Справа № 803/1603/14
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 р. Справа № 876/8920/14
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Качмара В.Я.,
суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,
за участі секретаря Ратушної М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2014 року у справі за його позовом до Головного управління юстиції у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління юстиції у Волинській області (далі Управління) про визнання протиправними дій відповідача щодо неприйняття рішення по суті його заяви від 08.07.2014 про вилучення запису 124 в Єдиному державному реєстрі осіб, які вчинили корупційні правопорушення (далі Реєстр), та надання інформації про відсутність відомостей про нього в Реєстрі, і про зобов`язання Управління вилучити відомості про позивача з Реєстру, запис 124.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що його заява належними чином не розглянута, рішення про її задоволення чи про відмову у цьому не прийнято, а надано лише письмове роз`яснення. На підставі ст.39 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі КУпАП) з 28.10.2012 - через рік з дня сплати штрафу на підставі постанови Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2011 року, він вважається таким, що не був підданий адміністративному стягненню, що і є підставою для вилучення з Реєстру відомостей про нього. «Положення про Реєстр», яке затверджено наказом Міністерства юстиції України (далі МЮУ) від 11.01.2012 №39/5 (зареєстровано у цьому ж міністерстві в цей же день за №28/203411.1.; далі Положення), зокрема п.2.8, не відповідає вимогам зазначеного Кодексу.
Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2014 року у справі №803/1603/14 в задоволенні позову відмовлено повністю.
Постанову оскаржив позивач, який в апеляційній скарзі просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов. В апеляційній скарзі покликається на обставини викладені в позовній заяві, яким суд не дав належної правової оцінки.
Управління у письмовому запереченні вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких міркувань.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2011 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні корупційного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-2 КУпАП, та призначено стягнення у виді штрафу у розмірі 850грн. Визначену суму штрафу позивач сплатив 28.10.2011 (а.с.11, 12).
На запит Ковельського об`єднаного міського військового комісаріату (у зв`язку з можливим вступом позивача на військову службу за контрактом), за вказаними пошуковими відомостями, Управлінням сформовано витяг з Реєстру від 16.06.2014 та знайдено запис 124 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення корупційного правопорушення на підставі рішення суду, яке набрало законної сили 28.10.2011 (а.с.7, 52).
08.07.2014 позивач звернувся до Управління із заявою про скасування запису 124 в Реєстрі та надання інформації про відсутність відомостей стосовно нього в цьому Реєстрі (а.с.10).
Листом Управління від 14.07.2014 №6968/07-26/07 позивачу було роз`яснено вимоги ч.2 ст.21 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» (далі Закон №3206-VI). Щодо вилучення з Реєстру відомостей про ОСОБА_1 , то відповідачем з покликанням на п.2.8 Положення вказано, що таким передбачено виключний перелік підстав для вчинення таких дій, та до них не належить сплив строку протягом якого особа виконала стягнення та не вчинила нового адміністративного правопорушення. Зазначено, що згідно п.1.8 Положення Управління має обмежені повноваження щодо внесення та вилучення відомостей про особу, яку притягнуто до відповідальності за корупційне правопорушення до (з) Реєстру (а.с.8).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що не вчинення нового адміністративного правопорушення особою, яка піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не є підставою для вилучення з Реєстру відомостей про особу, яка вчинила корупційне правопорушення. Встановлено факт надання відповіді на заяву позивача та розгляду її по суті, а відтак дії відповідача в цій частині є правомірними.
Такі висновки цього суду відповідають фактичним обставинам справи та є правильними з огляду на таке.
Відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Питання практичної реалізації цього права регулюється Законом України «Про звернення громадян» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Закон №393/96-ВР).
Відповідно до ст.1 цього Закону громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
За змістом ст.3 Закону №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Частинами 1, 3 ст.15цього ж Закону визначено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення (ч.4 ст.15 Закону №393/96-ВР).
Згідно з ч.2 ст.21 Закону №3206-VI відомості про осіб, яких притягнуто до відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, крім відомостей про особовий склад органів, що провадять оперативно-розшукову або розвідувальну чи контррозвідувальну діяльність, вносяться до Реєстру, що формується та ведеться МЮУ. Положення про Реєстр, порядок його формування та ведення затверджуються МЮУ.
З метою забезпечення вимог вказаного Закону було затверджено Положення (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), яке визначає порядок формування та ведення Реєстру, а також надання відомостей з нього (п.1.1). Сам Реєстр - це електронна база даних, яка містить відомості про осіб, які вчинили корупційні правопорушення (п.1.2).
