Справа № 813/1277/15
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 р. Справа № 876/4496/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В.,Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу прокуратури Львівської області на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 31.03.2015 року про залишення адміністративного позову без розгляду у справі за позовом першого заступника прокурора м. Львова до виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії -

В С Т А Н О В И В:

17.03.2015 перший заступник прокурора м. Львова (далі - позивач) звернувся з вищезазначеним позовом до суду та просив визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити строк звернення до суду. Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 22.07.2011 року № 692 «Про порядок встановлення вивісок в м. Львові» із змінами та доповненнями, внесеними рішеннями № 333 від 17.05.2013 року та № 536 від 05.07.2013 року.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 31.03.2015 року позовну заяву першого заступника прокурора м. Львова до виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 22.07.2011 року № 692 «Про порядок встановлення вивісок в м. Львові» із змінами та доповненнями, внесеними рішеннями №333 від 17.05.2013 року та № 536 від 05.07.2013 року, залишено без розгляду.

Не погодившись із ухвалою суду позивачем подано апеляційну скаргу. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що прокуратурою м. Львова було скеровано за належністю до Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва звернення директора приватного підприємства «Піцца - Пронто» Микитин А.І. щодо незаконного рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 692 від 22.07.2011 «Про затвердження Порядку встановлення вивісок у м. Львові» із відповідними змінами та доповненнями, для розгляду по суті та надання відповідних висновків.

Інформація Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва щодо численних порушень законодавчих норм при прийнятті оскаржуваного рішення виконавчого комітету надійшла до прокуратури м. Львова 17.11.2014 року, тоді ж стало відомо про порушення відповідних нормативно-правових актів, що стало підставами для звернення до суду.

З урахуванням наведеного, прокурор звернувся до суду із клопотанням про визнання причин пропуску строку на звернення до суду поважними та просив поновити такий строк, проте вважає, що судом не надано належної оцінки вказаним доводам прокурора, у зв'язку з чим, просить ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції на продовження розгляду. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Колегія суддів зауважує, що право звернення до суду є невід'ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов'язаних з вирішенням спору по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин, має право на звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом.

Аналіз матеріального та процесуального законодавства, а також судової практики показує, що право на позов це єдине матеріальне і цивільно-процесуальне поняття, яке має матеріальний зміст і процесуальну форму. В процесуальному праві не може бути самостійного права на звернення до суду, відірваного від права на позов в матеріальному розумінні. Матеріальне суб'єктивне право не може існувати без притаманної йому можливості бути реалізованим у примусовому порядку.

Єдність матеріально-правового змісту права на судовий захист і його процесуальної форми заключається в тому, що право на судовий захист - це право на поновлення порушеного права чи встановлення фактів або обставин, які мають значення для реалізації суб'єктивних прав в певній, встановленій законом процесуальній формі, в певному процесуальному порядку, який забезпечує об'єктивність та реальність захисту.

Таким чином, право на судовий захист є єдиним поняттям, яке складається з двох правомочностей: права на звернення до суду і право на задоволення матеріально-правової вимоги зацікавленої особи.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним і неупередженим судом.

Отже, згідно з вищенаведеними нормами права, позивач має право звернутись до адміністративного суду з позовом лише у разі, якщо він вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено його права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Матеріалами справи встановлено, що 26.09.2014 року на адресу прокуратури м. Львова надійшло звернення директора приватного підприємства «Піцца - Пронто» Микитин А.І. щодо незаконності рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 692 від 22.07.2011 року «Про затвердження Порядку встановлення вивісок у м. Львові» із відповідними змінами та доповненнями та вжиття заходів прокурорського реагування.

Прокуратурою м. Львова скеровано вищевказане звернення за належністю до Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва для розгляду по суті та надання відповідних висновків.

17.11.2014 року до прокуратури м. Львова надійшла інформація Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва щодо численних порушень законодавчих норм при прийнятті оскаржуваного рішення виконавчого комітету.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги твердження апелянта, що причини пропуску строку на звернення до суду є поважними, оскільки у позивача - першого заступника прокурора м. Львова виникли підстави вважати, що оскаржуване рішення в цілому прийнято з порушення норм чинного законодавства України про рекламу, про захист прав споживачів, про дозвільну систему у сфері господарської діяльності лише після надходження інформації від спеціально уповноваженого органу державної виконавчої влади, який реалізовує державну регуляторну політику та політику з нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, з питань ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності - Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва, а саме після 17.11.2014року.

Покликання суду першої інстанції про участь у засіданнях виконавчого комітету Львівської міської ради від 17.05.2013 року та від 05.07.2013 року представника прокуратури, спростовуються відсутністю у матеріалах справи, на момент винесення судом першої інстанції спірної ухвали, відповідних протоколів цих засідань, а долучений на стадії апеляційного розгляду лист керівника Організаційного відділу Львівської міської ради від 30.03.2015 року не відповідає змісту доказів, визначених вимогами статті 69 та статті 79 КАС України.

Судова колегія звертає увагу, що згідно із висновками, викладеними у п.п.23, 25 Рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України», суд зобов'язаний надавати відповідь на кожен з специфічних, доречних та важливих доводів заявника, а також давати обґрунтування своїх рішень.

У рішенні по справі «Іліан проти Туреччини» ЄСПЛ зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду, у зв'язку з пропуском строку звернення, повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Європейський суд з прав людини також акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. У зв'язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо) не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992р.).

В рішеннях у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це слід вважати як порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Згідно п.3 ч.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, як винесена із порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про залишення позовної заяви без розгляду, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись, ч. 3 ст. 160 ст.ст. 195, 196, п.3 ч.1 ст.199, п.4 ч.1 ст.204, п.6 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 211, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокуратури Львівської області задовольнити, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 31.03.2015 року про залишення адміністративного позову без розгляду у справі 813/1277/15-а скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н.М. Судова-Хомюк

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль