Справа № 810/4691/15
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2015 року 810/4691/15

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Лиска І.Г.

при секретарі - Васковець М.С.,

за участю позивача та представників відповідачів, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Київській області, ОСОБА_2 міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) ГУ МВС України в Київській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління МВС України в Київській області, ОСОБА_2 міського відділу ( з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) ГУ МВС України в Київській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, визнання запису в трудовій книжці недійсним.

У судовому засіданні 4 листопада 2015 року позивач ОСОБА_1 заявив клопотання про залишення без розгляду його позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в сумі 3000 грн. з ГУ МВС України в Київській області та в частині вважати недійсним запис в трудовій книжці №3 від 21.08.2015 року "звільнений з ОВС на підставі наказу 454 о/с від 21.08.2015 року та зобов'язати відповідача вчинити запис "запис №3 від 21.08.2015 року вважати недійсним, поновити на службі на попередній посаді , у зв'язку з їх відкликанням.

Ухвалою суду від 4 листопада 2015 року судом було залишено без розгляду позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 3000 грн. з ГУ МВС України в Київській області та в частині вважати недійсним запис в трудовій книжці №3 від 21.08.2015 року "звільнений з ОВС на підставі наказу 454 о/с від 21.08.2015 року та зобов'язання відповідача вчинити запис "запис №3 від 21.08.2015 року вважати недійсним, поновити на службі на попередній посаді на підставі п. 5 ч. 1 ст. 155 КАС України.

У обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 15.08.1997 він проходив службу в органах внутрішніх справ України, в тому числі з 27.06.2001 року на різних посадах: оперуповноваженим СКР, слідчим СВ Фастівського МВ ГУМВС України в Київській області.

Наказом начальника ГУМВС України в Київській області №1569 від 12.08.2015року його на підставі п. «є» ст.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України, притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільненню з посади оперуповноваженого СКР Фастівського МВ ГУ МВС України в Київській області за порушення службової дисципліни, яке виразилося у порушенні вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС, а саме: відсутності на службі без поважних причин, тобто вчинення прогулу. Наказом ГУ МВС України № 454 о/с від 21.08.2015р. його звільнено з ОВС за п. „є ст.64 (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України.

З 06.08.2015 по 13.08.2015р., він перебував в черговій відпустці за 2015р.. Прибувши до Фастівського МВ 14.08.2015р., його було ознайомлено з наказом № 1569 від 12.08.2015р., який було винесено протиправно 12.08.2015 року, під час його перебування в черговій відпустці, тому наказ є незаконним, таким, що суперечить вимогам ст. 40 КЗпП України.

Як зазначено в наказі про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, №1569 від 12.08.2015 ГУ МВС України в Київській області, він був відсутній на робочому місці 28.07.2015 р. на телефонні дзвінки не відповідав, на підставі чого було складено Акт про невихід на роботу №184 від 28.07.2015 року.

Позивач зазначив, що дійсно 27.07.2015, після виконання своїх функційних обов'язків, він випадково залишив свій власний мобільний телефон у автомобілі, вранці 28.08.2015р., в зв'язку з погіршенням стану здоровя, він виїхав на електропотязі сполученням Фастів - Київ о 07 год. 30 хв.. щоб в подальшому їхати на прийом до лікаря в поліклініку ГУ МВС в Київській області, в електропотязі відчув погіршення стану здоров'я, та пасажири на станції ОСОБА_3 ПЗЗ допомогли йому вийти з електропотяга, після чого поблизу вокзалу він взяв таксі, та поїхав до Києво - Святошинської лікарні, що знаходиться в буд.51 по вул. Жовтня м. Боярка, Києво - Святошинського району, де його було оглянуто лікарем, проведено аналізи, надано необхідну первинну медичну допомогу, поставлено діагноз ГРВІ, загострення хронічного бронхіту, гіпертонічний синдром. Від госпіталізації він відмовився, в зв'язку з тим, що проживає в м. Фастів, та в подальшому вирішив лікуватися там. На підставі зазначеного його було направлено до дільничного лікаря на 29.07.2015 року. В зв'язку з зазначеним він не мав можливості доїхати до поліклініки ГУ МВС України в Київській області, внаслідок чого викликав свого знайомого, який завіз його до міста Фастів. В подальшому, 28.07.2015р. він звернувся до реєстратури ОСОБА_2 ЦРЛ, з метою отримання медичної картки, щоб потім по направленню, яке йому було видано в Києво - Святошинській лікарні, потрапити на прийом до лікаря, але в реєстратурі йому було відмовлено у видачі амбулаторної картки, мотивуючи, це тим, що керівництво ОСОБА_2 звернулося з проханням про відмову видачі йому картки. На підставі зазначеного, у нього ще більше погіршився стан здоровя та він попрямував додому. Прийнявши медикаменти, які були йому назначені лікарем Києво - Святошинської лікарні, він став почуватися краще, та 29.07.2015 року близько 08 год. 15 хв., забрав свій мобільний телефон з автомобіля та попрямував до ОСОБА_2 о 08 год. 45 хв. прибув на робоче місце в хворобливому стані, а саме: з підвищеною температурою та високим артеріальним тиском.

Також, позивач зазначив, що підставою, що до невиходу його на службу 28.07.2015 року є медична довідка №2771 від 28.07.2015 видана Києво-Святошинською лікарнею, отже причини невиходу на службу були поважними, у звязку з чим ним 17.08.2015 року направлено рапорт до ГУ МВС України в Київській області, в якому зазначено пояснення, та підстави, які суперечать винесенню відносно нього безпідставного наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

З 19.08.2015 до 26.08.2015 року позивач перебував на лікарняному, в звязку з травмою ноги, яку отримав вранці 19.08.2015р.

27.08.2015 року позивач вийшов на роботу, де йому вручили трудову книжку, з будь-якими наказами ГУ його при цьому не ознайомлювали, мотивуючи це тим, що самі їхо не мають, але знають про існування наказу по о/с ГУ МВС України в Київській області про його звільнення з ОВС.

07.09.2015 року в СКЗ Фастівського МВ його було ознайомлено та вручено копію Наказу ГУ МВС України № 454 о/с від 21.08.2015, згідно якого його звільнено з ОВС за п. „є ст.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України (за порушення дисципліни).

Оскільки позивача було звільнено без законної підстави, він вважає законним та справедливим поновлення його на посаді оперуповноваженого СКР Фастівського МВ ГУМВС України в Київській області в судовому порядку з виплатою йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому позивач звернувся з даним позовом до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав уточнені позовні вимоги, підтвердив обставини, викладені в позовній заяві та просив суду адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_4 проти позову заперечувала, просила суд відмовити у задоволенні позову, з підстав зазначених у письмових запереченнях на позов.

Представник відповідача ОСОБА_2 міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) ОСОБА_5 у судовому засіданні 04.11.2015 року проти задоволенні позову заперечував, зазначив, що звільнення позивача відбулось на законних підставах, тому просив суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення позивача та представників відповідачів, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 був прийнятий на службу в ОВС 15.08.1997 року, з 17.06.2015 року проходив службу на посаді оперуповноваженого сектора карного розшуку ОСОБА_2 міського відділу ( з обслуговування міста Фастова та Фастівського району).

З 06.08.2015 по 13.08.2015р. ОСОБА_1 перебував в черговій відпустці за 2015р., що підтверджується його рапортом від 03.06.2015 року та Відпускним посвідченням від 06.08.2015 року.

27.07.2015 року Наказом №323 було призначено проведення службового розслідування за фактом відсутності 27.07.2015 року на службі оперуповноваженого сектора карного розшуку ОСОБА_2 міського відділу капітана міліції ОСОБА_1 про результати якого у матеріалах справи відсутня будь-яка інформація. Про те, в подальшому розслідування стосується обставин, які відбулись 28.07.2015 року, хоча вказана дата не передбачена в наказі №323 від 27.07.2015 року .

Судом встановлено , що Наказ №323 від 27.07.2015 року прийнятий за відсутності належним чином зареєстрованих рапортів від безпосереднього керівництва ОСОБА_1 про його відсутність на роботі, оскільки наявні в матеріалах розслідування рапорти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не мають на собі ознак реєстрації, отримання та розгляду керівництвом ОСОБА_2 міського відділу ( з обслуговування міста Фастова та Фастівського району).

28.07.2015 року за №184 , комісією у складі: начальника сектору карного розшуку ОСОБА_2 міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) ГУ МВС України у Київській області майора міліції ОСОБА_6, заступника начальника сектору карного розшуку ОСОБА_2 міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) ГУ МВС України у Київській області майора міліції ОСОБА_3 та старшого інспектора сектора кадрового забезпечення ОСОБА_8, складено Акт про те, що 28.07.2015 року оперуповноважений сектору карного розшуку ОСОБА_2 міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) ГУ МВС України у Київській області капітан міліції ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці. Про причини відсутності на робочому місці керівництво не повідомляв. Акт від 28.07.2015 року за №184 було зареєстровано у Журналі реєстрації внутрішньої кореспонденції Фастівського МВ ГУ МВС України в Київській області за №184 о 17 год. 55 хв.

