Справа № 804/10217/15
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2015-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 листопада 2015 року справа № 804/10217/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.

суддів: Чумака С. Ю. Юрко І.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2015 року по справі № 804/10217/15 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області, в якому просив визнати протиправною відмову відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу вихідної допомоги судді у зв'язку з виходом у відставку в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою; та зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити йому вихідну допомогу судді у зв'язку з виходом у відставку в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач не погодився із постановою суду та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати судове рішенні та ухвалити нове, яким задовольнити позов, посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що маючи необхідний для відставки стаж роботи, в січні 2014 року він подав заяву про відставку, яка була розглянута Верховною Радою України лише 25.12.2014 р. та прийнято постанову про звільнення позивача у відставку. При звільнені позивачу не було здійснено нарахування та виплату вихідної допомоги згідно ст. 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у редакції, яка діяла на час подання заяви про відставку, оскільки на час прийняття ВРУ постанови про відставку діючим на той час законом виплата такої допомоги не передбачалась. Натомість до спірних правовідносин повинно застосовуватись законодавство, яке діяло на час набуття особою права та подання заяви про його реалізацію, оскільки тривалий розгляд та прийняття рішення про відставку відбувалось не з вини позивача.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 22 червня 1987 працювала на посаді судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

В січні 2014 року позивачем, за наявності необхідного стажу роботи на посаді судді, було подано заяву про відставку. Стаж роботи на посаді судді склав 27 років 7 місяців і 25 днів, що не є спірним.

Постановою Верховної Ради України від 25 грудня 2014 року № 59-VIII "Про звільнення суддів", в зв'язку з поданням заяви про звільнення, ОСОБА_1 було звільнено з посади судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у відставку.

Наказом в.о. Голови Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.02.2015 року № 17-о ОСОБА_1 відраховано зі штату зазначеного суду, про що здійснено запис в трудовій книжці.

17.07.2015 року позивач звернулась до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області з проханням здійснити нарахування та виплатити їй передбачену ч. 1 ст. 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Листом відповідача від 03.08.2015 року за № 7864/15 було відмовлено ОСОБА_1 у такій виплаті у зв'язку із тим, що таке право в редакції закону, що діяв на час прийняття постанови про звільнення позивача, передбачено не було (а.с. 20).

Вказані обставини не є спірними та знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не має права на отримання вихідної допомоги, оскільки на час його звільнення законом не передбачалась виплата такої допомоги. При цьому суд також послався на те, що після подання заяви про відставку позивач продовжував виконувати обов'язки судді аж до звільнення.

Колегія суддів вважає такі висновки помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010р. №2453-VІ, (в редакції на час звернення позивача із заявою про відставку) - суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Також, згідно ч. 1 ст. 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010р. №2453-VI, (в редакції на час звернення позивача із заявою про відставку) - судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою.

З 01 квітня 2014 року, у зв'язку із прийняттям Верховною Радою України Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014р. №1166-VІІ, стаття 136 із Закону України №2453-VI від 07.07.2010р. була виключена.

Отже, через зміни в законодавстві з 01.04.2014 року було скасовано таку складову соціального захисту суддів, як вихідна допомога у розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою при виході у відставку.

У мотивувальній частині Рішення від 14 грудня 2011 року N 18-рп/2011 Конституційний Суд України вказав на неможливість звуження змісту та об'єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

До цього Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року N 6-рп/99, від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року N 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року N 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення N 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Крім того, в Рішенні від 3 червня 2013 року N 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) Конституційний Суд України зазначив, що положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід'ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов'язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу, права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової гілки влади.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Отже, виходячи із вищезазначених положень, зміст та обсяг досягнутих суддями соціальних гарантій не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до законодавства.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього матеріального та соціального забезпечення виникають не в момент призначення пенсії або довічного грошового утримання, а в момент виникнення права на їх призначення або реалізації цього права.

Оскільки на момент реалізації позивачем досягнутого ним права на відставку шляхом подачі заяви про відставку стаття ст. 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від №2453-VI діяла і передбачала пов'язане із цим право на отримання вихідної допомоги у розмірі десяти місячних заробітних плат, то зазначена норма зберігає юридичну силу як для позивача, так і для відповідача незалежно від того, коли уповноважений Державою орган прийме рішення про відставку судді.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 р. №10-рп/2013 у справі щодо відповідності Конституції України статей 103, 109, 131, 132, 135, 136, 137, п.п. 1 п. 2 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Закону №2453-VI зазначено, що аналіз розділу VIII Конституції України та Закону №2453 дає Конституційному Суду України підстави для висновку, що відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.

Також Конституційним судом України у зазначеному рішенні зауважено, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права і безпідставно відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини по справі, але припустив порушення норм матеріального права що призвели до неправильного вирішення справи, тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Виходячи з того, що позов задоволено, понесені позивачем на сплату судового збору судові витрати в сумі 560,28 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2015 року по справі № 804/10217/15 скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною відмову Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги судді у зв'язку з виходом у відставку в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у зв'язку з виходом у відставку в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 560,28 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: І.В. Юрко