Справа № 2а-2011/09/1370
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2015 року м. Київ К/800/52941/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Сокальської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області

та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2014

у справі № 2а/2011/09/1370

за позовом Публічного акціонерного товариства «Шахта «Надія»

до Сокальської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області

про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, визнання недійсними податкових повідомлень

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Шахта «Надія» звернулось до суду, з урахуванням уточнень позовних вимог, з позовом про визнання неправомірними (протиправними) дій Сокальської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області стосовно зміни (розподілу) сплаченої суми за платіжними дорученнями від 09.07.2010 № 1678, від 19.07.2010 № 1753, від 28.07.2010 № 1823, від 26.07.2010 № 1814, від 08.04.2008 № 624, від 06.06.2008 № 1110, від 12.06.2008 № 1154, від 18.06.2008 № 1179, від 27.05.2008 № 982, від 29.04.2008 № 788 в рахунок погашення податкового боргу та пені; зобов'язання податкового органу внести зміни до карток особових рахунків платника податків позивача по ПДВ, шляхом відображення платежу, сплаченого по платіжних дорученнях згідно призначення, визначеного цими платіжними дорученнями; визнання недійсними податкових повідомлень № 62993 від 08.04.2008, № 85679 від 06.06.2008, № 88399 від 12.06.2008, № 90597 від 18.06.2008, № 82563 від 27.05.2008, № 68366 від 29.04.2008.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10.12.2013 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2014 постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову про задоволення позовних вимог.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, як таке, що прийняте з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Шахта «Надія» згідно: платіжного доручення № 1823 від 28.07.2010 сплатило до бюджету 646 599 грн. з призначенням платежу - «ПДВ за червень 2010 року»; платіжного доручення № 1753 від 19.07.2010 сплатило до бюджету 500 000 грн. з призначенням платежу - «ПДВ за червень 2010 року»; платіжного доручення № 1814 від 26.07.2010 сплатило до бюджету 600 000 грн. з призначенням платежу - «ПДВ за червень 2010 року»; платіжного доручення № 1678 від 19.07.2010 сплатило до бюджету 450 000 грн. з призначенням платежу - «ПДВ за червень 2010 року».

З облікової картки платника, вбачається, що позивачем було сплачено:

- згідно платіжного доручення № 624 від 08.04.2008 - 300 000 грн., проте податковим органом з 300 000 грн. сплачено пеню в сумі 31 394,44 грн. та нарахована на залишок пеня в сумі 17 072,85 грн. та 75 284,37 грн.;

- згідно платіжного доручення № 788 від 29.04.2008 - 780 615 грн., проте податковим органом з 780 615 грн. сплачено пеню в сумі 84 005,66 грн. та нарахована на залишок пеня в сумі 123 173,78 грн. та 116 573,55 грн.;

- згідно платіжного доручення № 982 від 27.05.2008 - 322 872 грн., проте податковим органом з 322 872 грн. сплачено пеню в сумі 39 135,21 грн. та нарахована на залишок пеня в сумі 108 061,85 грн.;

- згідно платіжного доручення № 1110 від 06.06.2008 - 500 000 грн., проте податковим органом з 500 000 грн. сплачено пеню в сумі 59 142,79 грн. та нарахована на залишок пеня в сумі 34 511,15 грн. та 131 118,15 грн.;

- згідно платіжного доручення № 1154 від 12.06.2008 - 250 000 грн., проте податковим органом з 250 000 грн. сплачено пеню в сумі 30 373,95 грн. та нарахована на залишок пеня в сумі 82 521,79 грн.;

- згідно платіжного доручення № 1179 від 18.06.2008 - 200 000 грн., проте податковим органом з 200 000 грн. сплачено пеню в сумі 24 376,81 грн. та нарахована на залишок пеня в сумі 66 402,84 грн. та 131 118,15 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач не мав наміру сплачувати податковий борг за минулі періоди, що підтверджується його діями (за наявності коштів не сплачував узгоджений податковий борг, а сплачував поточні податкові зобов'язання), спірні дії відповідача були правомірно направлені на спонукання позивача щодо виконання ним свого обов'язку про сплату податків і зборів в порядку і розмірах, встановлених законом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, апеляційний адміністративний суд посилався на те, що у разі недотримання платником податків порядку погашення податкового боргу та виконання податкових зобов'язань, податковий орган не був наділений правом чи обов'язком змінювати призначення платежу, визначене платником податків.

Суд касаційної інстанції погоджується з наведеним висновком суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1.2 ст. 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) податкове зобов'язання - зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про систему оподаткування» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) платники податків і зборів (обов'язкових платежів) зобов'язані сплачувати належні суми податків і зборів (обов'язкових платежів) у встановлені законами терміни.

У разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу (пп. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»).

В судовому порядку встановлено, що позивач своєчасно сплачував суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість, проте відповідач, керуючись приписами пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», всупереч визначених позивачем у платіжних дорученнях призначень платежу, зараховував їх на погашення не поточних податкових зобов'язань, а податкового боргу, що виник раніше.

Відповідно до п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.

Згідно з пп. 7.1.1 п. 7.1 ст. 7 цього Закону джерелами самостійної сплати податкових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна і немайнових цінностей, випуску цінних паперів, у тому числі корпоративних прав, отримані у позику (кредит), а також з інших джерел з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за № 377/89/76, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Згідно з п. 3.8 цієї Інструкції, реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.

Із наведеної норми вбачається, що право визначати призначення платежу належить виключно платнику, в даному випадку платнику податку - позивачу.

А відтак, беручи до уваги вищевикладені норми та керуючись пп. 16.5.2 п. 16.5 ст. 16 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», в якому зазначено, що днем подання до установ банків платіжного доручення за всіма видами податкових платежів вважається день його реєстрації у цих установах, суми, зокрема, податкове зобов'язання вважається сплаченим у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату, в даному випадку, податкового зобов'язання.

Слід також зазначити, що Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, було визначено вичерпний перелік заходів, які можуть вживатися контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу, проте серед них відсутній такий захід як зміна призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

Щодо позовних вимог про визнання недійсними податкових повідомлень № 62993 від 08.04.2008, № 85679 від 06.06.2008, № 88399 від 12.06.2008, № 90597 від 18.06.2008, № 82563 від 27.05.2008, № 68366 від 29.04.2008, слід зазначити наступне.

Відповідно до пп. 15.1.1 п. 15.1 ст. 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» за винятком випадків, визначених підпунктом 15.1.2 цього пункту, податковий орган має право самостійно визначити суму податкових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Законом, не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі, коли така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку податковий орган не визначає суму податкових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого податкового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Як встановлено матеріалами справи, сплата податку підприємством відбулась у 2008 році, а період нарахування пені становив період з 2002 року, тому податковий орган пропустив строк для такого нарахування з урахуванням вимог пп. 15.1.1 п. 15.1 ст. 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Враховуючи вказані обставини, відсутність порушень норм матеріального та процесуального права, висновок суду апеляційної інстанцій про задоволення позовних вимог є вірним, а касаційна скарга позивача - необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Сокальської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області відхилити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний