Справа № 149/2698/15-а
Суддя: Гончарук-Аліфанова О. Ю.
Дата ухвалення: 2015-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 149/2698/15-а
Провадження №2-а/149/63/15 Номер рядка звіту 3
ПОСТАНОВА

Іменем України

13.11.2015 м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді: Гончарук-Аліфанової О. Ю.,

при секретарі Шустер О. О.,

за участю позивача ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2, представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмільнику справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Хмільницької міської ради про визнання протиправним та скасування нормативного акту органу місцевого самоврядування, -

ВСТАНОВИВ:

17 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до виконкому Хмільницької міської ради про визнання протиправним та скасування нормативного акту органу місцевого самоврядування рішення виконкому Хмільницької міської ради № 198 від 14 липня 2015 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуваним рішенням виконавчий комітет, не скасувавши рішення виконкому від 05 травня 2014 року № 101, яким було встановлено вартість проїзду в міських маршрутках загального користування в режимі маршрутного таксі у м. Хмільнику у сумі 2 грн 50 коп. , а для дітей шкільного віку до 14 років в дні шкільних занять в сумі 1 грн, встановив вартість проїзду в міських маршрутках в сумі 3 грн 50 коп., а для дітей шкільного віку до 14 років в дні шкільних занять в сумі 1 грн 50 коп. Таким чином, вважав, що відповідач допустив порушення ст. 19 Конституції України, ст. 5 ЗУ «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», та прийняв рішення, що суперечить висновкам Конституційного суду України, викладеним в рішенні від 16 вересня 2009 року по справі № 7-рп/2009, тому просив скасувати рішення виконкому Хмільницької міської ради № 198 від 14 липня 2015 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, адвокат ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві та просили позов задоволити. Адвокат ОСОБА_2 просив відхилити заперечення відповідача та не брати до уваги рішення виконкому № 273 , оскільки воно було прийнято вже після звернення позивача до суду, відтак позивач не міг його врахувати при написанні позову.

Представники відповідача заперечили проти задоволення позову. Так, ОСОБА_3 зазначив, що процедура прийняття оскаржуваного рішення відповідає вимогам закону та звернув увагу на невідповідність формулювань в рішенні № 101 від 05 травня 2014 року вимогам ст. 28 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідачем також було надано письмові заперечення проти позову, згідно яких рішенням виконкому Хмільницької міської ради № 273 від 21 вересня 2015 року було внесено зміни в рішення виконкому Хмільницької міської ради № 14 липня 2015 року, згідно яких рішення виконкому Хмільницької міської ради № 101 від 05 травня 2014 року втратило чинність, таким чином просив відмовити в задоволенні позову в звязку з відсутністю предмета спору.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням виконкому Хмільницької міської ради № 101 від 05 травня 2014 року було внесено зміни до рішення виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 09 лютого 2011 року № 60 « Про погодження вартості проїзду на міських маршрутках загального користування в режимі маршрутного таксі у м. Хмільнику, та викладено його в такій редакції: «погодити вартість проїзду на міських маршрутках загального користування в режимі маршрутного таксі у місті Хмільнику у сумі 2,50 грн, а для дітей шкільного віку до 14 років в дні шкільних занять в сумі 1,00 грн з 06.05.2014 року» (а.с. 8).

Рішенням виконкому Хмільницької міської ради № 75 від 27 лютого 2015 року рішення виконкому № 101 від 05 травня 2014 року визнано таким, що втратило чинність (а. с. 9).

Постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 22 травня 2015 року, яка набрала законної сили 08 липня 2015 року, ряд рішень виконкому Хмільницької міської ради, в тому числі рішення № 75 від 27 лютого 2015 року визнано незаконними (а. с. 11-15).

Рішенням виконкому Хмільницької міської ради № 198 від 14 липня 2015 року встановлено вартість проїзду на міських маршрутках загального користування в режимі маршрутного таксі у місті Хмільнику у сумі 3, 50 грн, а для дітей шкільного віку до 14 років в дні шкільних занять в сумі 1, 50 грн та визнано такими, що втратили чинність ряд рішень виконкому Хмільницької міської ради. При цьому, рішення № 101 від 05 травня 2014 року до переліку таких, що втратили чинність внесено не було (а. с. 16, 40).

Оскаржуване рішення було прийняте відповідачем на підставі службової записки завідувача сектору з юридичних питань Хмільницької міської ради ОСОБА_6 від 26 травня 2015 року (а. с. 42) та службової записки начальника управління економічного розвитку та євроінтеграції міської ради ОСОБА_3 від 13 липня 2015 року (а. с. 43).

Рішенням виконавчого комітету Хмільницької міської ради № 273 від 21 вересня 2015 року внесено зміни до рішення № 198 від 14 липня 2015 року та доповнено перелік таких, що втратили чинність рішень рішенням № 101 від 05 травня 2014 року та рішенням № 60 від 09 лютого 2011 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування та їх посадови особи зобов'язані діяти лише на підставі та у межах повноважень та засобами, передбаченими Конституцією та законами України. Анадлогічні положення містить ч. 3 ст. 24 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні».

Згідно ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», дія вказаного закону поширюється на відносини у сфері здійснення державної регуляторної політики та регуляторної діяльності.

Відповідно пп. 2 п. "а" ст. 28 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні", до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), транспортні та інші послуги, в порядку і в межах, визначених законодавством.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», забезпечення здійснення державної регуляторної політики включає недопущення прийняття регуляторних актів, які не узгоджуються або дублюють діючі регуляторні акти.

В абз. 5 п. 3 Рішення Конституційного Суду України № 4-зп від 3 жовтня 1997 року, зазначено, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше. Аналогічні висновки містяться в абз. 6 п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2009. Одночасно в абз. 4 п. 5 вказаного рішення, Конституційним Судом зазначено, що можливість судового оскарження рішень органів місцевого самоврядування заінтересованими особами, не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).

Таким чином суд приходить до висновку, що прийняття відповідачем оскаржуваного рішення не створило ситуації, коли перевезення пасажирів громадським транспортом в режимі маршрутного таксі було одночасно врегульовано кількома різними нормативно-правовими актами, оскільки рішення № 101 від 05 травня 2014 року, яким регулювалась дана сфера суспільних відносин, не містило терміну дії, воно за загальним правилом втратило чинність через фактичне скасування, тобто коли було ухвалене нове рішення з того самого питання. В такому випадку необхідності в формальному скасуванні попереднього рішення не виникає.

Крім того, з огляду на прийняття відповідачем 21 вересня 2015 року рішення № 273, яким рішення № 101 від 05 травня 2014 року, визнано таким, що втратило чинність, на час розгляду справи відсутня підстава позовних вимог.

Суд позбавлений процесуальної можливості відхилити доводи відповідача щодо прийняття рішення № 273, оскільки обовязком суду, якляється офіційне та повне зясування всіх обставин справи, в тому числі з'ясування підставності позовних вимог.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні порушення прав позивача не доведено, позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати підлягають розподілу згідно ст. 94 КАС України.

На підставі ст. 19 Конституції України, ст. 24 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. ст. 3, 5 ЗУ "Про засади державної регуляторної політики в сфері господарської діяльності", Рішення Конституційного суду України № 7-рп/2009 від 16 вересня 2009 року, Рішення Конституційного суду України № 4-зп від 3 жовтня 1997 року, керуючись ст. ст. 1-11, 17, 18, 69-71, 94, 158-163, 171, 186 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо не було подано апеляційну скаргу, в разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанову можна оскаржити до Вінницького апеляційного адміністративного суду шляхом подачі через Хмільницький міськрайонний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: /підпис/

З оригіналом вірно: