Справа № 814/4023/13-а
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року м. Київ К/800/43984/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Усенко Є.А.,

суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Баштанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області

на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 08.10.2013

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2014

у справі № 814/4023/13-а Миколаївського окружного адміністративного суду

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - СПД ОСОБА_2)

до Баштанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (далі - Баштанська ОДПІ)

про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 08.10.2013, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2014, позовні вимоги СПД ОСОБА_2 задоволені: визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення - рішення Баштанської ОДПІ від 07.05.2013 № , від 19.07.2013 № та № , якими позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем «податок на доходи фізичних осіб» на 124947,15 грн. та на 12208,54 грн. , а за платежем «податок на додану вартість» (далі - ПДВ) - 797898,00 грн. відповідно.

У касаційній скарзі ОДПІ, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити скаргу без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, Вищий адміністративний суд України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податкові повідомлення-рішення, з приводу правомірності яких виник спір, були прийняті на підставі акту від 19.04.2013 № 77/17- про результати позапланової виїзної перевірки СПД ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 03.04.2010 по 03.04.2013 та за наслідками процедури адміністративного оскарження первинних податкових повідомлень-рішень від 07.05.2013 № про збільшення позивачу грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 124947,15грн. та від 07.05.2013 № про збільшення грошового зобов'язання з ПДВ у сумі 798068,00 грн., що були прийняті на підставі зазначеного акту перевірки.

Згідно з висновками акту перевірки від 19.04.2013 № 77/17- СПД ОСОБА_2, який у період з 03.04.2010 по 31.12.2011 та з 01.04.2012 по 28.11.2012 перебував на спрощеній системі оподаткування (третя група) зі сплатою єдиного податку за ставкою 5 %, а з 01.01.2012 по 31.04.2012 та з 29.11.2012 по 31.12.2012 застосовував загальну систему оподаткування, порушив вимоги статей 1, 4 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 №727/98, пункту 8 Порядку видачі свідоцтва про сплату єдиного податку, підпункти 49.18.2, 49.18.5 пункту 49.18 статті 49, пункт 167.1 статті 167, пункт 175.2 статті 175, пункт 177.2 статті 177, пункт 178.2 статті 178, пункту 181.1 статті 181, пунктів 183.3, 183.10 статті 183, пункту 187.1 статті 187, пункт 292.1 статті 292 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, пунктів 6.2, 7.1 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України від 22.12.2010 № 978.

Порушення позивачем вказаних норм податкового законодавства, за висновком ОДПІ, полягало: у перевищенні СПД ОСОБА_2 граничного обсягу виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) у листопаді 2011 року на суму 9929,44 грн., внаслідок чого платник єдиного податку з порушенням умов перебування на спрощеній системі оподаткування повинен був зареєструватися платником ПДВ та оподатковувати доходи із застосуванням правил загальної системи оподаткування, що підприємцем зроблено не було; у здійсненні діяльності та отриманні доходу від такої діяльності, яка не дає права застосовувати спрощену систему оподаткування (СПД ОСОБА_2 згідно з договором оренди нерухомого майна від 26.06.2012 № 2-А надавав послуги з оренди нерухомого майна площею 2469,3 м2); у заниженні валового доходу за 2012 рік на суму 613101,00 грн., за 2013 рік на суму 69973,51 грн.

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано виходили з того, що норми Податкового кодексу України не містять положень, згідно з якими порушення платником податку правил перебування на спрощеній системі оподаткування потягнуло б автоматичне застосування норм розділу IV цього Кодексу до доходів від господарської діяльності, отриманих під час перебування на спеціальному податковому режимі, в таких випадках передбачено застосування інших ставок єдиного податку. Проте, у ході перевірки не встановлено заниження сум єдиного податку, так само не визнані зайво сплаченими суми єдиного податку, які були перераховані позивачем до місцевого бюджету під час застосування спрощеної системи оподаткування. Крім того, до платника податків були застосовані санкції за порушення, що не знайшли відображення у акті перевірки (пункт 175.2 статті 175 Податкового кодексу України (розрахунок сум процентів за операцією купівлі іпотечного житлового кредиту), пункт 178.2 статті 178 Податкового кодексу України (доходи, отримані від провадження незалежної професійної діяльності) та заперечуються позивачем, а податковим органом всупереч вимогам частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України не надано достатніх доказів на обґрунтування висновку щодо цих порушень.

Відповідно пункту 291.3 статті 291 Податкового кодексу України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Доходи фізичної особи - платника єдиного податку, отримані у результаті провадження господарської діяльності та оподатковані згідно із главою 1 «Спрощена система оподаткування, обліку та звітності» розділу XIV цього Кодексу, не включаються до складу загального річного оподатковуваного доходу фізичної особи, визначеного відповідно до розділу IV цього Кодексу (пункт 292.9 статті 292 Податкового кодексу України).

Підпунктом 293.3.1 пункту 293.3 статті 293 Податкового кодексу України передбачено відсоткові ставки єдиного податку для платників третьої і четвертої групи у розмірах: 3 відсотки доходу - у разі сплати податку на додану вартість згідно з цим Кодексом; 5 відсотків доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку.

Згідно з підпунктом 1 пункту 293.4 Податкового кодексу України до суми перевищення обсягу доходу, визначеного у підпунктах 1, 2 і 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу України, ставка єдиного податку встановлюється для платників єдиного податку першої, другої та третьої груп у розмірі 15 відсотків. Зазначене стосується і доходів, що не дають права на застосування спрощеної системи, такі доходи оподатковується за підвищеною ставкою - 15 відсотків.

За таких обставин судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у справі відповідають нормам матеріального та процесуального права, а доводи, наведені в касаційній скарзі, визнаються непереконливими.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Баштанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 08.10.2013 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України в порядку та з підстав, визначених ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя підписЄ.А. Усенко
Судді підписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев