Справа № 825/3537/15-а
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2015 року Чернігів Справа № 825/3537/15-а
Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючої судді - Кашпур О.В.,
при секретарі - Пушенко О.І.,
за участі позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Подибайла В.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 29.10.2015 року звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 та просить стягнути з Військової частини НОМЕР_1 нараховану грошову компенсацію в сумі 7188,96 грн.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що згідно наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 він був призваний на військову службу по мобілізації та призначений на посаду «механік-радіотелефоніст відділення зв`язку та інформатизації». Всупереч п.п. «н» до норми № 1 (загальновійськова) Постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 року № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил України, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації» його не було зараховано на продовольче забезпечення з дня прибуття до військового комісаріату, в результаті чого він не був забезпечений харчуванням за встановленими нормами за рахунок держави.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 в письмовому клопотанні просив розглянути справу за його відсутності, в письмових запереченнях просив в задоволенні позову відмовити та пояснив, що відповідно до розпорядження начальника центрального управління продовольчого забезпечення Збройних Сил України тилу Збройних Сил України від 07.06.2012 року № 905 «Про прикріплення на продовольче забезпечення військовослужбовців військових частин (установ) Чернігівського гарнізону, які самостійно не ведуть військове господарство», Чернігівський ОВК прикріплений на продовольче забезпечення з 01.09.2012 року до Військової частини НОМЕР_1 . Виходячи із наведеного, обов`язок проводити харчування військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_1 чи виплачувати замість установлених норм харчування грошову компенсацію, лежить на в/ч НОМЕР_1 . Відповідно до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 18.03.2014 року № 50 позивача було зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення (включно продовольче). З метою приведення власної діяльності до вимог законодавства України та відновлення порушених прав позивача наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.12.2014 року наказом № 575 позивача було зараховано на продовольче забезпечення при військовій частині НОМЕР_1 . Враховуючи неможливість забезпечення гарячою їжею позивача, приймаючи до уваги пункт 2.10. Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, було прийнято рішення про виплату позивачу грошової компенсації замість належних норм харчування у розмірі вартості набору продуктів за нормою № 1 - загальновійськова. Вказаний наказ був направлений на адресу військової частини НОМЕР_1 . Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_4 вважає, що позивач був поновлений в правах, що стосуються зарахування його на продовольче забезпечення та виплати грошової компенсації та виплати грошової компенсації замість установлених норм харчування 10.12.2014 року.
Представник Військової частини НОМЕР_1 в судовому засіданні просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, пояснив, що у період з березня по листопад 2014 року витяги з наказів військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 або будь-які інші документи про зарахування позивача до списків особового складу частини та постановку на продовольче забезпечення або про виплату йому грошової компенсації замість установленої норми харчування № 1 - загальновійськова до військової частини НОМЕР_1 не надходили. Отже, вважає, що службові особи військової частини НОМЕР_1 не мали можливості і не зобов`язані були вчиняти жодних дій щодо забезпечення позивача триразовим харчуванням за рахунок держави як особи, мобілізованої на особливий період, або виплати грошової компенсації замість установленої норми харчування № 1 - загальновійськова. Також відповідач зазначає, що в березні 2015 року Військова частина НОМЕР_1 в силу положень ст.. 2, 3, 23, 48 Бюджетного кодексу України не мала права зареєструвати в органах Державної казначейської служби зобов`язання 2014 року. Відтак, посилання позивача на протиправний характер бездіяльності службових осіб військової частини НОМЕР_1 є необґрунтованими.
У подальшому до військової частини надійшли накази військового комісару про виплату грошової компенсації військовослужбовцям, що були призвані на службу до ІНФОРМАЦІЯ_3 та підпорядкованих йому районних військових комісаріатів за період з грудня 2014 року по травень 2015 року, відповідач вважає, що зазначені накази не мають юридичної сили, адже військовий комісар не уповноважений проводити розрахунки та оголошувати це наказами, а також не визначено кому саме адресовані накази для виконання. Відповідач вважає, що накази військового комісара виконуються виключно підлеглими військового комісара, будь-якими владними повноваженнями щодо віддання наказів командиру Військової частини НОМЕР_1 комісар ІНФОРМАЦІЯ_3 не наділений. Крім того, відповідач зазначає, що на даний час накази ІНФОРМАЦІЯ_3 про виплату грошової компенсації були змінені в частині визначення сум нарахування грошової компенсації. Також, позивач не має права на отримання зазначеної грошової компенсації враховуючи той факт, що на момент звернення до суду він був звільнений з військової служби, а отже не є військовослужбовцем, відтак приписи Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженого наказом Міністра оборони України від 09.12.2002 № 402 по відношенню до нього застосовані бути не можуть. Крім того, представник військової частини НОМЕР_1 , просив залишити позов без розгляду внаслідок пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного:
Встановлено, що наказом від 18.03.2014 № 10 військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 (по стройовій частині) ОСОБА_1 був призваний на військову службу по мобілізації та призначений на посаду «механік-радіотелефоніст відділення зв`язку та інформатизації», а також зарахований до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_5 та на всі види забезпечення (а.с. 7).
