вінницької області, треті особи на стороні відповідача - Бершадський районний відділ земельних ресурсів, товариство з обмеженою відповідальністю "Ніка+" про визнання недійсним рішення сільської ради та скасування державного акту на право постійного користування землею,

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2010 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 та Флоринське комунальне підприємство "Обрій" звернулось до Бершадського районного суду Вінницької області із позовом до Флоринської сільської ради Бершадського району Вінницької області, треті особи на стороні відповідача - Бершадський районний відділ земельних ресурсів, товариство з обмеженою відповідальністю "Ніка+" про визнання недійсним рішення сільської ради та скасування державного акту на право постійного користування землею.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 08 вересня 2015 року закрито провадження у справі.

ОСОБА_3 не погодився із вказаним судовим рішення та подав апеляційну скаргу, в які просив скасувати ухвалу Бершадського районного суду Вінницької області від 08 вересня 2015 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Представник третьої особи товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка+" в судовому заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Позивачі, відповідач, а також третя особи на стороні відповідача Бершадський районний відділ земельних ресурсів, в судове засідання повноважних представників не направили, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Згідно із ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Керуючись положеннями даної норми та враховуючи відсутність заперечень представника третьої особи ТОВ "Ніка+", колегія суддів вирішила провести розгляд справи за даної явки сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що позивачі звернулись до суду з адміністративним позовом про визнання неправомірним та скасування рішення 3-ї сесії 23 скликання Флоринської сільської ради Бершадського району Вінницької області від 21.10.1998р., про затвердження технічної документації та про видачу державного акта на право постійного користування землею ТОВ "Ніка+".

Підставою для закриття провадження по даній справі згідно ухвали Бершадського районного суду Вінницької області від 08 вересня 2015 року слугував висновок суду першої інстанції про неможливість розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком та зважає на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій

Як встановлено з матеріалів справи відповідач є органом місцевого самоврядування.

Відповідно до висновку Рішення Конституційного Суду України від 01 квітня 2010 року №10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" ст. 112 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України положення пункту 1 частини першої ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на "спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності" слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Пунктом 2 частини першої статті 150 Конституції України установлено, що до повноважень Конституційного Суду України належить офіційне тлумачення Конституції України та законів України. Згідно з вимогами частини другої цієї статті з питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Статтею 69 Закону України "Про Конституційний Суд України" передбачено, що рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Позиція суду щодо обов'язковості виконання рішення Конституційного Суду України відповідає аналогічній позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 26 травня 2015 року у справі №2а/0470/9130/11.

З урахуванням викладеного, виходячи з предмету спірних правовідносин, зважаючи на наявність у відповідача у спірних правовідносинах визначальних ознак суб'єкта владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, вважаю, що у переданому на вирішення суду спорі наявні визначальні ознаки справи адміністративної юрисдикції.

Слід відмітити, що Верховний Суд України у судових рішеннях від 11 листопада 2014 року у справі №21-493а14 та від 9 грудня 2014 року у справі № 21-308а14, зазначив із посиланням на положення статей 2 та 5 Земельного кодексу України, що орган місцевого самоврядування при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин та при розпорядженні земельними ділянками комунальної власності є вільним у виборі суб'єкта щодо надання земельної ділянки; позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, не може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Висновок Верховного Суду України, викладений у наведених постановах, фактично зводиться до того, що органи місцевого самоврядування у відносинах розпорядження землями комунальної власності є суб'єктами цивільного права і не здійснюють у цих правовідносинах владних управлінських функцій.

Колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновку Верховного Суду України.

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Порушені права землекористувачів підлягають захисту в порядку, передбаченому статтею 152 Земельного кодексу України з урахуванням обов'язкового дотримання норм чинного законодавства. Згідно із цими нормами захист прав громадян і юридичних осіб на земельні ділянки здійснюються, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, що кореспондується з вимогами частини другої статті 55 Конституцій України і частини десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що оскарження рішень, дій та бездіяльності органів місцевого самоврядування та органів державної влади є окремим способом захисту права, пов'язаним з їх діяльністю як суб'єктів владних повноважень що здійснюють владні функції. В іншому ж випадку (наприклад, оспорювання формування волі власника) виокремлення цього способу захисту було б позбавлено сенсу. Особа, яка реалізує своє суб'єктивне право через прийняття суб'єктом владних управлінських функцій відповідного рішення, чи вчинення ним дій, вступає з ним в публічно-правові відносини і має право на захист свого права в адміністративному суді.

Так, визнання протиправними та скасування (визнання незаконними - в редакції статті 16 Цивільного кодексу України) рішень органів місцевого самоврядування є окремим способом захисту цивільних прав та інтересів, порушених зазначеними органами під час реалізації ними своїх повноважень. Наведення цього способу захисту в Цивільному кодексі України свідчить про те, що рішення суб'єкта владних повноважень можуть не лише призводити до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, але й порушувати цивільні права особи, що виникли з інших підстав.

Водночас, це не впливає на визначення судової юрисдикції спору, оскільки вона визначається виключно процесуальним законодавством, в даному випадку - статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України. Кодекс адміністративного судочинства України відносить спір до публічно-правового та, відповідно, підсудного адміністративним судам, виходячи з природи дій суб'єкта владних повноважень, який повинен здійснювати у спірних правовідносинах владні управлінські функції. Реалізація у цих правовідносинах суб'єктивних прав фізичних і юридичних осіб, що передбачені нормами приватного права, не переводить такий спір у категорію приватноправового.

Необхідно також зазначити, що відповідач у даному спорі не виступає рівною стороною цивільних прав у правовідносинах надання земель у користування (власність) та не виконує організаційно-господарські функції, а вчиняє управлінські дії по відношенню до іншої особи, тобто виконує адміністративно-розпорядчі функції, що властиво лише суб'єктам владних повноважень.

У даному випадку суб'єкт владних повноважень, виконуючи адміністративно-розпорядчі функції, дотримується певної процедури, визначеної земельним законодавствам і відступити від неї з власної волі (що притаманно власнику) не може (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Реалізація такої процедури шляхом надання правовстановлюючого документу (або послідуюче скасування правовстановлюючого документу) не перетворюють таку процедуру (дії, рішення) з адміністративних відносин на цивільні і навпаки.

Таким чином, встановлений чинним законодавством України порядок набуття права власності або користування/оренди земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності є публічно-правовим, і така передача відбувається в межах компетенції та на виконання відповідних управлінських функцій суб'єктом владних повноважень.

З урахуванням викладеного, предмету спірних правовідносин та встановлених у справі обставин спору, вважаю, що заявлені до відповідача позовні вимоги про захист прав у галузі земельних відносин підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Слід звернути увагу, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 грудня 2014 року дану справу направлено на новий розгляд до Бершадського районного суду Вінницької області.

У вказаній ухвалі Вищий адміністративний суд України зокрема зазначає, що судами попередніх інстанцій залишилося не з'ясоване питання щодо відповідності оскаржуваного рішення Флоринської сільської ради Бершадського району Вінницької області від 21 жовтня 1998 року вимогам чинного законодавства, а також не перевірено повноваження Флоринської сільської ради згідно з Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», на прийняття відповідного рішення. Колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що при розгляді справи судам необхідно було дати оцінку оскаржуваному рішенню сільської ради на відповідність чинному на той час законодавству.

Водночас, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 18 грудня 2014 року відсутні висновки суду касаційної інстанції щодо неможливості розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.5 ст.227 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Разом з цим, суд першої інстанції, не враховуючи висновків суду касаційної інстанції, ухилився від розгляду даного спору по суті й закрив провадження по справі.

Колегія суддів також враховує, що розгляд даної справи триває вже понад п'ять років, що не узгоджується із вимогами щодо розумного строку судового розгляду справи.

Причиною такого тривалого судового розгляду справи є зміна судової практики щодо підсудності земельних спорів, водночас, процесуальне законодавство в частині визначення предметної підсудності таких спорів за час розгляду даної справи суттєво не змінювалось.

Так, позивачі спершу звертались до суду із вказаним позовом в порядку цивільного судочинства, однак ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 12 липня 2010 року по справі №2-663/2010 провадження у справі було закрито, у зв'язку із необхідністю розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства на підставі Рішення Конституційного Суду України від 01 квітня 2010 року №10-рп/2010. Така позиція Бершадського районного суду Вінницької області повністю протилежна позиції цього ж суду по даній справі.

Затягування судового розгляду справи із вказаних причин фактично позбавляє позивачів права на справедливий суд, закріпленого у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також жодним чином не сприяє зміцненню авторитету судової влади в суспільстві.

Згідно із ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Згідно ст. 204 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, так як прийняте з порушення норм процесуального права, ухвалу суду першої інстанції належить скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Бершадського районного суду Вінницької області від 08 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, Флоринського комунального підприємства "Обрій" до Флоринської сільської ради Бершадського району Вінницької області, треті особи на стороні відповідача - Бершадський районний відділ земельних ресурсів, товариство з обмеженою відповідальністю "Ніка+" про визнання недійсним рішення сільської ради та скасування державного акту на право постійного користування землею скасувати.

Справу направити до Бершадського районного суду Вінницької області для продовження розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 17 листопада 2015 року.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Драчук Т. О.

Загороднюк А.Г.