Справа № 461/4759/15-а,2а/461/286/15
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2015 року Справа № 876/9216/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Каралюса В.М., Улицького В.З.

при секретарі судового засідання: Коцур В.К.

з участю представника третьої особи Чорнобая С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтара» на постанову Галицького районного суду м. Львова від 26 серпня 2015 року у адміністративній справі №461/4759/15-а, 2а/461/286/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтара» до Львівської міської ради третя особа Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради про визнання протиправною і нечинною з моменту прийняття ухвали,-

В С Т А Н О В И В :

ТзОВ «Альтара» звернулося в суд із адміністративним позовом до Львівської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, про визнання протиправною і не чинною з моменту прийняття ухвали.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 26 серпня 2015 року позов задоволено частково. Визнано протиправною ухвалу Львівської міської ради від 23.10.2014р. №4018 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 07.06.2007р. №897 «Про врегулювання питань оренди майна територіальної громади м. Львова». В решті позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтара» до Львівської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради - відмовлено. Стягнуто з місцевого бюджету м. Львова на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтара» судові витрати на оплату судового збору в розмірі 73,08 грн.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, апеляційна скарга подана третьою особою Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики. Вважає, що постанова суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема посилається на те, що судом першої інстанції невірно застосовано норми Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» та зазначає, що оскаржувана ухвала міської ради не є регуляторним актом, спрямованим на регулювання господарських відносин. Просить постанову суду першої інстанції в частині задоволення позову скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Крім того, апеляційна скарга подана позивачем ТзОВ «Альтара». У апеляційній скарзі зазначає, що оскаржена постанова в частині відмови у задоволенні позову є незаконною, прийнятою з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, вважає, що оскільки оскаржена ухвала є нормативно - правовим актом, тому вона підлягала визнанню її нечинною. Просить постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

Представник третьої особи, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, в судовому засіданні апеляційного розгляду справи, апеляційну скаргу Управління підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив постанову суду першої інстанції в частині задоволення позову скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю. Проти апеляційної скарги позивача заперечив, просив скаргу залишити без задоволення.

Інші сторони в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга третьої особи, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради підлягає задоволенню, натомість у задоволенні апеляційної скарги позивача слід відмовити.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. 15.08.2014 року конкурсною комісією надано в оренду БО «Благодійний фонд «Народне джерело» нежитлове приміщення за адресою: м. Львів, вул. Горської,2 для магазину терміном на 3 роки.

15.09.2014 року управління комунальної власності винесено наказ про укладення договору оренди на нежитлові приміщення за адресою: м. Львів, вул. Горської, 2.

У зв'язку із не підписанням договору оренди у визначені терміни переможцем конкурсу від 15.08.2014 року на нежитлові приміщення, дане питання було винесено повторно до розгляду на конкурсну комісію.

23.10.2014 року Львівською міською радою було винесено ухвалу №4018 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 07.06.2007 року №897 «Про врегулювання питань оренди майна територіальної громади м. Львова», згідно з якою якщо визнаний конкурсною комісією переможець конкурсу у встановлений термін не підписав у встановленому порядку договір оренди та/або акт прийняття-передачі, об'єкт вважається таким, що не наданий в оренду, і підлягає подальшій передачі в оренду на загальних засадах шляхом оголошення повторного конкурсу.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково з тих підстав, що оскаржена ухвала Львівської міської ради є регуляторним актом.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції такими, що суперечать нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Визначення поняття «регуляторного акта» міститься у статті 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», відповідно до якого, регуляторний акт - це прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно - правовим актом.

Для визначення причетності проекту нормативно-правового акта, до регуляторного акта є необхідним встановити наявність в ньому критеріїв, що визначені у вищенаведених нормах Закону, а саме: регулювання таким актом і господарських відносин і адміністративних відносин між регуляторним органом і суб'єктами господарювання (саме цих двох типів відносин, а не будь-якого одного з них, тому що законодавець однозначно вживає формулювання «а також», а не «або»).

Оскаржувана ухвала № 4018 від 23.10.2014 р. дійсно містить норму: «Якщо визначений конкурсною комісією переможець конкурсу у встановлений термін не підписав у встановленому порядку договір оренди (у редакції орендодавця) та/або акт приймання-передачі, об'єкт вважається таким, що не наданий в оренду (вільний), і підлягає подальшій передачі в оренду на загальних засадах шляхом оголошення повторного конкурсу».

Проте, вказані положення, жодним чином не регулюють господарські відносини, тобто діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру ( ст. 3 ГК України ).

Крім того, вказана норма не регулює і адміністративні відносини між регуляторним органом та суб'єктами господарювання, а лише встановлює як має діяти орган, що управляє комунальним майном в разі, якщо переможець конкурсу не підписав вчасно договір оренди та акт приймання - передачі, не зачіпаючи жодним чином адміністративні відносини між суб'єктами владних повноважень та суб'єктами господарювання, тобто регулює питання регламентного характеру.

Що стосується посилань суду першої інстанції на роз'яснення державної регуляторної служби України від 20.08.2015 року щодо наявності в ухвалі Львівської міської ради від 23.10.2014 року №4018 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 07.06.2007 року №897 «Про врегулювання питання оренди майна територіальної громади м. Львова» норм регуляторного характеру, то у вказаних роз'ясненнях не вказано, які саме норми оскаржуваної ухвали містять приписи регуляторного характеру, в чому полягає такий регуляторний вплив на які відносини в сфері господарської діяльності здійснюється цей вплив, тощо.

Вказані вище обставини є безсумнівною підставою для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову з наведених вище підстав.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення повинні бути законними і обґрунтованими.

Судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 202 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги позивача та відповідача підлягають задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню та апеляційним судом приймається нова постанова про відмову у задоволенні позовних вимог з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтара» - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради - задовольнити.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 26 серпня 2015 року у адміністративній справі №461/4759/15-а, 2а/461/286/15 - скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.М. Каралюс

В.З. Улицький

Повний текст постанови складено 17.11.2015р.