Справа № 826/18364/13-а
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2015 року м. Київ К/800/44360/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

при секретарі Калініні О.С.

за участю представників сторін:

позивача - Репіна А.А.

прокуратури - Атаманюк І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві та Концерну «Військторгсервіс»

на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.07.2014

та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.12.2013

у справі 826/18364/13-а

за позовом Прокурора Солом'янського району міста Києва в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

до Концерну «Військторгсервіс»

про стягнення коштів з рахунків платника податків у банках та накладення арешту на кошти платника податків, що знаходяться у банку

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Солом'янського району міста Києва в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві звернувся до суду з позовом про стягнення з будь-якого розрахункового рахунку у банку, що обслуговує відповідача, податкову заборгованість в розмірі 6 032 434 грн., в т.ч.: податок на додану вартість - 5 750 214,06 грн., збір за розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства - 66 304,83 грн., земельний податок - 194 648,47 грн., збір за спеціальне використання води - 1 251,14 грн., авансові внески з податку на прибуток - 20 016 грн. та накладення арешту на всі відкриті рахунки відповідача в межах суми боргу з метою забезпечення виконання зобов'язання.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.12.2013, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.07.2014, позов задоволено частково; стягнуто з Концерну «Військторгсервіс» податковий борг на загальну суму 6 032 434,50 грн. шляхом стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих Концерн «Військторгсервіс» на користь Держави; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Державна податкова інспекція у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві в касаційній скарзі просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій в частині відмови в задоволенні позовних вимог, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Концерн «Військторгсервіс» в касаційній скарзі просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення коштів з розрахункового рахунку 18, відкритого відповідачем в АТ «Єврогазбанк» для зарахування страхових коштів; направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що Концерн «Військторгсервіс» перебуває на обліку в ДПІ у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві.

Відповідачем самостійно визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у деклараціях:

- № від 29.01.2013 (звітний (податковий) період - липень 2012 року);

- № від 30.01.2013 (звітний (податковий) період - серпень 2012 року);

- № від 30.01.2013 (звітний (податковий) період - грудень 2012 року);

- № від 21.02.2013 (звітний (податковий) період - січень 2013 року; звітний (податковий) період, за який виправляються помилки - жовтень 2012 року);

- № від 21.02.2013 (звітний (податковий) період - січень 2013 року; звітний (податковий) період, за який виправляються помилки - листопад 2012 року);

- № від 21.02.2013 року (звітний (податковий) період - січень 2013 року; звітний (податковий) період, за який виправляються помилки - грудень 2012 року);

- № від 20.02.2013 (звітний (податковий) період - січень 2013 року);

- № від 20.03.2013 (звітний (податковий) період - лютий 2013 року; звітний (податковий) період, за який виправляються помилки - лютий 2013 року);

- № від 19.04.2013 (звітний (податковий) період - березень 2013 року);

- № від 20.05.2013 (звітний (податковий) період - квітень 2013 року);

- № від 20.06.2013 (звітний (податковий) період - травень 2013 року);

- № від 14.06.2013 (звітний (податковий) період - червень 2013 року);

- № від 22.07.2013 (звітний (податковий) період - червень 2013 року);

- № від 20.08.2013 (звітний (податковий) період - липень 2013 року).

Також, Концерном «Військторгсервіс» самостійно визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість в уточнюючих розрахунках податкових зобов'язань з податку на додану вартість, у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок:

- № від 27.03.2013 (звітний (податковий) період - червень 2013 року; звітний (податковий) період, за який виправляються помилки - листопад 2012 року);

- № від 28.05.2013 (звітний (податковий) період - травень 2013 року; звітний (податковий) період, за який виправляються помилки - червень 2012 року);

- № від 04.06.2013 (звітний (податковий) період - березень 2013 року; звітний (податковий) період, за який виправляються помилки - листопад 2012 року);

- № від 04.06.2013 (звітний (податковий) період - червень 2013 року; звітний (податковий) період, за який виправляються помилки - березень 2013 року).

Крім того, відповідачем самостійно визначено суму податкового зобов'язання зі збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства у розрахунках:

- № від 21.01.2013 (звітний (податковий) період - грудень 2012 року);

- № від 20.02.2013 (звітний (податковий) період - січень 2013 року);

- № від 18.03.2013 (звітний (податковий) період - лютий 2013 року);

- № від 15.04.2013 (звітний (податковий) період - березень 2013 року);

- № від 20.05.2013 (звітний (податковий) період - квітень 2013 року);

- № від 17.06.2013 (звітний (податковий) період - травень 2013 року);

- № від 18.07.2013 (звітний (податковий) період - червень 2013 року);

- № від 20.08.2013 (звітний (податковий) період - липень 2013 року).

Також, Концерном «Військторгсервіс» самостійно визначено суму податкового зобов'язання з земельного податку у податкових деклараціях з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності):

- № від 17.01.2012 за 2012 рік;

- № від 14.03.2013 року за 2013 рік.

Також, відповідачем самостійно визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємства у деклараціях:

- № від 09.11.2012 року за три квартали 2012 року;

- № від 27.03.2013 року за 2012 рік.

На підставі акта № 524/15-2-33689922 від 11.02.2013 про результати документальної невиїзної перевірки з питання своєчасності сплати податку на додану вартість (з питань своєчасності сплати узгоджених податкових зобов'язань), яким було встановлено порушення відповідачем п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, податковим органом прийняте податкове повідомлення-рішення № від 11.02.2013 про нарахування штрафу у розмірі 140 491,01 грн. (отримане повноважним представником відповідача 15.02.2012).

Крім того, на підставі акта № 376/15-5/33689922 від 31.012013, яким було встановлено порушення відповідачем п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, податковим органом прийняте податкове повідомлення-рішення № від 11.02.2013 про нарахування штрафу у розмірі 695,46 грн. (отримане повноважним представником відповідача 15.02.2012).

На підставі акта № 525/15-2/33689922 від 11.02.2013, податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення № від 11.02.2013 про нарахування податкового зобов'язання у розмірі 27 755 грн. (отримане повноважним представником відповідача 15.02.2012).

Податковим органом надіслано на адресу відповідача податкову вимогу від 17.05.2012 № 1078 на суму 476 429,56 грн. (отримано відповідачем 19.06.2012).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що доказів оплати сум, визначених в податковій вимозі, до моменту виникнення наступного податкового боргу відповідачем не надано, а тому предмет позовних вимог виник шляхом наростаючого боргу і винесення податкової вимоги на всю суму за умовами податкового законодавства не передбачається; наявність у відповідача податкової вимоги та направлення йому податкової вимоги не може бути підставою застосування адміністративного арешту або зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків шляхом накладення арешту на кошти такого платника; обравши спосіб захисту інтересів держави у вигляді стягнення коштів з рахунків у банках, позивач не має повноважень одночасно заявляти про такий захист в інший спосіб.

Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 цього Кодексу крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення (п. п. 59.1, 59.5 ст. 59 ПК України).

Відповідно до п. 95.1 ст. 95 зазначеного Кодексу орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (п. 95.2 ст. 95 ПК України).

Згідно з п. 95.3 ст. 95 зазначеного Кодексу стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Оскільки, матеріалами справи встановлено, що відповідач має узгоджену суму грошового зобов'язання, яка не сплачена ним в добровільному порядку, а податковим органом дотримано процедуру щодо стягнення з відповідача наявної суми податкового боргу, судами попередніх інстанцій вірно зазначено про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості в судовому порядку.

Щодо посилань відповідача в касаційній скарзі на протиправне стягнення суми податкової заборгованості з розрахункового рахунку 18, відкритого відповідачем в АТ «Єврогазбанк» для зарахування страхових коштів, слід зазначити наступне.

Відповідно до абзаців 4, 5 ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Однак, як встановлено матеріалами справи, доказів того, що розрахунковий рахунок 18, відкритий відповідачем в АТ «Єврогазбанк», є окремим рахунком, на якому знаходяться страхові кошти та, відповідно, на нього розповсюджується дія Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», відповідачем згідно вимог ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, до суду не надано.

Щодо позовних вимог в частині накладення арешту на кошти боржника, що знаходяться у банках, слід зазначити наступне.

Згідно з пп. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право: звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Податковим кодексом України визначено особливий порядок накладення адміністративного арешту на кошти на рахунку платника податків.

Відповідно п. п. 94.3, 94.4, 94.5 ст. 94 Податкового кодексу України арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у пункті 94.5 цієї статті. Арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків. Арешт майна може бути повним або умовним.

Арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду (абз. 2 пп. 94.6.2 п. 94.6 ст. 94 Податкового кодексу України).

Підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, а саме:

- платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі;

- фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон;

- платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу;

- відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, торгові патенти, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством;

- відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов'язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам;

- платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі;

- платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу.

Судами попередніх інстанцій в ході розгляду даної справи не встановлено наявності підстав, передбачених п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України. Наявність у відповідача податкового боргу та вручення йому податкової вимоги не є безумовною підставою для застосування адміністративного арешту коштів на рахунку.

При цьому, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з судами попередніх інстанцій про те, що адміністративний арешт не є виключним та єдиним способом погашення податкового боргу. Винятковість адміністративного арешту законодавець чітко пов'язує із обставинами, визначеними п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України, які в даному випадку відсутні.

За вказаних обставин, відсутності порушень норм матеріального та процесуального права, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про часткове задоволення позовних вимог є вірним, а касаційні скарги сторін - необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві та Концерну «Військторгсервіс» залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.07.2014 та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.12.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний