Справа № 311/3035/15-а
Суддя: Степаненко Ю. А.
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2а/311/16/2015
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2015 року м.Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі

головуючого судді Степаненко Ю.А.

при секретареві Шак О.В.

за участю відповідачки ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Василівка Запорізької області справу за адміністративним позовом:

ОСОБА_3 до голови Верхньокриничанської сільської ради Василівського району Запорізької області ОСОБА_1, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відділ культури і туризму Василівської райдержадміністрації Запорізької області, про визнання дій неправомірними та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому зазначає, що незгодна з тим, що в с.Верхня Криниця Василівського району Запорізької області розміщено дитячу площадку біля традиційного поховання загиблих воїнів у Великій Вітчизняній Війні. Ця Братська могила має історичну цінність.

Вона зверталась з цього питання до голови Верхньокриничанської сільської ради Василівського району Запорізької області ОСОБА_1, Василівської районної ради, журналістів, але отримувала тільки погрози від ОСОБА_1, тому змушена звернутись до суду.

Своїми діями ОСОБА_1 порушує державні правила і норми, гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктів України.

Від теріторії кладовища, традиційного похованння до зон відпочинку повинно бути не менше 300 м. У цій Братській могилі похований її батько, який віддав своє життя при визволенні цього села.

ОСОБА_1 на протязі свого перебування на посаді голови Верхньокриничанської сільської ради Василівського району Запорізької області завдала шкоди Меморіальному комплексу, знищила парк, а при насадженні нових садженців, не надавала їм уваги і вони гинули. Тому, вона постійно клопоталась за наведенням порядку на Братській могилі та Меморіальному комплексі. Однак, відповіді, які вона отримувала, не відповідали дійсності, що призвело до погіршення стану її здоровя. Вона має такі захворювання, як: гіпертонію, цукровий діабет, артроз, страждає безсонням, головними болями.

Позивачка просить суд:

- визнати дії ОСОБА_1 - неправомірними та притягнути її до відповідальності;

- стягнути з ОСОБА_1 на її користь моральну шкоду в суммі 10 000 гривень.

В дане судове засідання позивачка не зявилась, але надала заяву з проханням розглянути справу у її відсутності.

В судовому засіданні 07.10.2015 року позивачка підтримала свої позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідачка проти задоволення позову заперечує, пояснивши, що факти, викладені у позовній заяві, не відповідають дійсності. Стверджує, що належним чином як вона, так і інші мешканці с.Верхня Криниця, доглядали та доглядають за Братською могилою та парком, про які йдеться у позові.

Дитячу площадку громаді селі восени 2014 року подарував народний депутат ОСОБА_4 та передав її директору місцевої школи. До весни 2015 року ця площадка знаходилася у школі, а весною батьки самостійно встановили її в місці, яке було визначено місцевою громадою. При цьому, відповідачка стверджує, що ні вона особисто, ні виконком сільської ради не приймали жодного рішення щодо визначення цього місця та облаштування дитячої площадки.

Вважає, що дитяча площадка, яка, хоча й розташована неподалік Братської могили, але не заважає, вона огороджена, як і сама ця могила. За площадкою доглядають батьки належним чином.

Парк, який міститься в центрі села, доглядають всім селом. У ньому насаджуються нові дерева, кущі, квіти.

За заявами позивачки з різних причин, у тому числі, й тих, про які йде мова у даному позову, неодноразово проводилися перевірки різними інстанціями, однак, будь-яких порушень з її боку, чи інших посадових осіб, не встановлено.

В судовому засіданні представник третьої особи в особі ОСОБА_2 проти позову заперечує, вважає його безпідставним. Неодноразово відділом культури і туризму Василівської райдержадміністрації Запорізької області проводилися перевірки як планові, так і не планові за заявами позивачки щодо неналежного догляду за Братською могилою в с.Верхня Криниця, однак, порушень виявлено не було, її скарги є безпідставними.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що працює директором КУ «Верхньокриначанська ЗО школа 1-2 ступеню». Батьки неодноразово зверталися з клопотаннями в різні інстанції щодо встановлення на території села дитячої площадки. Восени 2014 року народний депутат України ОСОБА_4 подарував громаді села Верхня Криниця дитячу площадку, передавши її школі, де вона й знаходилася до весни 2015 року. Саме громада села, а не відповідачка, визначила місце, на якому бажала встановити цю площадку. Весною 2015 року батьки встановили цю дитячу площадку, за якою належним чином доглядають. Вважає, що ця площадка не заважає догляду за Братською могилою, яка завжди перебуває у належному стані. Стверджує, що парк та Братська могила, які є в селі, знаходиться у належному стані. Вважає звинувачення позивачки щодо ОСОБА_1 безпідставними та надуманими.

Характеризує відповідачку з позитивного боку.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що є пенсіонеркою та головою ветеранської організації в с.Верхня Криниця. Стверджує, що на території села є парк та Братська могила, які завжди знаходилися та знаходяться у належному стані. Дитяча площадка, яка є предметом даного спору, встановлена батьками на місці, яке було визначено громадою села, а не відповідачкою.

Вважає звинувачення позивачки щодо ОСОБА_1 безпідставними та надуманими. Характеризує відповідачку з позитивного боку.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона входила в склад ініціативної групи, яка зясовувала у мешканців с.Верхня Криниця питання щодо визначення місця, на якому необхідно було облаштувати дитячу площадку. Відповідачка до цього не має ніякого відношення. Саме мешканці села були ініціаторами місця, на якому й встановлено весною 2015 року цю площадку. Вважає, що дитяча площадка не шкодить Братській могилі, яка знаходиться неподалік. Стверджує, що парк та Братська могила завжди знаходилися та знаходяться у належному стані

Вважає звинувачення позивачки щодо ОСОБА_1 безпідставними та надуманими. Характеризує відповідачку з позитивного боку.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що на території с.Верхня Криниця є парк та Братська могила, які завжди знаходилися та знаходяться у належному стані. Стверджує, що дитяча площадка, яка знаходиться неподалік Братської могили, не тільки не шкодить цій могилі, а й позитивно впливає на світогляд дітей, оскільки вони, граючись, цікавляться у батьків історією села та цієї Братської могили. Місце, на якому розмістити дитячу

площадку, визначали самі батьки, відповідачка до цього відношення не має.

Вважає звинувачення позивачки щодо ОСОБА_1 безпідставними та надуманим Характеризує відповідачку з позитивного боку.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, виходячи з принципів законності, обєктивності, справедливості та розумності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Як було встановлено в судовому засіданні та як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 12.11.2010 року займає посаду голови Верхньокриничанської сільської ради Василівського району Запорізької області, що підтверджується посвідченням, копія якого є у справі.

Як вбачається з Охоронного договору від 22.04.2013 року №2, копія якого є у справі, укладеного між відділом культури і туризму Василівської райдержадміністрації Запорізької області в особі начальника ОСОБА_9, з одного боку, та Верхньокриничанською сільською радою Василівського району Запорізької області в особі голови- Саєнко В.П., з іншого боку, Верхньокриничанська сільська рада Василівського району Запорізької області взяла на себе зобовязання щодо охорони та підтримання в належному стані памятки історії «Братської могили радянських воїнів», яка знаходиться в центрі села Верхня Криниця.

Зазначений Договір до теперішнього часу не скасовано, не змінено, не визнано недійсним, а отже, має законну силу.

Судом встановлено, що сторони дотримувалися та дотримуються умов цього Договору, зокрема, Верхньокриничанська сільської ради Василівського району Запорізької області належним чином піклується про зазначену памятку, що підтверджується поясненнями відповідачки, представника третьої особи, свідків, а також висновками різних інстанцій після проведених перевірок за зверненнями позивачки, копії яких містяться у справі.

Судом не встановлено в судовому засіданні будь-яких порушень з боку відповідачки, як голови Верхньокриничанської сільської ради, вимог Конституції України, Закону України «Про охорону культурної спадщини» від 8 червня 2000 року зі змінами, «Конвенції про охорону не матеріальної культурної спадщини», Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"…..

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що належні та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог в частині неналежного догляду з боку відповідачки відносно цієї памятки, позивачка суду не надала.

Крім того, судом встановлено, що парк, який міститься на території с.Верхня Криниця, також знаходився та знаходиться в належному стані, що також підтверджується поясненнями відповідачки, представника третьої особи, свідків, документами щодо купівлі-продажу дерев, а також висновками різних інстанцій після проведених перевірок за зверненнями позивачки, копії яких містяться у справі.

Як вбачається з Акту обстеження дерев породи «клен» у парку с.Верхня Криниця від 18.02.2011 року, копія якого є у справі, комісією, при обстеженні парку, було встановлено необхідність : «спиляти 8 дерев породи клен, які становлять небезпеку для мешканців села та Братської могили. Протягом 2011-2012 років посадити молоді дерева, розбити в середині парку квітник; зобовязати завідуючого сільським клубом з залученням ветеранської організації доглядати за молодими насадженнями у парку».

11.03.2011 року рішенням сесії Верхньокриничанської сільської ради №10, було вирішено, зокрема, : «Доручити сільському голові ОСОБА_1 спиляти дерева породи клен. Насадити молоді дерева в замін зрубаних».

Зазначене рішення до теперішнього часу не скасовано, не змінено, не визнано недійсним, а отже, має законну силу.

В судовому засіданні встановлено, що ці дерева дійсно були зпиляні, однак, по-перше, це було не одноособове рішення відповідачки; по-друге, ці дерева становили небезпеку для мешканців села та Братської могили; по-третє, на їх місці посадили молоді дерева.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що парк постійно оновлюється новими насадженнями, зокрема, деревами, кущами, квітами та інше.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що належні та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог в частині неналежного догляду з боку відповідачки відносно парку, позивачка суду не надала.

Крім того, судом встановлено, що восени 2014 року народний депутат України ОСОБА_4 подарував дітям с.Верхня Криниця дитячу площадку, що підтверджується поясненнями учасників процесу, а також Сертифікатом, копія якого є у справі. Дитячу площадку ОСОБА_4 передав директору школи ОСОБА_5 До весни 2015 року ця дитяча площадка знаходилася на зберіганні у приміщенні школи. Місце, на якому було весною 2015 року розміщено цю площадку, було визначено мешканцями села, шляхом збору підписів, що підтверджується поясненнями відповідачки, свідків, письмовим проханням, копія якого є у справі.

Судом встановлено, що жодного рішення з приводу встановлення дитячої площадки, яка є предметом даного спору, відповідачка, як голова Верхньокриничанської сільської ради, не ухвалювала.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що належні та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог в частині того, що дитяча площадка розміщена у неналежному місці, що вона завдає шкоди Братській могилі, створює

загрозу пам'ятці або порушує законодавство, державні стандарти,

норми і правила у сфері охорони культурної спадщини, а також винних дій відповідачки щодо розміщення цієї площадки, позивачка суду не надала.

Відповідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року зі змінами, моральна шкода - це шкода немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяна фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п.5 Постанови, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Аналізуючи зазначені норми та вищевикладені обставини, суд вважає, що в судовому засіданні не було встановлено факту заподіяння відповідачкою-позивачці моральної шкоди, як і сам факт наявності у позивачки такої шкоди. Не було встановлено також й факту наявності у позивачки тих хвороб, які вона вказує у позові, а також той факт, що саме дії (бездіяльність) відповідачки на посаді голови Верхньокриничанської сільської ради, призвели до будь-якого захворювання чи моральних страждань позивачки. Жодного доказу на підтвердження своїх позовних вимог в цій частині позивачка також суду не надала.

Безпідставними суд вважає й твердження позивачки щодо того, що вона отримувала погрози від ОСОБА_1 на свою адресу, оскільки, такі факти в судовому засіданні встановлені не були, як і не було надано також жодного доказу на їх підтвердження.

В судовому засіданні не доведено також порушень з боку відповідачки на посаді голови Верхньокриничанської сільської ради вимог Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні».

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_3 суд вважає безпідставними, надуманими та такими, що задоволенню не підлягають.

Судові витрати, відповідно до вимог ст.87, 94, 98 КАС України, враховуючи той факт, що позивачка є інвалідом другої групи, що підтверджується посвідченням, копія якого є у справі, суд вважає необхідним віднести за рахунок держави.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Конституцією України, Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", Законом України «Про охорону культурної спадщини» від 8 червня 2000 року зі змінами, «Конвенцією про охорону не матеріальної культурної спадщини», ст.ст.2-12, 69-71, 86, 87, 158- 163, 167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Василівський районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дати проголошення постанови.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Василівського

районного суду

Запорізької області ОСОБА_10