Справа № 815/1112/15
Суддя: Запорожан Д.В.
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/1112/15

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду, у складі:

головуючого судді - Запорожана Д.В.,

судді - Коваля М.П.,

судді - Шеметенко Л.П.

при секретарі: Топор О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 7 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про скасування рішення, поновлення на посаді та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУ МВС України в Луганській області про скасування наказу від 4 листопада 2014 року № 375 о/с, поновлення на посаді та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував незаконністю спірного рішення.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 7 вересня 2015 року у задоволенні вищенаведеного позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вищенаведену постанову, як таку, що прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права і прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи оскаржену постанову суд першої інстанції виходив з необґрунтованості даного позову та відсутності підстав для його задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що позивач обіймав посаду старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Краснолуцького МВ ГУ МВС України в Луганській області, спеціальне звання - майор міліції.

24.07.2014 року Краснолуцьким МВ ГУМВС України в Луганській області позивачу було видане відпускне посвідчення № 14 про те, що йому дозволена чергова відпустка за 2014 рік з 24.07.2014 року по 30.08.2014 року з перебуванням у м. Одесі, де позивач знаходився з 08.08.2014 року по 30.08.2014 року (а.с.12).

31.07.2014 року прийнято наказ ГУ МВС України в Луганській області № 1363, яким передислоковано ГУ МВС України в Луганській області до Сєверодонецького МВ ГУ МВС України в Луганській області та згідно якого, вирішено вважати цей ОВС, як тимчасово базовий для ГУ МВС України в Луганській області.

22 жовтня 2014 року комісією у складі керівників управлінь та відділів ГУМВС у Луганській області, начальників міських та районних відділів ГУМВС у Луганській області складено акт № 6/2-273/1 про те, що підлеглий особовий склад (список додається) станом на 21.10.2014 року до місця дислокації ГУ МВС України в Луганській області не прибули та на службі відсутні, при цьому рапортів про своє звільнення з ОВС України, або інших документів, що підтверджують законність відсутності на робочому місці, до УКЗ ГУМВС не надавали, безпосереднє керівництво не попереджали. Також, будь-які пояснення з приводу невиходу на службу не надавали. (а.с.61-63, 93-95).

Витягом з додатку до акту № 6/2-273/1 від 22 жовтня 2014 року задокументовано факт неприбуття до місця дислокації ГУ МВСУ та відсутність на службі позивача (а.с.96).

Наказом ГУ МВС України в Луганській області № 3357 від 22.10.2014 року призначено службове розслідування за фактом невиходу на службу окремих працівників ГУ МВС України в Луганській області, у тому числі позивача, у зв'язку з тим, що незважаючи на вимоги МВС, ГУМВС щодо обов'язкового прибуття співробітників міліції ГУ МВС України в Луганській області до м. Сватово та м. Сєвєродонецька для подальшого проходження служби, окремі працівники ГУ МВС, у тому числі позивач, до місця тимчасової дислокації Головного управління не прибули (а.с.64).

Призначеною вказаним наказом комісією було проведено службове розслідування фактів невиходу на службу працівників ГУ МВС України в Луганській області, в тому числі позивача, та складено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України у Луганській області, в тому числі за фактом порушення службової дисципліни позивачем.

23.10.2014 року начальником ГУ МВС України в Луганській області затверджено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУ МВС України в Луганській області, яким встановлено вчинення позивачем грубих порушень ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року № 3460-IV, ігнорування вимог наказу МВС України від 22.02.2012 року № 155 "Про затвердження Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України", що виразилось у невиході на службу без поважних причин під час проведення АТО, ігноруванні вимог керівництва щодо належного виконання службових обов'язків. Комісія вважала за доцільне звільнити з органів внутрішніх справ України, зокрема, позивача за п. 64 "є" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с.67-73).

24.10.2014 року начальником ГУ МВС України в Луганській області видано наказ № 3405 про покарання окремих співробітників ГУ МВС України в Луганській області, яким за грубе порушення ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року № 3460-IV, ігнорування вимог наказу МВС України від 22.02.2012 року №155 "Про затвердження Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України", що виразилось у невиході на службу без поважних причин під час проведення АТО, ігноруванні вимог керівництва щодо належного виконання службових обов'язків - звільнено з органів внутрішніх справ окремих співробітників, у тому числі позивача, за п. 64 "є" Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ. (а.с.74).

04.11.2014 року на підставі наказу ГУ МВС України в Луганській області № 3405 від 24.10.2014 року начальником ГУ МВС України в Луганській області прийнято наказ № 375 о/с, яким звільнено з органів внутрішніх справ у запас ЗС України (з постановленням на військовий облік), зокрема позивача, за п. 64 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с.75).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-XII (далі за текстом - Закон № 565-XII), в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань. Статтею 7 даного Закону визначено, що міліція є єдиною системою органів, яка входить до структури Міністерства внутрішніх справ України, виконує адміністративну, профілактичну, оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну, виконавчу та охоронну (на договірних засадах) функції.

Відповідно до статті 18 Закону № 565-XII, порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 25 Закону № 565-XII, працівник міліції у межах повноважень, наданих цим Законом та іншими законодавчими актами, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність.

Згідно п.10 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою КМ України від 29.07.1991 року № 114 в редакції, чинній на момент спірних правовідносин між сторонами (далі за текстом - Положення), особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Абзацом 4 п. 21 Положення встановлено, що особи рядового і начальницького складу зобов'язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників.

Відповідно до п. 23 Положення, особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством.

Згідно з п. 26 Положення, начальники та інші службові особи органів внутрішніх справ несуть персональну відповідальність за суворе дотримання вимог цього Положення та інших нормативних актів з питань проходження служби і роботи з кадрами. Порушене право особи рядового або начальницького складу підлягає негайному поновленню, а службові особи, з вини яких допущено таке порушення, притягаються до відповідальності в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п.64 «є» Положення особи старшого, середнього і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року № 3640-ІV (далі за текстом - Дисциплінарний статут ОВС).

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту ОВС службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно ст. 2 Дисциплінарного статуту ОВС, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Згідно ч. 1 ст. 5 Дисциплінарного статуту ОВС, за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Пунктом 8 ч.1 ст.12 Дисциплінарного статуту ОВС встановлено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може накладатися такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4, 5 ст.14 Дисциплінарного статуту ОВС, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Згідно ч. 10 ст. 14 Дисциплінарного статуту ОВС, при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Наказом МВС України від 12.03.2013 року № 230, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 року за № 541/23073, затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України (далі за текстом - Інструкція № 230).

Згідно п.1.2 Інструкції № 230, службове розслідування - комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з'ясування інших обставин.

Пунктом 2.1. Інструкції № 230 встановлено, що підставою для проведення службового розслідування є порушення особами РНС, зокрема, службової дисципліни.

Відповідно пп. 2.2.1 п. 2.2 Інструкції № 230, службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі невиконання або неналежного виконання особами РНС під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на ОВС завдань з охорони громадського порядку, боротьби зі злочинністю.

З витягу з висновку службового розслідування від 23.10.2014 року за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУ МВС України в Луганській області вбачається, що до МВ-РВ та галузевих служб ГУМВС України у Луганській області неодноразово було спрямовано службові телеграми щодо необхідності прибуття особового складу до тимчасового місця дислокації для реєстрації та подальшого проходження служби, але, у зв'язку з ускладненням обстановки на території Луганської області окремі працівники ГУ МВС України в Луганській області зайняли вичікувальну позицію та самоусунулись від виконання безпосередніх обов'язків. Керівництвом МВС України були висунуті вимоги щодо проведення за фактами невиконання працівниками визначених посадовими інструкціями обов'язків службових розслідувань та у разі підтвердження прийняття рішення про припинення виплати таким працівникам грошового забезпечення (службова телеграма МВСУ НР-11756/46 від 13.06.2014). Окрім того, 04.07.2014 на офіційному веб-сайті МВС України (mvs.gov.ua) було розміщено звернення колегії МВС України до особового складу органів і підрозділів внутрішніх справ Донеччини та Луганщини, згідно якого всі працівники органів та підрозділів внутрішніх справ ГУМВС України у Луганській області були зобов'язані прибути до м. Сватово Луганської області. В подальшому, з 04.08.2014 відповідно до наказу ГУМВС України у Луганській області від 31.07.2014 № 1363 ГУ МВС України в Луганській області було передислоковано до м. Сєвєродонецьк Луганської області. У зв'язку з чим, до органів та підрозділів були направлені службові телеграми ГУ МВСУ в Луганській області (№6/2-17 від 20.08.2014 року та №ВДЗ/2354 від 27.09.2014) щодо необхідності прибуття особового складу до м. Сєвєродонецька Луганської області для реєстрації та подальшого проходження служби. Одночасно була доведена інформація, що у випадку не прибуття таким працівникам буде припинено нарахування та виплату грошового утримання, а також розглянуто питання щодо звільнення з ОВС за невихід на службу під час проведення на території області антитерористичної операції.

Як стверджував позивач у судовому засіданні, у зв'язку з перебуванням у черговій відпустці з 24.07.2014 року по 30.08.2014 року, він був необізнаний про передислокацію ГУ МВС України в Луганській області, а публікація інформації щодо передислокації на інтернет-сайті МВС не є належним доказом його сповіщення щодо даної обставини. Проте, у позові він стверджував, що після виходу з відпустки з'явився до ГУМВС в Луганській області, яке було переміщено до м. Сєвєродонецька.

Отже, суд вважає, що позивач надає неправдиву інформацію щодо його необізнаності про передислокацію ГУМВС до м.Сєвєродонецька.

Крім того, інформація про передислокацію ГУ МВС України в Луганській області офіційно опублікована на веб-сайті МВС України.

Також слід зазначити, що з пояснень позивача випливає, що про передислокацію ГУМВС до м. Сєвєродонецька йому стало відомо щонайпізніше 02.09.2014 року з телефонної розмови з працівником сектора кадрового забезпечення міськвідділу, в якому він проходив службу - ОСОБА_2, що підтверджує обізнаність позивача про необхідність прибуття на службу до м. Сєвєодонецька.

Допитаний судом свідок ОСОБА_2 повідомила суду, що інформація про передислокацію ГУ МВСУ в Луганській області до м. Сєвєроденецьк доводилася в телефонному режимі всім працівникам. Крім того, всім співробітникам, хто їй телефонував, вона повідомляла про необхідність прибуття на службу до ГУМВС до м. Сєвєродонецька, та інформації позивачу чи будь-кому іншому зі співробітників про можливість не виходити на службу вона не надавала. При цьому свідок зазначила, що не пам'ятає достойменно, чи телефонував їй саме позивач у вересні 2014 року.

Свідок ОСОБА_3, який працював начальником сектору карного розшуку Краснолуцького МВ, підтвердив суду, що у вересні 2014 року позивач йому телефонував, і він повідомив останньому про необхідність прибуття до кінця місяця до м. Сєвєродонецьк для подальшого проходження служби. Свідок підтвердив, що вказівки про передислокацію ГУМВС спочатку до м. Сватово, а потім до м. Сєвєродонецьк доводилися всьому особовому складу.

Таким чином, суд вважає підтвердженою ту обставину, що позивач був обізнаний про необхідність прибуття після закінчення відпустки для подальшого проходження служби до ГУМВС України в Луганській області до м. Сєвєродонецька, проте без поважних причин він цього не зробив, допустивши невихід на службу, що є порушенням службової дисципліни.

Доводи позивача про дозвіл йому не прибувати до місця служби та вирішувати деякий час особисті справи суд не бере до уваги, оскільки співробітник міліції ОСОБА_2 не наділена повноваженнями дозволяти позивачу не прибувати на службу, і крім того, як зазначено вище, наведена особа не підтвердила суду факту надання такої інформації позивачу чи будь-кому іншому зі співробітників, підпорядкованих ГУМВС в Луганській області.

За таких обставин, факт невиходу позивача на службу та порушення службової дисципліни був об'єктивно встановлений службовим розслідуванням, висновок якого став підставою для видання дисциплінарного наказу від 24.10.2014 року за № 3405 про покарання окремих співробітників ГУ МВС України в Луганській області, зокрема, позивача.

Також суд зазначає, що дисциплінарний наказ ГУ МВСУ в Луганській області від 24.10.2014 року за № 3405 про покарання окремих співробітників ГУ МВС України в Луганській області, що слугував підставою для прийняття оскаржуваного наказу по особовому складу від 04.11.2014 року за № 375 о/с, позивачем оскаржено не було, і цей наказ є чинним.

Сам факт відсутності позивача на службі в період з 31 серпня 2014 року до 19 січня 2015 року, тобто моменту видачі йому копії наказу, позивачем не заперечувався.

Згідно з п. 64 "є" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою КМ України від 29 липня 1991 року № 114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

З огляду на наведені вище положення ст.ст. 1, 7 Дисциплінарного статуту ОВС, позивачем було допущено порушення службової дисципліни, за яке відповідачем до нього було застосоване дисциплінарне стягнення, передбачене п. 8 ч.1 ст. 12 Дисциплінарного статуту ОВС.

Суд вважає, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення відповідачем було враховано вимоги ч. 10 ст. 14 Дисциплінарного статуту ОВС, щодо врахування тяжкості проступку, обставин, за яких його скоєно, попередня поведінка особи, її ставлення до виконання службових обов'язків.

Таким чином, суд дійшов висновку про правомірність спірного наказу про звільнення позивача, а тому вимоги про його скасування, поновлення позивача на службі в ОВС та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають.

Суд не приймає до уваги доводи апелянта у зв'язку з наступним.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Щодо невидачі трудової книжки, відсутність запису про ознайомлення з наказом про звільнення, відсутність повного розрахунку при звільненні.

Позивач не просив суд поновити його права саме на отримання трудової книжки та повного розрахунку саме при звільненні. Позивача цікавило виключно поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, а не затриманих коштів при звільненні і отримання трудової книжки після звільнення (предмет позову).

Окрім того, позивач не просив суд поновити його право отримання грошового забезпечення за відпустку.

Самі по собі невидача трудової книжки, відсутність правильного запису про ознайомлення з наказом про звільнення (фактично був ознайомлений - мається запис про отримання спірного наказу) та затримка заробітної плати при звільненні, які були не здійснені з об'єктивних причин, та при наявності передбачених діючим законодавством підстав для звільнення не є підставою для поновлення на роботі.

Обізнаність позивача щодо необхідності явки до нового місця служби була беззаперечно встановлена судом першої інстанції, у тому числі на підставі показань свідків.

Колегія суддів також приймає до уваги відсутність будь-якого намагання позивача з кінця серпня 2014 року до 19 січня 2015 року (майже п'ять місяців), у законом встановленому порядку, з'ясувати питання подальшого проходження служби.

Окрім того, з норм діючого законодавства не вбачається, що питання влаштування сім`ї може вирішуватися працівниками органів внутрішніх справ шляхом простого невиходу на роботу протягом майже п'яти місяців. Зазначені питання можуть бути вирішені в позаслужбовий час (наприклад у відпустці за свій рахунок тощо).

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість даного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Частиною 1 ст. 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає не суттєвими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 7 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про скасування наказу від 4 листопада 2014 року № 375 о/с, поновлення на посаді та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Ухвала у повному обсязі виготовлена 16 листопада 2015 року.

Головуючий /Д.В. Запорожан/

Судді /М.П. Коваль/

/Л.П. Шеметенко/