Справа № 128/12/2070
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2012-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"03" квітня 2012 р. Справа № 2а-128/12/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бадюков Ю.В.,

при секретарі судового засідання - Скляр Є.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом

фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
до Західної міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби
про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі по тексту позивач, ФОП ОСОБА_3В.) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Харкова (далі по тексту ДПІ у Жовтневому районі), правонаступником якої є Західна міжрайонна державна податкова інспекція м. Харкова Харківської області Державної податкової служби (далі по тексту відповідач, Західна МДПІ), в якому просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 08.09.2011 р., яким ФОП ОСОБА_3 було збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 110047, 00 грн. за основним платежем та 27511, 75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, а також податкове повідомленні-рішення № НОМЕР_2, яким ФОП ОСОБА_3 було збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 4829, 50 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що працівниками ДПІ у Жовтневому районі була проведена документальна планова перевірка дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства субєкта підприємницької діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_3 за період 01.01. 2009 року по 31.12.2010 року, за результатами якої було складено акт N1957/172/НОМЕР_3 від 29.08.2010 року в якому зазначено, що виїзною перевіркою встановлено, зокрема, порушення вимог п. 4. ст. 14 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.92 р. N 13-92 "Про прибутковий податок

з громадян" із змінами та доповненнями, встановлено заниження об'єкту оподаткування по податку з

доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2010 ріку сумі 4829,50 грн. та п.1.5. ст. 1, п.п. 7.2.6. п. 7.2, п.п. 7.4.1, 7.4.4. п. 7.4 п.п. 7.8.1. п. 7.8. ст. 7 Закону України «Про податок

на додану вартість»від 03.04.1997 року № 168/97-ВР із змінами та доповненнями завищено податковий кредит на суму 110047,00 грн. на підставі якого були прийняті 08.09.2011 року було винесено податкові повідомлення-рішення № від 08.09.2011 р. та № від 08.09.2011 р.

Позивач не згоден із висновками акту перевірки та вважає, що податкові повідомлення-рішення мають бути скасованими, оскільки висновок про заниження обєкта оподаткування по податку з доходів фізичних осіб співробітники ДПІ у Жовтневому районі не взяли до уваги документи, що підтверджують відсутність перевищення, а саме договір безвідсоткової ссуди №12/1410 від 14.12.2010 року на загальну суму 155802,00 грн., бухгалтерські довідки №28/12 від 28.12.2010 року, №24/12/2 від 24.12.2010 року, №15/12/1 від 15.12.2010 року про зміну призначення платежу в платіжних дорученнях.

Також позивач вважає, що ним правомірно включалися у період з березня 2009 року по квітень 2010 року до податкового кредиту суми податку на додану вартість за податковими накладними у кількості 180 шт., виписаними контрагентами протягом 2006- 2007 року, але, які отримані ним пізніше.

Крім того, позивач вказує, що ним правомірно віднесені суми податку на додану вартість до податкового кредиту за придбані ним ноутбуки, кондиціонер, душовий бокс, а в квітні 2010 р. сантехнічні вироби, плитку, душовий бокс, умивальник (податкова накладна від 16.04.2010 р.) та монтажних робіт кондиціонера за податковими накладними від 26.06.2007 року.

Відповідач проти позову заперечує, вважає винесені податкові повідомлення-рішення законними, такими, що прийняті на підставі акту перевірки, яким вірно було визначено обставини порушення позивачем норм чинного законодавства України, зокрема, перевіркою встановлено, що обсяги виручки, отримані ФОП ОСОБА_3 від здійснення діяльності за 2010 р. перевищили обсяги, передбачені ст. 1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування" № 727/98 від 03.07.98р., а саме ФОП ОСОБА_3 у 2010 р. на розрахунковий рахунок надійшли кошти від ТОВ "Крок" за надані послуги та відвантажений товар, на загальну суму 155802,00 гри., але не були ним включені до складу обсягу виручки у відповідний звітний період. ФОП ОСОБА_3 визначено обсяг виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) за 2010 рік в сумі 497654,04 грн., але перевіркою на підставі первинних документів (банківських виписок про рух коштів, акта взаєморозрахунків, договорів і накладних) встановлено, що обсяг виручки за 2010 рік становить - 653456,04 грн., що перевищує граничний обсяг виручки (500 тис. грн.) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) на 153456,04 грн., а тому, вважає, що ним правомірно було винесено податкове повідомлення-рішення про збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 4829, 50 грн.

Також відповідач зазначає, що перевіркою відображених у рядку 10.1 декларацій «Сума ПДВ»показників встановлено їх завищення у сумі 110047,0 грн., в тому числі: за березень 2009 р. у сумі 9, 00 грн., за червень 2009 р. у сумі 23500, 00 грн., за липень 2009 р. у сумі 5077, 00 грн., за серпень 2009 р. у сумі 17585, 00 грн., за вересень 2009 р. у сумі 8126, 00 грн., за жовтень 2009 р. у сумі 8814, 00 грн., за листопад 2009 р. у сумі 6077, 00 грн., за грудень 2009 р. у сумі 21245, 00 грн., за лютий 2010 р. у сумі 4376, 00 грн., за березень 2010 р. у сумі 914, 00 грн., за квітень 2010 р. у сумі 14691, 00 грн., за грудень 2010 р. у сумі 633, 00 грн. В ході проведення перевірки правильності формування сум податкового кредиту встановлено, що підприємцем ОСОБА_3 в порушення п. 1.5 ст. 1, п.п. 7.2.6 п. 7.2., п.п. 7.4.1 п. 7.4, п.п. 7.8.1. п. 7.8 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ відповідно до податкових накладних в кількості 180 шт. не звітного періоду на загальну суму ПДВ 100958, 00 грн.

Крім того, до суми податкового кредиту в реєстрі за квітень 2010 р. включені суми ПДВ 5661,83 грн. згідно податкової накладної № 2 від 03.02.2009 року, та сума ПДВ 1828,67 грн. згідно податкової накладної № 3 від 04.02.2009 р. отримані від контрагента ФО-П ОСОБА_4 (ід. номер НОМЕР_4), тобто по податкових накладних не звітного періоду. Також, аналізуючи податкову звітність встановлено, що ФО-П ОСОБА_4 в декларації по ПДВ за лютий 2009 р. суми податкового зобов'язання по операціях з ФОП ОСОБА_3 не визначав та не декларував. Факт смерті ОСОБА_4- 01.04.2009р. підтверджено повідомленням відділу реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову ХМУЮ "Про громадян які померли за квітень 2009 р.", яке надійшло до ДПІ у Жовтневому районі м. Харкова № 583/104-03.04 від 26.08.2009 р. Оскільки податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця, а у ФО-П ОСОБА_4 (продавець) податкові зобов'язання за лютий 2010р. згідно податкової звітності з ФО-П ОСОБА_3 не виникали, на час віднесення ФОП ОСОБА_3 сум ПДВ до податкового кредиту стан платника ФО-П ОСОБА_4 "припинено, але не знято з обліку", у зв'язку зі смертю, та анульовано реєстрацію платника податку на додану вартість з причини смерті платника 01.04.2009 р.

Згідно перевірки, первинних документів (податкових накладних, видаткових накладних за перевіряємий період), придбання товарно-матеріальних цінностей ФОП ОСОБА_3 до податкового кредиту включив суми товарно-матеріальних цінностей, які були придбані не для торгівлі, а для використання в якості основних засобів. До таких матеріальних цінностей відносяться: ноутбук АSUS М 50Vс Р8408ЕЕGАV (податкова накладна від 14.08.2009 р. № 17759, УРА ТОВ підприємство "Спец", іпн. 96), ноутбук Lenovo ideal Pad G 550-L-2 (податкова накладна від 13.12.2010 р. № 208, ТОВ "ДІСІ Лінк", іпн. 79), кондиціонер Раnаsоnіс СS/СU-РА9 GKD (податкова накладна віл 19.06.2007 р. № 1257, ТОВ фірма "Карнеол", іпн. 12), душовий бокс (податкова накладна від 16.01.2010 р. № 4406, ТОВ "Бушмен", іпн. 05).

Крім того, до складу податкового кредиту за квітень 2010р. платником податків були включені суми ПДВ по податковим накладним на загальну суму ПДВ 972,90 грн., а саме: у реєстрі та декларації по ПДВ за квітень 2010 року на загальну суму ПДВ грн.: податкова накладна № 4406 від 16.04.2010 року на загальну суму 4307, 40 грн. в т.ч. ПДВ 717, 90 грн. (сантехнічні вироби, плитка, душовий бокс, умивальник) постачальник ТОВ "Бушмен", іпн. 05; податкова накладна № 1334 від 26.06.2007 року на загальну суму 590,00 грн. в т.ч. ПДВ 98,33 грн. (монтажні роботи кондиціонера) постачальник ТОВ фірма "Карнеол", іпн 12 та податкова накладна № 1335 від 26.06.2007 року на загальну суму 940,00 грн. в т.ч. ПДВ 156,67 грн. (монтажні роботи кондиціонера) постачальник ТОВ фірма "Карнеол", іпн. 12.

Відповідач вважає вищевказані придбані матеріальні цінності такими, що не є товаром для фізичної особи-підприємця. Дані матеріальні цінності не є основним фондом по відношенню до нього. На перевірку підприємцем не надано документального підтвердження та використання в підприємницькій діяльності вищезазначених послуг та товарів в господарській діяльності. Як вказує відповідач в акті перевірки у ФОП ОСОБА_3 відсутнє нерухоме майно та підприємницьку діяльність він здійснював самостійно без використання праці найманих працівників.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав викладених в акті перевірки і письмових запереченнях на адміністративний позов та просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

ДПІ у Жовтневому районі провела документальну планову перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства субєкта підприємницької діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 за період 01.01.2009 року по 31.12.2010 року, за результатами якої було складено акт N1957/172/НОМЕР_3 від 29.08.2010 року (далі по тексту акт перевірки)(а.с. 10-57).

Перевіркою встановлено, зокрема, порушення вимог п. 4. ст. 14 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.92 р. N 13-92 "Про прибутковий податок з громадян" із змінами та доповненнями, встановлено заниження об'єкту оподаткування по податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2010 ріку сумі 4829,50 грн. та п.1.5. ст. 1, п.п. 7.2.6. п. 7.2, п.п. 7.4.1, 7.4.4. п. 7.4 п.п. 7.8.1. п. 7. 8 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 року № 168/97-ВР із змінами та доповненнями завищено податковий кредит на суму 110047,00 грн.

На підставі акту перевірки було винесено податкові повідомлення-рішення № від 08.09.2011 р. та № НОМЕР_2 від 08.09.2011 р. (а.с. 67-69).

У відповідності до п. 56.2 ст. 56 Податкового кодексу України 14.09.2011 року позивач звернувся до ДПА Харківської області зі скаргою про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_1 від 08.09.2011 р. та № від 08.09.2011р. (а.с. 72-78)

Згідно отриманого позивачем рішення ДПА Харківської області №1867/Р/25-203 від 03.11.2011 року за результатами розгляду його скарги податкові повідомлення-рішення № від 08.09.2011 р. та № від 08.09.2011р. були залишені без змін, а скарга позивача була залишена без задоволення (а.с. 80-84).

22.11.2011 року Позивач звернувся до ДПА України зі скаргою на рішення ДПА Харківської області (а.с. 86-92).

Згідно отриманої позивачем відповіді від ДПА України, рішення ДПІ в Жовтневому районі та рішення ДПА Харківської області були залишені без змін, а скарга без задоволення (а.с. 94-98).

Судом встановлено, що при перевірці правильності визначення обсягу виручки від реалізації товару за період, що перевіряється, встановлено, що обсяг виручки від реалізації товару, зазначений у звітах платника єдиного податку ФОП ОСОБА_3 за 2009 р. 2010 р. не відповідає даним руху грошових коштів по поточним рахункам, згідно первинних банківських документів (виписок банків, платіжних доручень), та даним первинних документів.

Між задекларованою ФОП ОСОБА_3 обсягом виручки, та обсягом виручки за результатами перевірки встановлено розбіжності.

