Справа № 820/4858/13-а
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року м. Київ К/800/47388/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

за участю: секретаря Кохан О.С.,

представників позивача Верещагіна Є.В., Ісаєва Д.М.,

представника відповідача Дрозд І.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09.07.2013 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.09.2013 по справі №820/4858/13-а за позовом Акціонерної компанії «Харківобленерго» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів про скасування податкового повідомлення-рішення.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., пояснення представників сторін, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 09.07.2013, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.09.2013, позовні вимоги Акціонерної компанії «Харківобленерго» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів про скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення від 11.06.2013 №.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у місті Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів 19.09.2013 звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 10.10.2013 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09.07.2013 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.09.2013, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, статті 19 Конституції України, пунктів 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, пункту 3 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з великими платниками податків у місті Харкові проведена документальна планова перевірка Акціонерної компанії «Харківобленерго» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2012.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пунктів 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість за період з 01.01.2011 по 31.12.2012 на загальну суму 3837234,00грн.

Висновок податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтується на тому, що позивачем неправомірно відображено в складі податкового кредиту у періоді, що перевірявся, суми ПДВ по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «Сат Імпекс», Товариством з обмеженою відповідальністю «АПК Харківцукорзбут», Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецтрубомонтаж», Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтехліс», Товариством з обмеженою відповідальністю «Єврозв'язок», Приватним підприємством «Баварія Ф», Приватним підприємством «Експресавтолюкс», Товариством з обмеженою відповідальністю «Електронний світ», Приватним підприємством «Агроіндустрія», Товариством з обмеженою відповідальністю «ТПК «Клаксон», Товариством з обмеженою відповідальністю «Квазар 97», Приватним підприємством «УМК «Агроцентр», Товариством з обмеженою відповідальністю «Альтаир ЛТД», Товариством з обмеженою відповідальністю «ОРГТЕХКОМ», Товариством з обмеженою відповідальністю «Офіс центр», Товариством з обмеженою відповідальністю «АZ-Харків», Приватним підприємством «Малахіт», Товариством з обмеженою відповідальністю «Массмаш СТС», Товариством з обмеженою відповідальністю «Остек сістем груп», Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецколор», НВФ «Промкомплект» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, Приватним підприємством «Техком», фізичною особою підприємцем ОСОБА_6, Приватним підприємством «Тетіс-АТ», Приватним підприємством «Компанія «Голд Мідл», Товариством з обмеженою відповідальністю «Аркада-Т», Приватним підприємством «Фірма «ГСК», Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Автодеталь», Товариством з обмеженою відповідальністю «НВФ «ЕЛЕКТРОСЕРВІС», Приватним підприємством «Фірма «Камертон», Приватним підприємством «Донком», Товариством з обмеженою відповідальністю «РМП Максіма», Товариством з обмеженою відповідальністю «Агротехніка», Товариством з обмеженою відповідальністю «Бизнес компани», Товариством з обмеженою відповідальністю «Модус-Інструмент», Товариством з обмеженою відповідальністю «ХИМТРЕЙД» з огляду на відсутність реальності господарських операцій між контрагентами.

За результатами перевірки Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з великими платниками податків у місті Харкові складено акт від 27.05.2013 №307/43.1/00131954 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.06.2013 №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану у розмірі 4346109,50грн., в тому числі за основним платежем 3837234,00грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 508875,50грн.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) із метою їх використання в господарській діяльності та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

На підставі належних та допустимих доказів судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що реальність та товарність спірних фінансово-господарських операцій між позивачем та контрагентами підтверджується належним чином оформленими первинними документами, зокрема, договорами, видатковими, податковими та товарно-транспортними накладними, актами виконаних робіт, путьовими листами, прибутковими ордерами, витягами з журналу реєстрації та видачі довіреностей, картками обліку отриманих засобів, протоколами інвентаризацій та платіжними дорученнями, копії яких наявні в матеріалах справи.

Окрім того, на момент здійснення спірних операцій контрагенти позивача були зареєстровані в установленому законом порядку, знаходились на обліку в податковому органі, мали статус платника ПДВ, свідоцтво платника ПДВ не було анульовано.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів. Факт порушення кримінальної справи щодо контрагента позивача не може сам по собі свідчити про відсутність реальності здійснення господарських операцій та недійсність правочинів, укладених товариствами.

А відтак, за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Таким чином, слід погодитися з висновками судів попередніх інстанцій, що позивач підтвердив факт правомірності формування ним податкового кредиту по господарським взаємовідносинам з вищезазначеними контрагентами.

Натомість податковим органом не наведено доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірних дій та не вказано на обставини, які б позбавляли позивача права на формування податкового кредиту, а наведені податковою інспекцією у касаційній скарзі доводи є такими, що не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій щодо обґрунтованості позовних вимог і не дають підстав вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Враховуючи викладене, за встановлених обставин, висновок судів попередніх інстанцій про неправомірність податкового повідомлення-рішення 11.06.2013 № є правильним.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, та частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09.07.2013 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.09.2013 по справі №820/4858/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв