Справа № 816/4228/15
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року 17:07м. ПолтаваСправа № 816/4228/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ясиновського І.Г.,

за участю: секретаря судового засідання Петренко О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

17 вересня 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (надалі по тексту позивач, ФОП ОСОБА_3В.) звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі по тексту відповідач, Лубенська ОДПІ) про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18 вересня 2012 року № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 24689,99 грн, у тому числі 19751,99 грн за основним платежем та 4938 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував на протиправність та необґрунтованість спірних податкових повідомлень-рішень. Наполягав на помилковості висновків акту перевірки від 04 вересня 2012 року № 1418/17- стосовно порушення позивачем пп.164.1.3 п.164.1 ст. 164, п. 177.4 ст. 177, п. 138.2 та 138.4 ст. 138 пп.139.1.9 п. 139.1 ст.139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, у звязку з чим при поданні до Лубенської ОДПІ податкової декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік № 48061 від 09 лютого 2012 року занижено валовий дохід у сумі 36422,82 грн, завищено валові витрати у сумі 89183,24 грн, в результаті чого занижено податкові зобовязання по податку з доходів фізичних осіб з підприємницької діяльності в сумі 19751,99 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні. У письмових запереченнях наполягав на правомірності прийнятого відповідачем рішення, з огляду на встановлені під час перевірки порушення позивачем вимог пп.164.1.3 п.164.1 ст. 164, п. 177.4 ст. 177, п. 138.2 та 138.4 ст. 138 пп.139.1.9 п. 139.1 ст.139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI. При цьому, зауважував, що встановлення обсягів доходів позивача унеможливлено відсутністю книг обліку доходів та витрат, що не ведуться позивачем в порушення вимог п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

На підставі п.75.1 ст.75, ст.77 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ та Наказу Лубенської ОДПІ №326 від 23.07.2012, Наказу Лубенської ОДПІ про продовження терміну проведення перевірки №403 від 20.08.2011 відповідно направлень № 821 від 03.08.2012, №822 від 03.08.2012 ОСОБА_4 - в.о.начальника управління оподаткування фізичних осіб Лубенської ОДПІ, радником податкової служби II рангу, ОСОБА_5 - головним державним податковим ревізором - інспектором відділу податкового контролю фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб Лубенської ОДПІ, інспектором податкової служби І рангу, проведена документальна планова перевірка з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ФОП ОСОБА_3 податків та зборів, обовязкових платежів за період з 01.01.2011 по 31.12.2011 відповідно до затвердженого плану перевірки.

За результатами вказаної перевірки складено акт від 04.09.2012 № 1418/17-, яким встановлено порушення позивачем вимог пп.164.1.3 п.164.1 ст. 164, п. 177.4 ст. 177, п. 138.2 та 138.4 ст. 138 пп.139.1.9 п. 139.1 ст.139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, у звязку з чим при поданні до Лубенської ОДПІ податкової декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік № 48061 від 09 лютого 2012 року занижено валовий доход у сумі 36422,82 грн, завищено валові витрати у сумі 89183,24 грн, в результаті чого занижено податкові зобовязання по податку з доходів фізичних осіб з підприємницької діяльності в сумі 19751,99 грн; а також п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, а саме ФОП ОСОБА_3 у період з 01.01.2011 по 31.12.2011 перебуваючи на загальній системі обліку та звітності книга обліку доходів та витрат не велась (а.с. 8-16, т.1).

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 18 вересня 2012 року № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 24689,99 грн, у тому числі 19751,99 грн за основним платежем та 4938 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 25-26, т.1).

Не погодившись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його у судовому порядку.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд дійшов до наступних висновків.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як слідує із Акту перевірки висновок про порушення позивачем вимог пп.164.1.3 п.164.1 ст. 164, п. 177.4 ст. 177, п. 138.2 та 138.4 ст. 138 пп.139.1.9 п. 139.1 ст.139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, у звязку з чим при поданні до Лубенської ОДПІ податкової декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік № 48061 від 09 лютого 2012 року занижено валовий доход у сумі 36422,82 грн, завищено валові витрати у сумі 89183,24 грн, в результаті чого занижено податкові зобовязання по податку з доходів фізичних осіб з підприємницької діяльності в сумі 19751,99 грн, ґрунтується на тому, що фактично для проведення перевірки позивачем не було надано первинних документів, що підтверджували б факт здійснення ним витрат, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку на загальну суму 89183,24 грн. З аналізу наданих на перевірку банківських виписок перевіряючими зроблено висновок про отримання ФОП ОСОБА_3 доходу у загальній сумі 603895,32 грн, у той час коли відповідно до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік № 48061 від 09 лютого 2012 року останнім прозвітовано про отримання доходу у розмірі 567472,50 грн, тобто ним занижено валовий доход у сумі 36422,82 грн.

Надаючи оцінку викладеному, суд виходив з наступного.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

В свою чергу, стаття 135 Податкового кодексу України встановлює порядок визначення доходів та їх склад, який є основою класифікації доходів платника податку, відображається у розрахунках до декларації з податку на прибуток підприємства і є уніфікованим переліком, яким керуються як платники податку, так і податкові органи.

До числа доходів, що враховуються для визначення об'єкта оподаткування, відносяться доходи від операційної діяльності та інші доходи. Вони визначаються на основі первинних документів, що підтверджують отримання платником доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку та інших документів, визначених Податковим кодексом у розділі II.

Пунктом 135.2 статті 135 Податкового кодексу України встановлено, що доходи платника податків визначаються на основі первинних документів, завданням яких у податкових відносинах є підтвердження факту отримання доходів.

Порядок ведення та зберігання таких документів визначається правилами ведення бухгалтерського обліку. Головними документами при цьому виступають рахунки-фактури, накладні, товарно-транспортні накладні, акти виконання робіт, виписки із банківських рахунків, прибуткові касові ордери та ін. Cтаття 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 17.06.1999 № 996 встановлює, що первинним документом є «документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення». Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та звітність несе власник або уповноважений орган (посадова особа), що здійснює керівництво підприємством.

Первинні документи для надання їм юридичної сили повинні мати обов'язкові реквізити, передбачені статті 9 Закону № 996-XIV.

Відповідно до п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Пунктом 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 до складу витрат не включаються витрата, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до норм Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу (15 та 17 відсотків), об'єктом оподаткування є оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. До переліку витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу. Фізичні особи - підприємці подають до органу державної податкової служби податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

При цьому, суд зауважує, що для проведення вказаної вище перевірки позивачем було надано первинні документи, що оформлювались останнім у перевіряємий період, тобто з 01.01.2011 по 31.12.2011 (а.с. 57-59, т.1).

Разом з цим, відповідно до пояснень представника відповідача останніми не підтверджується факту отримання/придбання товарно-матеріальних цінностей, продаж яких провадився ФОП ОСОБА_3 протягом спірного періоду, а перевірку їх обороту у звязку з неведенням позивачем книг обліку доходів та витрат здійснити неможливо.

Як наслідок, перевіряючими здійснено перевірку з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на підставі наданих на таку перевірку банківських виписок з рахунків за період з 01.01.2011 по 31.12.2011.

Згідно відомостей перевіряючих, зазначених в Акті перевірки, протягом 2011 року від провадження господарської діяльності ФОП ОСОБА_3 отримав наступну виручку в грошовій формі (дохід) без ПДВ: СФГ «Діброва» - 58333,33 грн; СТОВ «Нива» - 3495,70 грн; ПАФ «Воля» - 21600 грн; ТОВ «Олімп Агро» - 451365 грн; ДП «Дружба» - 19552,00 грн; проценти банку 16,57 грн.

Кошти в сумі 43008,90 грн, які були отримані від ТОВ «Олімп Агро» до складу доходів не повинні, на думку позивача, включатись до складу доходу, оскільки вказана сума складалась з пені - 25250,08 грн, інфляційних втрат 7084,82 грн, 3 % річних - 4926,43 грн, 5747,57 грн - сплаченого за звернення до суду державного мита.

Кошти в сумі 6523,83 грн, які були отримані від ПАФ «Воля» до складу доходів не повинні включатись, оскільки вказана сума складалась з пені - 2627,25 грн, інфляційних втрат 2695,68 грн, 3 % річних - 862,90 грн, 102 грн - сплаченого за звернення до суду державного мита, 236 грн - витрати на ІТЗ.

Вказані обставини представником позивача в ході судового розгляду не заперечувались.

Враховуючи викладене, відповідно до додаткових письмових пояснень відповідача сума одержаного доходу (код рядка - 02 декларації (колонка 3 розділу 1 додатку)) за даними перевірки становить 603895,32 грн, та, як наслідок, сума розбіжності між даними перевірки та даними декларування становить 36422,82 грн.

Натомість, відповідно до пояснень представника позивача зазначені суми не є виручкою від реалізації продукції в розумінні статті 177 Податкового України, а тому не можуть бути включені до складу оподаткованого доходу.

Отже, загальна сума отриманого доходу 2011 рік, що підлягала оподаткуванню складає 554362,60 грн.

В свою чергу ні в Акті перевірки не зазначено, ні представник відповідача в судовому засіданні не зміг надати відповідь відносно яких операцій позивача під час перевірки було виявлено не підтвердження належними первинними документами суми витрат позивача.

Крім того, суд звертає увагу, що в описі документів наданих ФОП ОСОБА_3 07.08.2012 для проведення планової документальної перевірки, що складений представниками контролюючого органу у пункті 107 зазначено: "Видаткові накладні, рахунки на оплату, акти прийому передачі товару, та інші документи пов'язанні з фінансовогосподарською діяльністю ФОП ОСОБА_3 на 87 аркушах" (а.с. 59, т.1). Тобто, відповідачем не визначено реквізитів вказаних первинних документів бухгалтерського обліку, що в свою чергу не дає можливості ідентифікувати чи були вказані документи надані під час проведення перевірки. В той же час, представником позивача зазначається, що під час перевірки були надані всі необхідні документи, однак відповідачем чітко не визначенні в зазначеному описі наданих документів.

Надаючи оцінку викладеному, суд зауважує, що відповідачем не надано визначення чіткого розрахунку сум, що не були ніби-то враховані при визначенні задекларованого доходу позивача, враховуючи, що загальна сума таких надходжень на рахунки ФОП ОСОБА_3 перевищує вказану вище розбіжність та не визначається Лубенською ОДПІ ані в акті перевірки, ані в наданих під час судового розгляду письмових запереченнях та додаткових поясненнях.

Так, відповідно до пункту 4 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом ДПА України від 22.12.2010 за № 984 (чинного на час проведення перевірки) акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Пунктом 5 вказаного Порядку передбачено, що за результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Згідно з пунктом 6 Порядку факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Згідно п.5.2 Порядку у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень, зазначити первинні документи на підставі яких, вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку навести регістри бухгалтерського обліку кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази що підтверджують наявність факту порушення.

Відповідно до акту перевірки від 04 вересня 2012 року № 1418/17- відповідачем зроблено висновок щодо завищення валових витрат у сумі 89183,24 грн виходячи з твердження, що фактично для проведення перевірки ФОП ОСОБА_3 не надано первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку у розмірі 89183,24 грн, чим порушено п.177.4 ст. 177, п. 138.4. ст.138, п.138.2 ст. 138, пп. 139.1.9. п. 139.1 ст.139 Податкового кодексу України.

Надаючи оцінку вказаному вище, суд зауважує наступне.

Підпунктом 20.1.4 п.20.1 ст. 20 Податкового кодексу України передбачено, що органам податкової служби надано право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до пп. 20.1.6 п. 20.1 цього Кодексу органи державної податкової служби мають право для здійснення функцій, визначених податковим законодавством, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, у порядку, визначеному цим Кодексом, інформацію, довідки, копії документів (засвідчені підписом платника податків або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності) про фінансово-господарську діяльність, отримувані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов'язану з обчисленням та сплатою податків, дотриманням вимог іншого законодавства, здійснення контролю за яким покладено на органи державної податкової служби, а також фінансову та статистичну звітність в порядку та на підставах, визначених цим Кодексом.

Згідно з пп. 20.1.8 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України під час проведення перевірок податкові органи мають право вивчати та перевіряти первинні документи, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку, інші регістри, фінансову, статистичну звітність, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Суд звертає увагу відповідача, що посадові особи контролюючих органів відповідно до ст. 21 ПК України зобов'язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій; коректно та уважно ставитися до платників податків, їх представників та інших учасників відносин, що виникають під час реалізації норм цього Кодексу та інших законів, не принижувати їх честі та гідності.

Відповідно до пункту 85.2 статті 85 Кодексу визначено, що платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать до предмета перевірки або пов'язані з ним. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Пунктом 85.4 статті 85 ПКУ установлено, що при проведенні перевірок посадові особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Крім того, пунктом 85.8 статті 85 ПКУ встановлено, що посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Тобто, отримання належним чином засвідчених копій первинних документів є правом контролюючого органу, яке може були реалізоване на підставі їх запиту під час проведення перевірки.

Таким чином, відповідач не позбавлений права звернення до такого платника податків з вимогою про надання таких документів, а також, варто зауважити, жодних актів про відмову у наданні позивачем певних документів податковим органом не складалося, докази про відмову у наданні будь-яких документів позивачем відсутні.

Під час проведення перевірки позивачем було передано для ревізора-інспектора всі первинні документи, які пов'язані з предметом перевірки, опис яких складено та підписано як позивачем так і перевіряючими (а.с. 57-59, т.1).

Однак, відповідачем в Акті перевірки від 04.09.2012 № 1418/17- не вказані первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, які в свою чергу підтверджують наявність порушень та докази, що підтверджують наявність факту порушення, а саме заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу, також не наведено жодних розрахунків, на підставі яких відповідачем зроблено висновок про заниження податкових зобов'язань по податку на доходи фізичних осіб в сумі 19751,99 грн.

Слід зазначити, що суд не наділений повноваженнями замість контролюючого органу проводити перевірку показників бухгалтерської та податкової звітності суб'єктів господарської діяльності та в ході судового розгляду фактично проводити податкову перевірку. Такі функції належать виключно відповідачу як суб'єкту владних повноважень та контролюючому органу.

В силу вимог статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За приписами частин першої, другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У пункті 30 Рішення від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України" Європейський Суд з прав людини вказав, що: "поняття майно у першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві".

У пункті 168 Рішення Європейського Суду з прав людини від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Суд вказав, що: "будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).".

В силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно із частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Водночас, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "… адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

Відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів та не надано належних доказів наявності в діях позивача ознак протиправної діяльності.

В даному випадку відповідач не довів правомірність прийнятого ним податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи вищезазначене, суд погоджується з доводами позивача, що при оформленні акту перевірки, відповідач повинен був вказати які первинні документи підтверджують чи спростовують факти виявлених порушень із обов'язковим зазначенням їх реквізитів. При оформленні інформаційних додатків до акту відповідач повинен був зробити опис первинних документів, які були ним отримані під час перевірки, та вказати в самому акті документи, які не були надані до перевірки із обов'язковим зазначенням їх реквізитів, що в свою чергу свідчить, що при прийнятті спірних рішень суб'єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовано це рішення, чим порушено законні інтереси позивача.

Приписами статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, суд перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

За таких обставин, винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 18.09.2012 № про донарахуванню позивачу податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб без встановлення відповідних порушень з посиланням на законодавство та первинні документи (або їх відсутність, дефектність тощо) в Акті перевірки як підстави винесення такого рішення, суд вважає протиправним, а відповідно вказане податкове повідомлення-рішення від 18.09.2012 № підлягає скасуванню.

Зважаючи на те, що податкове повідомлення-рішення є правовим актом індивідуальної дії, та згідно частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі його неправомірності, визнається судом протиправним і скасовується, суд приходить до висновку, визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області від 18 вересня 2012 року № НОМЕР_1.

Згідно з частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-11, 71, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області від 18 вересня 2012 року № НОМЕР_1.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_2) витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн, сплачені згідно квитанції від 16 вересня 2015 року.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд.

Повний текст постанови виготовлено 16 листопада 2015 року.

Суддя І.Г. Ясиновський