Такий Реєстр ведеться з метою:
забезпечення єдиного обліку осіб, які вчинили корупційні правопорушення;
забезпечення в установленому порядку проведення спеціальної перевірки відомостей про осіб, які претендують на зайняття посад, пов`язаних із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування;
аналізу відомостей про осіб, які вчинили корупційні правопорушення, з метою визначення сфер державної політики та посад, пов`язаних з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, з найбільшими корупційними ризиками;
забезпечення проведення звірки переліку осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які звільнені з посад у зв`язку з притягненням до відповідальності за корупційне правопорушення, з відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі осіб, які вчинили корупційні правопорушення, в порядку, визначеному чинним законодавством (п.1.3 Положення).
Згідно з п.1.8 Положення реєстраторами Реєстру (далі - Реєстратор) є:
Держатель (МЮУ) через Департамент антикорупційного законодавства та законодавства про правосуддя, який вносить або вилучає відомості про особу, яку притягнуто до кримінальної, адміністративної та цивільно-правової відповідальності за корупційне правопорушення;
Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, які вносять або вилучають відомості про особу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності за корупційне правопорушення.
Таким чином, Управління фактично наділене повноваженнями вносити чи вилучати відомості до (з) Реєстру лише про особу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності за корупційне правопорушення, а не про особу, яку притягнуто до, зокрема, адміністративної відповідальності за таке правопорушення.
Як встановлено вище, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення корупційного правопорушення.
Реєстратори вносять або вилучають в установленому порядку відомості про осіб, які вчинили корупційні правопорушення, надають інформаційні довідки щодо наявності відомостей про осіб у Реєстрі та виконують інші функції, передбачені цим Положенням (п.1.9 Положення).
За п.2.2 цього ж Положення підставою для внесення Реєстратором відомостей про особу, яку притягнуто до відповідальності за вчинення корупційного правопорушення, є:
електронна копія рішення суду, яке набрало законної сили;
завірена в установленому порядку паперова копія наказу про накладання або зняття дисциплінарного стягнення.
Водночас, підставою для вилучення з Реєстру відомостей про особу, яка вчинила корупційне правопорушення, є ухвала суду про скасування вироку, винесення виправдувального вироку, відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за корупційне правопорушення, а також наказ про скасування наказу про накладання дисциплінарного стягнення (п.2.8 Положення).
Наведений перелік підстав для вилучення з Реєстру відомостей про особу, яка вчинила корупційне правопорушення є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає, а в даному конкретному випадку такою підставою могло б бути лише скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за корупційне правопорушення.
За змістом пунктів 3.1, 3.2, 3.10 вказаного Положення відомості з Реєстру надаються у вигляді витягу з Реєстру та інформаційної довідки. Витяг з Реєстру - документ, який свідчить про внесення відомостей про особу до Реєстру або про відсутність відомостей про таку особу в Реєстрі, отриманих за параметрами пошуку, визначеними в п.3.5 цього розділу. Інформаційна довідка з Реєстру (далі - довідка) - це документ, який безоплатно надається Реєстратором за зверненням фізичної особи (уповноваженої нею особи) на отримання відомостей про себе з Реєстру та свідчить про наявність або відсутність відомостей про таку особу в Реєстрі.
У разі виявлення особою стосовно себе помилок у відомостях, що містяться у Реєстрі, така особа письмово звертається до Реєстратора, який вживає заходів щодо перевірки інформації та у разі підтвердження такого факту помилки здійснює заходи щодо її усунення, про що письмово повідомляє особу (п.2.9 Положення).
Адміністративним правопорушенням (проступком) відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
В той же час, адміністративне стягнення (стягнення за адміністративне правопорушення) є мірою відповідальності і накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України (ст.23, ч.1 ст.33КУпАП).
За змістом ч.1 ст.283, п.1 ч.1 ст.284 цього Кодексу розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, зокрема, про накладення адміністративного стягнення.
Накладення адміністративного стягнення тягне для порушника певні несприятливі юридичні наслідки, може бути за певних обставин обтяжуючою обставиною (п.2 ч.1 ст.35 КУпАП) та кваліфікуючою ознакою складів ряду адміністративних правопорушень.
В свою чергу ст.39 КУпАП визначає строк, після закінчення якого особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню.
Нею передбачено, що якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню.
Таким чином, після закінчення відповідного строку та не вчинення особою нового адміністративного правопорушення, ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню, однак не вважається такою, що не вчинила адміністративне правопорушення (не була притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення корупційного правопорушення), а відтак наявність обставин передбачених ст.39 КУпАП не є підставою для вилучення з Реєстру відомостей про особу, яка вчинила корупційне правопорушення.
Відповідні доводи апелянта є надумані, свідчать про переоцінку ним фактичних обставин справи у свою користь, довільне і неправильне трактування вимог наведеного законодавства.
Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2014 року - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 16 листопада 2015 року.