Так, обсяги виручки, отримані ФОП ОСОБА_3 від здійснення діяльності за 2010 р. перевищили обсяги, передбачені ст. 1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування" № 727/98 від 03.07.98 р., а саме ФОП ОСОБА_3 у 2010 р. на розрахунковий рахунок надійшли кошти від ТОВ "Крок" за надані послуги та відвантажений товар, на загальну суму 155802,00 гри., але не були ним включені до складу обсягу виручки у відповідний звітний період, а саме: 15.12.2010 р. платіжне доручення № 476 у сумі 110000,00 грн. (у т.ч. ПДВ 18333,33 грн.) (призначення платежу: "перерахування грошових коштів за настройку та калібровку СИТ, згідно акту № 257 від 30.10.2010 р."); 24.12.2010 р. платіжне доручення № 490 у сумі 16130,00 грн. (у т.ч. ПДВ 2688,33 грн.) (призначення платежу "перерахування грошових коштів за зборку та калібровку СИТ, згідно договору № 15 від 30.11.2010 р."); 24.12.2010 р. платіжне № 489 у сумі 23000, 00 грн. (у т.ч. ПДВ 3833, 33 грн.) (призначення платежу "перерахування грошових коштів за зборку та калібровку СИТ, згідно договору № 15 від 30.11.2010 р."); 28.12.2010 р. платіжне доручення № 10 у сумі 6672, 00 грн. (у т.ч. ПДВ 1112, 00 грн.) (призначення платежу "оплата за товар згідно накладної № 2-00000011 від 28.12.2010р.").

Тобто, роботи ФОП ОСОБА_3 були фактично виконані, їх вартість визначена у первинних документах, поставка товарів та послуг не надавалася на безоплатній основі, ФОП ОСОБА_3В, на адресу ТОВ «Крок»були виписані податкові накладні (а.с. 188, 190, 192), та включені ФОП до складу податкового зобов'язання у жовтні, листопаді та грудні 2010р., а саме: податкова накладна № 20 від 30.10.2010р. на загальну суму 110000,00 грн., умова поставки - Акт № 2-00000011 від 30.10.2010р., форма проведення розрахунку - оплата з розрахункового рахунку, номенклатура поставки послуг продавця настройка і калібровка засобів вимірювальної техніки (а.с. 188); податкова накладна № 24 від 30.11.2010 р. на загальну суму 39130,00 грн., умова поставки - Акт № 2-00000015 від 30.11.2010р., форма проведення розрахунку - оплата з розрахункового рахунку, номенклатура поставки послуг продавця - зборка і калібровка СИТ (а.с. 190); податкова накладна № 28 від 28.11.2010 р. на загальну суму 6672,00 грн., умова поставки - накладна № 2-00000011 від 28.12.2010 р., форма проведення розрахунку - оплата з розрахункового рахунку, номенклатура поставки товарів продавця - датчик 4 шт. (а.с. 192).

Згідно інформації з АРМа «Система обробки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів" між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ "Крок" не має розбіжностей по податкових зобов'язаннях за перевіряємий період. Будь-які коригування не відбувалися.

За таких обставин податковий орган правомірно не взяв до уваги договір безвідсоткової ссуди на поворотній основі № 12/1410 від 14.12.2011 р. на загальну суму 155802, 00 грн. (а.с. 200). Згідно цього договору ТОВ «Крок»передає громадянину ОСОБА_3 в тимчасове безвідсоткове користування 155802, 00 грн. на зазначений нижче термін, передача фірмой громадянину вищезазначеної суми, повинна бути передана не пізніше 31.12.2010 р., повернення громадянином вказаної суми повинно бути здійснено не пізніше 28.02.2011 р.

Грошових коштів за цим договором ОСОБА_3 перераховано не було.

За таких обставин, суд не приймає у якості доказів їх перерахування листи № 28/12 від 28.12.2010 р., № 24/12/2 від 24.12.2010 р. та № 15/12/1 від 15.12.2010 р., в яких директор ТОВ «Крок»гр. ОСОБА_3 просить ФОП ОСОБА_3 замінити призначення платежу в платіжному дорученні № 10 від 28.12.2010 р., № 489, 490 від 24.12.2010 р. та № 476 від 15.12.2010 р. на призначення платежу «перерахування грошових коштів по договору ссуди № 12/1410 від 14.12.2010 р. без ПДВ»з ФОП ОСОБА_3

Згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 13315943 станом на 15.03.2012 р. (а.с. 177-179) та акту перевірки (а.с. 11) директором та головним бухгалтером ТОВ «Крок»є ОСОБА_3.

Основні засади господарювання в Україні та регулювання господарських відносин, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання, визначаються Господарським Кодексом України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року.

У відповідності зі статтею 42 зазначеного Кодексу, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Статтею 51 Цивільного кодексу України визначено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено Законом або не випливає із суті відносин.

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон України „Про податок з доходів фізичних осіб" № 889-IV від 22.05.2003 р., який діяв до 01.01.2011 р. та був чинним на час спірних правовідносин (далі по тексту Закон № 889), пунктом 22.10 статті 22 якого визначено, що Декрет Кабінету Міністрів України „Про прибутковий податок з громадян" втратив чинність крім розділу IV у частині оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, який застосовується з урахуванням положень пункту 9.12 статті 9 цього Закону та діє до набрання чинності спеціальним законом з питань оподаткування фізичних осіб - суб'єктів господарської діяльності.

Пунктом 1.2. ст. 1 Закону № 889 визначено, що дохід - сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, чи набутих незаконним шляхом у випадках, визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами. Тобто дохід - у широкому розумінні накопичення грошових коштів або отримання матеріальних цінностей, маючих грошову вартість; у вузькому розумінні - збільшення активів, викликаних господарською або комерційною діяльністю та спричинюваних до збільшення власного капіталу. В дохід включається торгівельна виручка від реалізації продукції або надання послуг, дивіденди, роялті, рента.

Пунктом 1 ст. 19 Закону № 889 зазначено, що платники зобов'язані вести облік доходів и витрат у обсягах, достатніх для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі коли такий платник податку зобов'язаний цим Законом подавати Декларацію.

Платниками податків згідно п. 2.1 статті 2 Закону № 889, зокрема є резидент, який отримує як доходи з джерелом їх походження з території України, так і іноземні доходи.

Статтею 8 Закону № 889 передбачено, якщо згідно з нормами цього Закону окремі види оподатковуваних доходів (прибутків) не підлягають оподаткуванню при їх нарахуванні чи виплаті або доходів, нарахованих платнику податку особою, яка не є податковим агентом, то платник податку зобов'язаний самостійно включити суму таких доходів до складу загального річного оподатковуваного доходу та подати річну декларацію з цього податку

Підпунктом 9.12.1 пункту 9.12 статті 9 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" встановлено, що оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань, з урахуванням норм цього пункту. Якщо фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності або фізична особа, яка сплачує ринковий збір, отримує інші доходи, ніж визначені у п. п. 9.12.1 цього пункту, то такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Законом для платників податку, що не є такими суб'єктами підприємницької діяльності (п. п. 9.12.2 ст. 9).

Підпунктом 4.2.8 пункту 4.2 статті 4 Закону № 889 визначено, що до складу загального місячного оподатковуваного доходу включається оподатковуваний дохід (прибуток), не включений до розрахунку загальних оподатковуваних доходів попередніх податкових періодів та самостійно виявлений у звітному періоді платником податку або нарахований податковим органом згідно із Законом.

Згідно п. 7.1 статті 7 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб" визначено, що ставка податку становить 15 відсотків від об'єкта оподаткування.

Відповідно до статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України №13-92 оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

Як встановлено Верховним судом України при розгляді справи № 21-18а 11 (постанова ВСУ від 11 квітня 2011 року) «спеціальним законодавством, зокрема, Указом запроваджено спеціальний режим оподаткування, обліку та звітності, спрямований на підтримку суб'єктів малого підприємництва. За змістом статті 1 зазначеного Указу єдиний податок сплачується виключно з доходів, одержаних фізичною особою-суб'єктом підприємницької діяльності з додержанням вимог Указу, зокрема, якщо виручка платника єдиного податку за рік не перевищує 500 тис грн. Згідно зі статтею 5 Указу в разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності починаючи з наступного звітного періоду (кварталу)

У той же час зазначений Указ не містить положень які б регулювали питання оподаткування сум, що перевищують виручки, встановлений граничний обсяг законодавцем.

За таких обставин оподаткування доходів, отриманих платником єдиного податку з порушенням умов перебування на спрощеній системі оподаткування, повинно здійснюватися із застосуванням правил загальної системи оподаткування, врегульованих, зокрема, Законом № 889-ІУ з урахуванням загальних принципів оподаткування, закріплених Конституцією України та Законом України від 25 червня 1991 року № 1251-XII "Про систему оподаткування" (чинним на час виникнення спірних відносин), якими встановлювалися засади податкових відносин в Україні».

Враховуючи вищевикладене суд вважає правомірним збільшення позивачу суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 4829, 50 грн.

Як встановлено в акті перевірки у рядку 10.1 Декларацій «сума ПДВ»показників встановлено їх завищення у сумі 110047,00 грн., в тому числі: за березень 2009р. у сумі 9,00 грн., за червень 2009р. у сумі 23500,00 грн., за липень 2009р. у сумі 5077,00 грн., за серпень 2009р. у сумі 17585,00 грн., за вересень 2009р. у сумі 8126,00 грн., за жовтень 2009р. у сумі 8814,00 грн., за листопад 2009р. у сумі 6077,00 грн., за грудень 2009р. у сумі 21245,00 грн., за лютий 2010р. у сумі 4376,00 грн., за березень 2010р. у сумі 914,00 грн., за квітень 2010р. у сумі 14691,00 грн., за грудень 2010р. у сумі 633,00 грн.

В ході проведення перевірки правильності формування сум податкового кредиту встановлено, що підприємцем ОСОБА_3 в порушення п. 1.5 ст. 1, п. п. 7.2.6 п. 7.2., п. п. 7.4.1 п. 7.4., п. п. 7.8.1. п. 7.8 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ відповідно до податкових накладних не звітного періоду на загальну суму ПДВ 100958,00 грн. у кількості 180 шт. (а.с. 26-46).

Так, судом встановлено, що ФОП ОСОБА_3 включалися у період з березня 2009 року по квітень 2010 року до податкового кредиту суми податку на додану вартість за податковими накладними у кількості 180 шт., виписаними різними контрагентами протягом 2006 - 2007 року. При цьому позивач посилається на те, що ці податкові накладні були отримані ним пізніше.

Щодо цього, то суд звертає увагу на наступне. Пунктом п. 1.7 ст.1 Закону України Про податок на додану вартість в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі по тексту Закон України «Про ПДВ») визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Правила обрахування розміру податкового кредиту викладені законодавцем у п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України Про ПДВ, де вказано, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Системно аналізуючи положення Закону України Про ПДВ, суд доходить висновку, що податковий кредит за правовою природою свого походження є наслідком виникнення в діяльності контрагента субєкта права платника податку на додану вартість обєкта оподаткування, визначеного ст. 3 Закону України Про ПДВ.

Тому з огляду на приписи ст. 3 Закону України Про систему оподаткування, де вказано, що одним із принципів побудови системи оподаткування є обов'язковість - впровадження норм щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), визначених на підставі достовірних даних про об'єкти оподаткування за звітний період, та встановлення відповідальності платників податків за порушення податкового законодавства, суд відзначає, що сума податкового кредиту має бути відображена в документі обовязкової податкової звітності платника ПДВ за той звітний податковий період, коли виник обєкт оподаткування, тобто, коли була здійснена господарська операція, яка є обєктом оподаткування ПДВ. Юридичною гарантією захисту прав платника податків, який здійснює господарську операцію з придбання товарів (робіт, послуг), на формування податкового кредиту з ПДВ за господарською операцією, в якій він бере участь, є приписи п.п. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України Про ПДВ, в силу яких в разі не отримання на свою вимогу від контрагента податкової накладної, платник ПДВ наділений правом подати до податкового органу скаргу на такого контрагента і сформувати податковий кредит за цією господарською операцією саме на підставі скарги. Разом з тим, оскільки в положеннях п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України Про ПДВ законодавцем зазначено про наявність у платника податків саме права на подання скарги, а не обовязку її подання, то суд відзначає, що нереалізація цього права з будь-яких причин не має своїм правовим наслідок втрату права на податковий кредит.

Беручи до уваги інші приписи Закону України Про ПДВ, а саме: п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 та п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 цього закону, суд вважає, що право платника ПДВ на збільшення податкового кредиту має бути реалізовано не пізніше звітного податкового періоду отримання платником ПДВ від свого контрагента відповідної належно складеної податкової накладної.

Дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності за правилами ст. 86 КАС України, суд відзначає, що в періоді виписування та фактичного здійснення господарської операції позивач податкового кредиту з ПДВ за виписаними податковими накладними не формував, скарг на постачальників до податкових органів не подавав, з вимогами про видачу податкових накладних до постачальника не звертався.

Стверджуючи про фактичне отримання податкових накладних в судовому засіданні представник позивача пояснив суду, що податкові накладні, які були виписані різними контрагентами у 2006-2007 роках у кількості 180 шт. в період з березня 2009 р. по квітень 2010 р. можливо були отримані ФОП ОСОБА_3 поштою.

Суд критично ставиться до такого доводу, позаяк позивачем не подано жодних доказів наявності конвертів або іншого підтвердження стосовно надходження податкових накладних на адресу ФОП ОСОБА_3 засобами поштового звязку. Фактичних даних, які б свідчили, що податкові накладні були отримані позивачем нарочно матеріали справи не містять. Судом при виконанні вимог ст. 11 КАС України щодо офіційного зясування всіх обставин по справі наявності таких доказів не виявлено.

Також до суми податкового кредиту в реєстрі за квітень 2010 р. включені суми ПДВ 5661,83 грн. згідно податкової накладної № 2 від 03.02.2009 року, та сума ПДВ 1828,67 грн. згідно податкової накладної № 3 від 04.02.2009 р. отримані від контрагента ФО-П ОСОБА_4, тобто по податкових накладних не звітного періоду. Відповідачем в акті перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_4 в декларації по ПДВ за лютий 2009 р. суми податкового зобов'язання по операціях з ФОП ОСОБА_3 не визначав та не декларував. Факт смерті ОСОБА_4- 01.04.2009 р. підтверджено повідомленням відділу реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову ХМУЮ "Про громадян які померли за квітень 2009 р.", яке надійшло до ДПІ у Жовтневому районі м. Харкова № 583/104-03.04 від 26.08.2009 р. На час віднесення ФОП ОСОБА_3 сум ПДВ до податкового кредиту стан платника ФО-П ОСОБА_4 "припинено, але не знято з обліку", у зв'язку зі смертю, та анульовано реєстрацію платника податку на додану вартість з причини смерті платника 01.04.2009 р. Позивачем не було надано доказів отримання ним цих податкових накладних саме у тому періоді, в якому ним було віднесено суми за цими податковими накладними до податкового кредиту.

Тому, суд не приймає в якості доказів отримання позивачем податкових накладних, надані до суду листа № 1 від 15.03.2011 року ФОП ОСОБА_3 на адресу Харківської дирекції поштамп-центру поштового звязку, якого останній отримав під час судового розгляду цієї справи 22.03.2012 р., згідно з яким позивач просив надати інформацію про можливість поновлення даних за поштовими повідомленнями, отриманих позивачем за період з 01.01.2009 р. по 31.12.2009 р. (а.с. 203) та відповідь Харківської дирекції поштамп-центру поштового звязку №1 від 23.03.2012 р. № 09-01-439 (а.с. 204) про неможливість проведення перевірки порядку надходження та вручення реєстрованих поштових відправлень, а також копії листів позивача на адресу різних юридичних осіб, які, до того ж не містять доказів їх фактичного направлення та отримання цими підприємствами (а.с.208-237).

Перевіркою ФОП ОСОБА_3 також було встановлено, що згідно первинних документів (податкових накладних, видаткових накладних за перевіряємий період), придбання товарно-матеріальних цінностей ФОП ОСОБА_3 до податкового кредиту включив суми товарно-матеріальних цінностей, які були придбані не для торгівлі, а для використання в якості основних засобів. До таких матеріальних цінностей відносяться: ноутбук АSUS М 50Vс Р8408ЕЕGАV (податкова накладна від 14.08.2009 р. № 17759, УРА ТОВ підприємство "Спец", іпн. 96), ноутбук Lenovo ideal Pad G 550-L-2 (податкова накладна від 13.12.2010 р. № 208, ТОВ "ДІСІ Лінк", іпн. 79), кондиціонер Раnаsоnіс СS/СU-РА9 GKD (податкова накладна віл 19.06.2007 р. № 1257, ТОВ фірма "Карнеол", іпн. 12), душовий бокс (податкова накладна від 16.01.2010 р. № 4406, ТОВ "Бушмен", іпн. 05).

Крім того, до складу податкового кредиту за квітень 2010 р. платником податків були включені суми ПДВ по податковим накладним на загальну суму ПДВ 972,90 грн., а саме: у реєстрі та декларації по ПДВ за квітень 2010 року на загальну суму ПДВ грн.: податкова накладна № 4406 від 16.04.2010 року на загальну суму 4307, 40 грн. в т.ч. ПДВ 717, 90 грн. (сантехнічні вироби, плитка, душовий бокс, умивальник) постачальник ТОВ "Бушмен", іпн. 05; податкова накладна № 1334 від 26.06.2007 року на загальну суму 590,00 грн. в т.ч. ПДВ 98,33 грн. (монтажні роботи кондиціонера) постачальник ТОВ фірма "Карнеол", іпн 12 та податкова накладна № 1335 від 26.06.2007 року на загальну суму 940,00 грн. в т.ч. ПДВ 156,67 грн. (монтажні роботи кондиціонера) постачальник ТОВ фірма "Карнеол", іпн. 12.

За перевіряємий період ФОП ОСОБА_3 до податкового кредиту включив суми товарно-матеріальних цінностей, за податковою накладною від 19.06.2007 р. № 1257 (кондиціонер Раnаsоnіс СS/СU-РА9 GKD). Крім того, до складу податкового кредиту за квітень 2010 р. платником податків були включені суми ПДВ по податковій накладній № 1334 від 26.06.2007 року на загальну суму 590,00 грн. в т.ч. ПДВ 98,33 грн. (монтажні роботи кондиціонера) постачальник ТОВ фірма "Карнеол", іпн 12 та податковій накладній № 1335 від 26.06.2007 року на загальну суму 940,00 грн. в т.ч. ПДВ 156,67 грн. (монтажні роботи кондиціонера) постачальник ТОВ фірма "Карнеол", іпн. 12.

Позивачем не було надано доказів отримання ним цих податкових накладних саме у тому періоді, в якому ним було віднесено суми за цими податковими накладними до податкового кредиту.

Відповідач вважає вищевказані придбані матеріальні цінності такими, що не є товаром для фізичної особи-підприємця. Дані матеріальні цінності не є основним фондом по відношенню до нього. На перевірку підприємцем не надано документального підтвердження та використання в підприємницькій діяльності вищезазначених послуг та товарів в господарській діяльності.

Суд не погоджується з висновком відповідача про те, що позивач не мав права включати суми податкового кредиту через те, що ці матеріальні цінності не є основним фондом по відношенню до нього, через те, що відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин та суб'єктами права власності є фізичні особи.

Статтею 26 Цивільного кодексу України встановлено, що фізична особа має усі особисті немайнові права та здатна мати усі майнові права, передбачені Конституцією України, Цивільним кодексом України та іншими законами.

Суб'єктом права приватної власності відповідно до статті 325 Цивільного кодексу України є фізичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Згідно ч. 2 ст. 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 2 ч. 2. ст. 55 Господарського кодексу України суб'єктами господарювання, зокрема, є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

До підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин (ч. 1 ст. 51 ЦК України).

Частиною 3 ст. 13 Декрету КМ України "Про прибутковий податок з громадян" від 26.12.1992 р., № 13-92 встановлено, що складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Але, в акті перевірки зазначено, що на перевірку позивачем не надано документального підтвердження та використання в підприємницькій діяльності вищезазначених послуг та товарів в господарській діяльності.

Через що суд зазначає, що формування податкового кредиту платником ПДВ здійснюється відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", згідно якого податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Таким чином, законодавець визначив умови набуття права платника ПДВ на податковий кредит, зокрема, це - наявність факту придбання або виготовлення товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також, необхідною умовою правомірного формування податкового кредиту покупця товарів, робіт, послуг є наявність належним чином оформленої податкової накладної або іншого документа, передбаченого п.п. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість та настання першої з подій, з якими Закон повязує право платника податку на податковий кредит.

Відповідно до п.п. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість, якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Отже, для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на фактично отриманий товар (роботи, послуги), що призначений для використання у власній господарській діяльності.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Намірів та доказів використання придбаних ФОП ОСОБА_3 у власній господарській діяльності позивачем не надано, крім того, як вказує відповідач в акті перевірки у ФОП ОСОБА_3 відсутнє нерухоме майно та підприємницьку діяльність він здійснював самостійно без використання праці найманих працівників.

Згідно статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні (стаття 86 КАС України).

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що вимоги стосовно визнання протиправними і скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 08.09.2011 р., яким ФОП ОСОБА_3 було збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 110047, 00 грн. за основним платежем та 27511, 75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, а також податкового повідомленні-рішення № НОМЕР_2, яким ФОП ОСОБА_3 було збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 4829, 50 грн. як таких, що винесено з порушенням норм діючого законодавства України, не підтверджуються матеріалами справи, спростовані відповідачем, а відтак не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Західної міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень - рішень від 08.09.2011 р. № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Бадюков Ю.В.