Крім того, судом встановлено, що в Акті від 28.07.2015 року відсутня інформація стосовно часу складання даного акту та доказів підтвердження 3-х годинної відсутності ОСОБА_1 на роботі.

Згідно Висновку службового розслідування за фактом невиходу на службу оперуповноваженого сектора карного розшуку ОСОБА_2 міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району ) капітана міліції ОСОБА_1 від 03.08.2015 року, день відсутності на службі оперуповноваженого сектора карного розшуку ОСОБА_2 міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району ) капітана міліції ОСОБА_1 28 липня 2015 року вважати прогулом.

Згідно з Наказом Начальника ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_9 від 12.08.2015 року №1569 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1А», день відсутності на службі оперуповноваженого сектора карного розшуку ОСОБА_2 міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) капітана міліції ОСОБА_1 28 липня 2015 року вважати прогулом.

За порушення службової дисципліни, яке виявилось у порушенні ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України в частині дотримання законодавства, виконання статутів і наказів начальників та правил внутрішнього розпорядку, а саме: відсутності на службі без поважних причин, тобто вчиненні прогулу, оперуповноваженого сектора карного розшуку ОСОБА_2 міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) капітана міліції ОСОБА_1 звільнити з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Сектору фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ОСОБА_2 міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) утримати грошове забезпечення з капітана міліції ОСОБА_1, оперуповноваженого сектора карного розшуку ОСОБА_2 міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району), за день прогулу.

14.08.2015 р. ОСОБА_1 було ознайомлено з наказом № 1569 від 12.08.2015р.

Наказом ГУ МВС України № 454 о/с від 21.08.2015, ОСОБА_1 звільнено з ОВС за п. „є ст.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України (за порушення дисципліни). Підстава: наказ Головного управління від 12.08.2015 року №1569.

Як зазначено в наказі про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, №1569 від 12.08.2015 ГУ МВС України в Київській області, ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці 28.07.2015 р. на телефонні дзвінки не відповідав, на підставі чого було складено Акт про невихід на роботу №184 від 28.07.2015 року.

Як зазначив позивач у судовому засіданні дійсно 27.07.2015, після виконання своїх функційних обов'язків, він випадково залишив свій власний мобільний телефон у автомобілі, вранці 28.08.2015р , в зв'язку з погіршенням стану здоровя, він виїхав на електропотязі сполученням Фастів - Київ о 07 год. 30 хв.. щоб в подальшому їхати на прийом до лікаря в поліклініку ГУ МВС в Київській області, в електропотязі відчув погіршення стану здоров'я, та пасажири на станції ОСОБА_3 ПЗЗ допомогли йому вийти з електропотяга після чого він доїхав до Києво - Святошинської лікарні, що знаходиться в буд.51 по вул. Жовтня м. Боярка, Києво - Святошинського району , де його було оглянуто лікарем, проведено аналізи, надано необхідну первинну медичну допомогу, поставлено діагноз ГРВІ, загострення хронічного бронхіту, гіпертонічний синдром.

Від госпіталізації ОСОБА_1 відмовився, в зв'язку з тим, що проживає в м. Фастів, та в подальшому вирішив лікуватися за місцем проживання, на підставі зазначеного його було направлено до дільничного лікаря на 29.07.2015 року. 28.07.2015, ОСОБА_1 звернувся до реєстратури ОСОБА_2 ЦРЛ, з метою отримання медичної картки, щоб потім по направленню, яке йому було видано в Києво - Святошинській лікарні, потрапити на прийом до лікаря, але в реєстратурі йому було відмовлено у видачі амбулаторної картки, мотивуючи це тим, що керівництво ОСОБА_2 звернулося з проханням про відмову видачі йому медичної картки. 29.07.2015 року позивач прибув до ОСОБА_2 на робоче місце.

Отже, судом встановлено, що підставою що до невиходу позивача на службу 28.07.2015 року є довідка №2771 від 28.07.2015 видана Києво- Святощинською лікарнею, ОСОБА_1 про те, що він звертався в приймальне відділення Києво-Святошинської ЦРЛ 28.07.2015 року, діагноз: ГРВІ, загострення хронічного бронхіту , гіпертонічний синдром.

Тому причини невиходу ОСОБА_1 на службу 28.07.2015 року були поважними.

Крім того, судом встановлено , що 27.07.2015 року Наказом №323 було призначено проведення службового розслідування за фактом відсутності 27.07.2015 року на службі оперуповноваженого сектора карного розшуку ОСОБА_2 міського відділу капітана міліції ОСОБА_1 про результати якого у матеріалах справи відсутня будь-яка інформація. Про те, в подальшому розслідування стосується обставин, які відбулись 28.07.2015 рок, хоча вказана дата не передбачена в наказі №323 від 27.07.2015 року .

З 19.08.2015 до 26.08.2015 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному, в звязку з травмою ноги, яку отримав вранці 19.08.2015р. , що підтверджується Листком тимчасової непрацездатності №9, виданий ОСОБА_2 центральною районною лікарнею.

27.08.2015 року ОСОБА_1 вийшов на роботу, де йому вручили трудову книжку.

07.09.2015 року в СКЗ Фастівського МВ його було ознайомлено та вручено копію Наказу ГУ МВС України № 454 о/с від 21.08.2015, згідно якого його звільнено з ОВС за п. „є ст.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України (за порушення дисципліни).

Не погоджуючись із наведеними наказами та вважаючи звільнення з органів внутрішніх справ незаконним, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх трудових прав.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 2 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 15 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відносини, пов'язані з прийняттям, проходженням та звільненням зі служби в органах внутрішніх справ, регулюються, зокрема, Законом України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-XII (зі змінами та доповненнями), "Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (зі змінами та доповненнями), "Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України", затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV (зі змінами та доповненнями).

За змістом положень Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року №565-XII працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про міліцію» визначено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 64 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби (статті 1 Дисциплінарного статуту ОВС).

Відповідно до статті 7 Дисциплінарного статуту ОВС службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України визначено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень передбачений статтею 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Відповідно до указаної статті з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Статтею 16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачені строки накладенні дисциплінарних стягнень.

Згідно цієї статті дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику.

У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема висновку службового розслідування від 03.08.2015 року, та вказувалось сторонами в ході судового розгляду справи, основною підставою для накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ був невихід його на роботу без поважних причин 28.07.2015 року .

Поряд з цим судом встановлено, що підставою щодо не виходу на службу 28.07.2015 року ОСОБА_1 є ОСОБА_10 №2771 від 28.07.2015 видана Києво- Святошинською лікарнею, ОСОБА_1 про те, що він звертався в приймальне відділення Києво-Святошинської ЦРЛ 28.07.2015 року, діагноз: ГРВІ, загострення хронічного бронхіту , гіпертонічний синдром.

Таким чином, причини невиходу ОСОБА_1 на службу 28.07.2015 року були поважними.

Крім того, судом встановлено, що 27.07.2015 року Наказом №323 було призначено проведення службового розслідування за фактом відсутності 27.07.2015 року на службі оперуповноваженого сектора карного розшуку ОСОБА_2 міського відділу капітана міліції ОСОБА_1 про результати якого у матеріалах справи відсутня будь-яка інформація. Про те, в подальшому розслідування стосується обставин, які відбулись 28.07.2015 року, хоча вказана дата не передбачена в наказі №323 від 27.07.2015 року .

Судом встановлено, що Наказ №323 від 27.07.2015 року прийнятий за відсутності належним чином зареєстрованих рапортів від безпосереднього керівництва ОСОБА_1 про його відсутність на роботі, оскільки наявні в матеріалах розслідування рапорти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не мають на собі ознак реєстрації, отримання та розгляду керівництвом ОСОБА_2 міського відділу ( з обслуговування міста Фастова та Фастівського району).

Також, судом враховано, що в Акті від 28.07.2015 року відсутня інформація стосовно часу складання даного акту та доказів підтвердження 3-х годинної відсутності ОСОБА_1 на роботі.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач дійшов передчасного висновку про відсутність позивача на службі 28.07.2015 року без поважних причин та, відповідно, помилково кваліфікував такі обставини, як порушення позивачем службової дисципліни.

Відтак, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваного позивачем наказу від 12.08.2015 року №1559 щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Крім цього, з указаного наказу вбачається, що він був прийнятий 12.08.2015 року, в той час, як позивач перебував у черговій відпустці за 2015 рік.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що наказ 12.08.2015 року №1559 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » є протиправним, а тому підлягає скасуванню. Відповідно, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині його оскарження обґрунтовані й підлягають задоволенню.

З огляду на протиправність наказу 12.08.2015 року №1559 протиправним є і прийнятий на його підставі наказ від 21.08.2015 року №454 о/с По особовому складу, яким було звільнено позивача зі служби в органах внутрішніх справ в запас (із постановкою на військовий облік) за пунктом 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Крім того, суд зазначає, що наказ від 21.08.2015 року №454 о/с по суті є наказом про виконання накладеного на позивача дисциплінарного стягнення.

Виконання дисциплінарних стягнень передбачено статтею 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Відповідно до указаної статті дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

З аналізу наведеної норми слідує, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ, накладене на особу рядового і начальницького складу, яка тимчасово непрацездатна, виконується лише після її прибуття до місця проходження служби.

Між тим, наказ від 21.08.2015 року №454 було прийнято відповідачем в період перебування позивача у тимчасовій непрацездатності до прибуття його до місця проходження служби, тобто усупереч вимогам статті 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Крім того, судом враховано , що відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із змінами і доповненнями) (далі - Постанова № 9) зазначено, що розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано листок непрацездатності (або, у встановлених законом випадках, довідку) про його тимчасову непрацездатність.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» - при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Також, слід зазначити, що відповідачем під час застосування до позивача дисциплінарного стягнення було грубо порушено порядок застосування дисциплінарних стягнень передбачений ст. 149 Кодексу законів про працю України, оскільки при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен, зокрема, враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Отже, звільнення позивача з органів внутрішніх справ є незаконним.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині оскарження наказу від 21.08.2015 року №454о/с По особовому складу - обґрунтовані й підлягають задоволенню.

Згідно частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої та другої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України показаннями свідка є повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Частиною першою статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що письмовими доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено незаконність звільнення зі служби в органах внутрішніх справ. Водночас відповідач в ході розгляду даної адміністративної справи не довів правомірність звільнення позивача.

До того ж, відповідачем не було доведено обґрунтованість застосування до позивача саме крайнього заходу дисциплінарного впливу, яким згідно положень статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України є звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Оскільки позивача 21.08.2015 року було незаконно звільнено зі служби в органах внутрішніх справ з посади оперуповноваженого сектора карного розшуку ОСОБА_2 міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) Головного управління МВС України в Київській області, то він підлягає поновленню на указаній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

При цьому, як вбачається з обставин справи, після звільнення зі служби позивач у трудових відносинах не перебував, грошової допомоги по безробіттю не отримував.

Щодо визначення суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, слід зазначити таке.

Відповідно до підпункту «з» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, цей Порядок застосовується при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно абз. 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно наданої відповідачем ОСОБА_10 від 21.09.2015 року №5813 , середньоденне грошове забезпечення позивача складає 74, 03 грн.

Кількість робочих днів в період вимушеного прогулу позивача, який становить з 21 серпня 2015 року по 4 листопада 2015 року складає 76 днів.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню на користь позивача, становить 5626, 28 грн.(74, 03 грн. х 76 днів).

Відповідно до п.2 та п.3 ч.1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

З огляду на викладене позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивачі звільнені від сплати судового збору, вимоги про відшкодування судових витрат суду не заявлено, тому судові витрати присудженню на користь позивачів з Державного бюджету України не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати Наказ Начальника ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_9 №1569 від 12.08.2015 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1А." та Наказ Начальника ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_9 №454 о/с від 21.08.2015 року "По особовому складу" в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 (М-118620) оперуповноваженого сектора карного розшуку ОСОБА_2 міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району), 21 серпня 2015 року.

Поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектора карного розшуку ОСОБА_2 міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) Головного управління МВС України в Київській області .

Стягнути з Головного управління МВС України в Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.08.2015 року по 04.11.2015року у сумі 5626 (п'ять тисяч шістсот двадцять шість) грн. 28 коп.

Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектора карного розшуку ОСОБА_2 міського відділу ( з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) Головного управління МВС України в Київській області .

Допустити негайне виконання постанови суду в частині стягнення з Головного управління МВС України в Київській області на користь ОСОБА_1 заробітної плати за вересень 2015 року в сумі 2222(дві тисячі двісті двадцять дві) грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Лиска І.Г.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 06 листопада 2015 р.