Справа № 2014/3605/2012
Суддя: Бібік О. В.
Дата ухвалення: 2013-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2014/3605/2012
Провадження № 2-а/2014/192/2012
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2013 року Суддя Зміївського районного суду Харківської області Бібік О.В., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області про оскарження дій субєкта владних повноважень,

ВСТАНОВИВ:

05 вересня 2012 року представник позивача за довіреністю ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулася до Зміївського районного суду Харківської області з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області, а 11 жовтня 2012 року подала уточнений адміністративний позов, в якому просить визнати протиправними дії УПФУ в Зміївському районі по зменшенню належної їй компенсації за шкоду здоровю, втрату працездатності, каліцтво, отримані нею при ліквідації аварії на ЧАЕС, що є порушенням статей 56 та 64 Конституції України; зобовязати УПФУ у Зміївському районі виконувати вимоги статей 56 та 64 Конституції України і призначити законний розмір належної їй компенсації за шкоду здоровю, втрату працездатності, каліцтво, отримані при ліквідації аварії на ЧАЕС.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що УПФУ у Зміївському районі Харківської області з листопада 2011 року змінило порядок нарахування та виплати належних їй, як інваліду ЧАЕС ІІ групи безстроково, ліквідатору І категорії, пенсій, мотивуючи це змінами у пенсійному законодавстві України. На її особисті звернення до УПФ, виконавчої служби, отримує відповідь, що пенсії, які їй сплачувалися до листопада 2011 року, були соціальними виплатами за рахунок бюджету України, і в звязку з прийняттям змін до бюджету України 2011 року, прийняттям бюджету України 2012 року, ці виплати приведені в відповідність до постанов Кабінету Міністрів України, прийнятих на виконання бюджету. Як стверджує УПФ, воно нараховує належні їй пенсії в відшкодування фактично завданих збитків.

Вважає такі дії протиправними, оскільки ними порушено право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, її посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень під час аварії на Чорнобильській АЕС і її ліквідації в 1986-1990 роках.

Це право надано їй статтею 56 Конституції України і гарантовано статтею 64 Конституції, відповідно до якої воно не може бути обмеженим навіть в умовах воєнного та надзвичайного стану. Отже, законом про бюджет країни, любим законом взагалі, не може бути обмежений обсяг відповідальності держави в деліктних правовідносинах, так як положення статті 56 Конституції України є нормою прямої дії.

Позиція УПФ є незаконною, так як Україна в статті 13 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визнала свою відповідальність перед нею за пошкодження здоров'я, втрату працездатності в період ліквідації нею аварії на ЧАЕС і зобовязалася відшкодувати цю завдану шкоду в повному обсязі.

УПФ же рахує, що в нього, як центрального органу виконавчої влади, на який покладено обовязок (Указ Президента України від 6 квітня 2011 року № 384/2011 про затвердження Положення про Пенсійний фонд України) забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій (ч. З Положення), для чого УПФ зобовязано забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством (п. 5 ч. 4 Положення), відсутній обовязок виконувати вимоги Закону.

УПФ рахує за можливим відшкодовувати завдані збитки виходячи з заробітної плати за місцем постійної роботи, відкіля вона була направлена на ліквідацію аварії.

Вважає, що їй, як особі, постраждалій з вини держави від ядерного делікту, належить право на компенсацію загальних збитків, фактичних збитків, майбутніх втрат і відсотків.

Загальні збитки в головному складаються з виплат за біль і страждання, пережиті нею, як в час ліквідації аварії, так і зараз, коли здоровя постійно та щоденно значною мірою погіршується.

Так як завдана шкода є пролонгованою (пізня шкода ), ці виплати мають носити щомісячний характер. Іншими складовими загальних збитків, на які заявляє своє право, є: втрати на ринку праці, викликані отриманими травмами, компенсація за втрату улюбленої роботи, компенсація за втрати й зміну способу життя в порівнянні з тим способом життя, який вона вела до одержання ядерної травми від іонізуючого випромінювання.

Фактичні збитки, обумовлені особливими обставинами справи, в головному складають втрату заробітку, як минулого так і майбутнього періодів, та інші видатки, понесені в результаті нещасного випадку.

Майбутні втрати мають багато складових, тут і динаміка мого професійного зросту, унеможливлення мого прагнення поліпшити професійну освіту, й можливості займатися іншими видами діяльності, які приносять прибуток та певне задоволення від реалізації мого професійного, інтелектуального, людського потенціалу .

Представник відповідача, УПФУ у Зміївському районі Харківської області ОСОБА_3, 14 березня 2013 року надав до канцелярії суду заперечення на адміністративний позов, в яких вказує, що згідно рішення Зміївського районного суду Харківської області від 28 травня 2009 року у справі № 2-а-178/09 управління Пенсійного фонду України у Зміївському районі Харківської області зобовязано здійснити перерахунок основної пенсії ОСОБА_1 в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 22 травня 2008 року.

19 червня 2011 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік ч. 7 цього Закону доповнено Прикінцеві положення пунктом 4 такого змісту: Установити, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, статей 14, 22, 37 та ч. 3 ст. 43 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб застосовується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Враховуючи положення вищевказаного Закону України і на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 06 липня 2011р. № 745 Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету, яка набрала чинності 23 липня 2011 , органи ПФУ сплачували до 31 грудня 2011р. інвалідам ЧАЕС., в т.ч. і ОСОБА_1, основну і додаткову пенсії в розмірах, встановлених пунктом 1 цієї постанови .

З 1 січня 2012р. ОСОБА_1 як інваліду ЧАЕС 2-ї групи, пенсія перерахована у відповідності до п.З Прикінцевих положень Закону України Про Державний бюджет України на 2012 рік і постанови КМУ від 23 листопада 2011р. № 1210 Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011р. № 20-рп/2011 визнано конституційним пункт 4 Прикінцевих положень Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік від 23 грудня 2010 року № 2857-УІ з наступними змінами.

Рішенням Конституційного суду України від 25 січня 2012р. № З-рп/2012 (пункт 2 резолютивної частини) визнано повноваження Кабінету Міністрів України щодо регулювання порядку та розміру соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України. відповідно до Конституції та законів України.

Вважає, що підставою для звернення позивачки до суду з позовними вимогами фактично є невиконання відповідачем рішення суду від 22.05.2009 року у справі № 2-а-178/09. Просив у позові ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 4, п. 4 ч. 5 ст. 183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі не пізніше пяти днів з дня подання відповідачем заперечення проти позову.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії Чорнобильської АЕС І категорії, про що свідчить посвідчення серії А № 002394 (а.с. 5)

Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з того, що Україна є соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права; людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах; конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод; кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов'язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 1, 3, частина перша статті 8, стаття 21, частини друга, третя статті 22, стаття 23, частина перша статті 24, частина перша статті 64 Основного Закону України).

Україна як соціальна держава визнає людину найвищою соціальною цінністю, розподіляє суспільне багатство згідно з принципом соціальної справедливості та піклується про зміцнення громадянської злагоди у суспільстві.

Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім'ї.

Згідно з Конституцією України держава забезпечує соціальну спрямованість економіки (частина четверта статті 13), що є основою для реалізації соціальних прав громадян, зокрема на соціальний захист та достатній життєвий рівень. Відповідно до Основного Закону України "кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло" (стаття 48), "пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом" (частина третя статті 46). Положення цих статей Основного Закону України конкретизують конституційне визначення України як соціальної держави, що передбачає участь суспільства в утриманні тих осіб, які через непрацездатність або з інших незалежних від них причин не мають достатніх засобів для існування.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

14 червня 2011 року прийнято Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України 2011 рік", який набрав чинності 19 червня 2011 року.

Пунктом 7 ч.1 цього Закону Прикінцеві положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" доповнено п.4, яким установлено, що у 2011 році норми і положення ст.ст. 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011рік.

На виконання вимог Закону України від 14 червня 2011 року, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 745 "Про встановлення деяких виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", яка набрала чинності 23 липня 2011 року.

Таким чином, з 23.07.2011р. розмір додаткової пенсії, за шкоду, заподіяну здоров'ю, визначається постановою Кабінету Міністрів України № 745 від 23.07.2011р.

Статтею 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991р. передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

У Рішенні від 26 грудня 2011 року N 20-рп/2011 (Рішення N 20-рп/2011) Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Крім того, у Рішенні від 8 жовтня 2008 року N 20-рп/2008 у справі про страхові виплати Конституційний Суд України вказав, що види і розміри соціальних послуг та виплат потерпілим, які здійснюються і відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, встановлюються державою з урахуванням його фінансових можливостей.

Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов'язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Таким чином, соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Підставою для звернення ОСОБА_1 до суду є невиконання відповідачем рішення Зміївського районного суду Харківської області від 28 травня 2009 року у справі № 2-а-178/09.

Звертаючись до суду з позовною заявою про зобовязання виконати рішення суду, ОСОБА_1, таким чином, порушила питання, що стосується здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, порядок розгляду якого визначений в ст. 267 КАС України.

Стаття 267 КАС України встановлює повноваження адміністративного суду щодо здійснення контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах з метою забезпечення їх повного, правильного і своєчасного виконання.

Згідно ч. 9 ст. 267 КАС України, особа позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених субєктом владних повноважень відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду. Така заява подається протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку предявлення до виконання виконавчого листа, виданого відповідною постановою суду. У разі відповідності заяви вимогам, визначеним у статті 267 КАС України, вона підлягає розгляду та вирішенню судом протягом десяти днів з дня її отримання. В іншому випадку вона ухвалою повертається заявнику.

КАС України передбачає загальні та спеціальні способи судового контролю. Загальні способи контролю мають усі суди, незалежно від спеціалізації, і вони полягають в розгляді скарг на рішення, дії чи бездіяльність державних виконавців. Загальний судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому ст. 181 КАС України. Спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах передбачені ст. 267 КАС України, зокрема, до них належать: зобовязання субєкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення , накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

ОСОБА_1, звертаючись з даним позовом до суду, фактично просить зобовязати відповідача виконувати рішення суду, яке вже набрало законної сили і повинно виконуватися відповідачем без ухвалення будь якого додаткового судового рішення (статті 14 та 255 КАС України). Суд не вправі зобовязувати відповідача виконувати рішення суду, яке і так є обовязковим до виконання для осіб, які беруть участь у справі. Чинним законодавством не передбачено права суду приймати рішення про зобовязання виконувати інше рішення суду. Згідно ст.. 257 КАС України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.

Відповідно до ст. 1 ЗУ Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином, закон надає право на примусове виконання рішення суду особі, на користь якої ухвалено рішення, в межах виконавчого провадження.

Відповідальність за невиконання рішення, що зобовязує боржника вчинити певні дії, встановлено статтею 89 Закону України Про виконавче провадження.

Стаття 181 КАС України передбачає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби.

Системний аналіз вказаних статей дає підстави для висновку, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, в межах якої в примусовому порядку виконується рішення суду. У випадку, якщо особа вважає, що протиправними діями боржника або державного виконавця при виконанні рішення порушуються її права, остання має право захищати свої права в порядку, встановленому чинним законодавством (зокрема, в порядку статті 181 КАС України).

При цьому чинне законодавство не передбачає такого способу захисту в межах виконавчого провадження як звернення до суду з позовом про зобовязання виконати рішення суду, оскільки у цьому випадку відбувається нашарування судових рішень, що не призводить до ефективного захисту прав осіб.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов заявлено без відповідних правових підстав, а тому він не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 160 163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області про зобовязання вчинити певні дії відмовити повністю.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку також іншими особами у звязку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обовязки.

Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Суддя Бібік О.В.