Відповідно до наказу Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 № 41 від 06.03.2015 року ОСОБА_1 , механіка-радіотелефоніста відділення зв`язку та інформатизації, звільненого наказом Війсьтковго комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) № 7РС від 05.03.2015 року з військової служби у запас за підпунктом «а» пункту 3 (призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, у строки, визначені рішенням президента України) ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», вважати таким, що справи і посаду здав 06.03.2015 року.
З 06.03.2015 року ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Городнянського районного військового комісаріату Чернігівської області (а.с. 8).
Як свідчить військовий квиток ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , позивач звільнений (демобілізований) в запас 06.03.2015 року на підставі наказу Військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_5 № 41 від 06.03.2015 року згідно Указу Президента України від 14.01.2015 року № 15/2015 (а.с. 9-10).
Таким чином, на момент звернення до суду ОСОБА_1 був звільнений з військової служби та втратив статус військовослужбовця.
Відповідно до розпорядження начальника центрального управління продовольчого забезпечення Збройних Сил України тилу Збройних Сил України від 07.06.2012 № 905 «Про прикріплення на продовольче забезпечення військовослужбовців військових частин (установ) Чернігівського гарнізону, які самостійно не ведуть військове господарство» Чернігівський обласний військовий комісаріат перебуває на продовольчому забезпеченні при Військовій частині НОМЕР_1 з 01.09.2012 року (а.с. 31-33).
Судом встановлено, що позивача з 18.03.2014 року не було зараховано на продовольче забезпечення у зв`язку з мобілізацією, в результаті чого він не був забезпечений їжею шляхом надання послуг з харчування.
Відповідно до наказу ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.12.2014 № 575 ОСОБА_1 було зараховано на продовольче забезпечення при Військовій частині НОМЕР_1 з 01.12.2014 року та встановлено грошову компенсацію замість встановлених норм харчування за період з 18.03.2014 року по 30.11.2014 року включно в сумі 4545,96 грн. (додаток № 18) (а.с. 35-36). Відповідно до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.04.2015 року № 275 було внесено зміни до наказу від 10.12.2014 № 575, а саме додатки 2-5, 7-18 до цього наказу вважаються недійсними, та викладені в іншій редакції. Згідно додатку № 18 до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.04.2015 року № 275 (а.с. 45-46) ОСОБА_1 встановлено грошову компенсацію замість встановлених норм харчування за період з 18.03.2014 року по 30.11.2014 включно в сумі 4545,96 грн.
Зазначена сума також підтверджується актом взаємозвірки вартості компенсації замість встановлених норм харчування військовослужбовців призваних на військову службу по мобілізації городянського РВК (а.с. 47).
Згідно з наказом ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02.01.2015 № 2 (додаток 18) встановлено грошову компенсацію замість встановлених норм харчування за грудень 2014 року ОСОБА_1 в розмірі 546,22 грн. (а.с. 37-38).
Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.02.2015 № 90 (додаток 18) визначено, що грошова компенсація позивача замість встановлених норм харчування за період з 01.01.2015 року по 31.01.2015 року складає 370,02 грн. (а.с. 39-40).
Згідно наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.03.2015 № 169 (додаток 18) визначено, що грошова компенсація ОСОБА_1 замість встановлених норм харчування за лютий 2015 року складає 493,36 грн. (а.с. 41-42).
Відповідно до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.04.2015 № 244 (додаток 18) визначено, що грошова компенсація ОСОБА_1 замість встановлених норм харчування за березень 2015 року складає 105,72 грн. (а.с. 43-44).
Суду ІНФОРМАЦІЯ_6 було надано витяг з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 783 від 02.11.2015 року «Про внесення змін до наказів щодо організації продовольчого забезпечення військовослужбовців призваних на військову службу по мобілізації у березні 2014 року», відповідно до якого до наказу № 575 від 10.12.2014 року внесено такі зміни: п. 3 викладено в редакції «Виплатити військовослужбовцям, призваним у зв`язку із мобілізацією, грошову компенсацію замість належних норм харчування у розмірі вартості набору продуктів за нормою № 1 (загальновійськова), за період з 18 березня 2014 року по 30 листопада 2014 року включно, відповідно до кількості діб перебування на військовій службі, згідно затверджених відомостей (додатки 1-18 до цього наказу)», внесено зміни у додатки 1-18 до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.12.2014 року № 575 та викладено їх у редакції без зазначення сум грошової компенсації замість встановлених норм харчування. Наказом № 783 від 02.11.2015 року внесено також зміни до наказів військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 та додатки до них № 2 від 02.01.2015 року (додатки 1-18), № 90 від 04.02.2015 року (додатки 1-18), № 169 від 04.03.2015 року (додатки 1-18), № 244 від 06.04.2015 року (додатки 2-5, 7-18), та виключено з цих наказів та додатків до них суми грошової компенсації замість встановлених норм харчування. Пункти 1 зазначених наказів викладено в новій редакції, а саме у зв`язку із неможливістю забезпечення гарячою їжею, військовослужбовцям районних (міських) військових комісаріатів Чернігівської області, які призвані у зв`язку з мобілізацією, на підставі наданих рапортів, необхідно виплатити грошову компенсацію замість встановлених норм харчування за відповідні періоди відповідно до кількості діб перебування на військовій службі наведених у додатках до наказів (а.с. 19-21).
