Справа № 161/11233/15-а
Суддя: Пушкарчук В. П.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/403/15
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2015 р. м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Пушкарчук В.П.,

при секретарі - Акайомовій Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради про визнання рішення Луцької міської ради протиправним та скасування його, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 01 квітня 2015 року № 194-13 «Про відмову у наданні дозволу ОСОБА_1 на дарування будинку».

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради №194-13 від 01 квітня 2015 року позивачу відмовлено у наданні дозволу на дарування будинку, який належить йому на праві особистої власності, своїй матері ОСОБА_2, мотивуючи тим, що між позивачем та його колишньою дружиною ОСОБА_3 існує спір щодо виховання та утримання дочки ОСОБА_4. Крім того, в рішенні також вказується, що право користування житлом мають малолітні ОСОБА_5, 2008 року народження, та ОСОБА_6, 2012 року народження, а дарування будинку ОСОБА_2 призведе до порушення майнових прав дитини.

Вважає зазначене рішення безпідставним і не правомірним, так як майнові права зазначених дітей не порушуються. Спору з колишньою дружиною щодо утримання дочки та майнових прав дитини немає. Позивач сплачує аліменти, крім того заощаджує дочці до повноліття. Існує спір лише щодо участі позивача у спілкуванні з дочкою та її вихованні, оскільки колишня дружина спеціально, без будь яких причин забороняє бачитися з дочкою, тим самим не виконуючи рішення Луцького міськрайонного суду від 12.06.2014 року про усунення перешкод у зустрічах з дитиною, участі у її вихованні та визначенні днів побачень.

Просив визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 01 квітня 2015 року № 194-13 «Про відмову у наданні дозволу ОСОБА_1 на дарування будинку».

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав з підстав, наведених в адміністративному позові, просив його задовольнити.

Представник відповідача Шульган Ф.П. в судове засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав та заперечень щодо його задоволення має.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради №194-13 від 01 квітня 2015 року позивачу відмовлено у наданні дозволу на дарування будинку за адресою: АДРЕСА_1, своїй матері ОСОБА_2, у зв'язку з тим, що має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, та право користування житлом мають малолітні ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, та заяву ОСОБА_3 про те, що дарування призведе до порушення майнових прав малолітньої дочки ОСОБА_4.

Проте, як вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів,між ОСОБА_1 та його колишньою дружиною ОСОБА_3 після розлучення склались стійки неприязні відносини, які потягли за собою суперечки між ними щодо визначення участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. 12.06.2014 року Луцьким міськрайонним судом було винесено рішення, яким враховуючи відносини, які склались між батьками, а також вік самої дитини, зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6; встановлено ОСОБА_1 порядок участі у спілкуванні з малолітньою дочкою ОСОБА_4 та у її вихованні - щотижня по понеділках з 11.00 год. до 14.00 год. та четвергах з 17.00 год. до 19.00 год. (а.с. 7-8).

Як вбачається із звернення ОСОБА_1 до І відділу ДВС ЛМУЮ (а.с. 14), протягом року ОСОБА_3 рішення суду від 12.06.2014 року не виконує і по даний час не дозволяє батькові спілкуватися з дитиною.

Крім того, встановлено, що малолітня дитина зареєстрована за місцем проживання матері за адресою: АДРЕСА_2, а за адресою будинку, який належить ОСОБА_1, зареєстрованою ніколи не була.

Будинок по АДРЕСА_2, який позивач має намір подарувати своїй матері, побудований в 2002 році, ще до одруження з ОСОБА_3, за кошти батьків. Також позивач вказує, що майнові права дитини не порушаться, оскільки у нього є інше нерухоме майно для дочки.

Судом встановлено, що неповнолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_5, які зареєстровані у будинку по АДРЕСА_2, це діти сестри позивача, які в будинку не проживають та лише значаться зареєстрованими. Постійно проживають із своїми батьками в будинку, який належить їм на праві спільної сумісної власності, що знаходиться в с. Буяни Луцького району. Крім того, письмова згода на дарування батьків неповнолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_9 знаходиться у виконавчому комітеті Луцької міської ради, але при вирішенні даного питання не була прийнята до уваги.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно із ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні спору керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Представником Луцької міської ради не доведено у судовому засіданні, що відмова ОСОБА_1 у наданні дозволу на дарування будинку ґрунтується на законі.

Судом не встановлено, що дарування будинку ОСОБА_1 своїй матері призведе до порушення майнових прав малолітніх дітей.

Таким чином, аналізуючи зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 3, 9, 71, 159, 161, 162, 163 КАС України, на підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 01 квітня 2015 року № 194-13 «Про відмову у наданні дозволу ОСОБА_1 на дарування будинку».

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду В.П. Пушкарчук