Згідно статті 1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 1 статті 9-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей визначено, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Тобто, вказаною нормою Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей не передбачено право військовослужбовців на отримання грошової компенсації за неотримане продовольче забезпечення.
Постановою Кабінету Міністрів України прийнято від 29.03.2002 року №426 Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації затверджено нові норми харчування військовослужбовців. Однак положення вказаної постанови також не передбачають права військовослужбовців на компенсацію за неотримане продовольче забезпечення.
Відповідно до підпункту н пункту 1 приміток до норми № 1 - загальновійськова Норм харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 № 426 за рахунок держави харчуванням забезпечуються громадяни, які призвані на військову службу у зв`язку з оголошенням мобілізації, - з дня прибуття їх до військового комісаріату.
Пункт 1.10 Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженого наказом Міністра оборони України від 09.12.2002 № 402 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.12.2002 за № 992/7280 передбачено, що військовослужбовці, які прибули у військову частину, зараховуються на продовольче забезпечення наказом командира військової частини.
Відповідно до пункту 2.3 вищевказаного Положення у Збройних Силах України забезпечення харчуванням військовослужбовців та інших категорій за встановленими нормами здійснюється за рахунок держави. Уточнення вартості норм харчування проводиться Головним продовольчим управлінням, виходячи із середніх діючих цін на продукти харчування, і доводиться ним до військ (сил) не частіше одного разу на квартал. Військовослужбовцям та іншим категоріям норми харчування видаються через відповідні їдальні або замість установлених норм харчування (основні й додаткові продукти) виплачується грошова компенсація у розмірі вартості цих норм.
Отже, саме Положенням про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час від 09.12.2002 № 402 передбачено право на отримання грошової компенсації за продовольче забезпечення.
Так, матеріалами справи підтверджується, що позивача було зараховано на продовольче забезпечення при в/ч НОМЕР_1 та встановлено грошову компенсацію замість встановлених норм харчування в загальному розмірі 6061,28 грн., яка на час розгляду справи не виплачена позивачу.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 звільнено з військової служби 06.03.2015 згідно з наказом Військового комісара Городнянського РВК № 41.
Таким чином, на момент звернення ОСОБА_1 до суду про стягнення грошової компенсації замість установлених норм харчування, позивач був звільнений з військової служби та не мав статусу військовослужбовця. Оскільки Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Постанова КМУ від 29.03.2002 року №426 не передбачають права на отримання грошової компенсації за продовольче забезпечення для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, а пункт 2.3. Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час від 09.12.2002 №402 не може бути застосовано судом, оскільки вказаний пункт стосується тільки військовослужбовців, які проходять військову службу, а не звільнених осіб, тому суд вважає, що дія наказів Військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_1 № 575 від 10.12.2014 року, № 02 від 02.01.2015 року, № 90 від 04.02.2015 року, № 169 від 04.03.2015 року, № 244 від 06.04.2015 року не поширюється на ОСОБА_1 .
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 31.03.2015 у справі №21-9а15, в якій було висловлено позицію, що положення ч.2 ст. 9-1 Законі України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з в/ч НОМЕР_1 на його користь нарахованої грошової компенсації замість належних норм харчування в розмірі 6061,28 грн. задоволенню не підлягають.
Щодо посилань Військової частини НОМЕР_1 про пропущення позивачем строку звернення то суду із позовною заявою, то суд вважає їх необґрунтованими. В даному випадку необхідно зауважити на рішенні Європейського Суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, згідно якого, правило встановлення обмежень доступу до суду в зв`язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.
Так, згідно вищевказаних наказів позивачу була нарахована грошова компенсація замість встановлених норм харчування, але не виплачена, а тому звернення щодо стягнення належних виплат в даних правовідносинах не обмежується будь-яким строком.
Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи наведене, суд вважає, оскільки позивач на час звернення до суду не мав статусу військовослужбовця, що проходить військову службу, а тому дія наказів про нарахування грошової компенсації та її виплату на нього не розповсюджується, тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити повністю.
Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 відмовити в задоволенні позовних вимог.
Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.
Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя О.В. Кашпур