Справа № 802/3792/15-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 листопада 2015 р. Справа № 802/3792/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Альчука Максима Петровича,

за участю: секретаря судового засідання: Федчук Т.Ю.

представника позивача: Лісного В.В., Хомишена О.П.

представника відповідача: Кучабської В.В., Остачинської І.А., Радомської Л.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: військової частини НОМЕР_1

до: державної фінансової інспекції у Вінницькій області

про: визнання дій протиправними

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась військова частина НОМЕР_1 (далі - в/ч НОМЕР_1 ) з адміністративним позовом до державної фінансової інспекції у Вінницькій області (далі - Держфінінспекція) про визнання дій протиправними.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно, на підставі висновків акту ревізії № 08-13/16 у відношенні позивача прийнято розпорядження № 38 від 21.09.2015 року, яким зобов`язано зупинити операції з бюджетними коштами на рахунках в/ч НОМЕР_1 № 3312 КПКВ 2101020 на строк до 20.10.2015 року. У зв`язку з чим позивач просив визнати протиправними дії відповідача щодо прийняття вказаного розпорядження.

До початку розгляду справи по суті представником позивача надано заяву про зміну (уточнення) позовних вимог, згідно якої просить визнати протиправними дії державної фінансової інспекції у Вінницькій області щодо винесення вимоги про усунення виявлених порушень № 02-08-28-14/5716 та попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства № 02-08-28-14/5717, які сформовані за наслідками акту ревізії № 08-13/16. Окремо зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача проти адміністративного позову та заяви про зміну позовних вимог заперечили та просили відмовити в їх задоволенні, посилаючись на доводи, викладені у письмових запереченнях (а.с. 60-65).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, в зв`язку з наступним.

Судом встановлено, що на виконання п. 1.1.6.2 Плану контрольно-ревізійної роботи на ІІ квартал 2015 року Держфінінспекцією проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності в/ч НОМЕР_1 за період з 01.01.2014 року по 01.06.2015 року.

Результати проведеної ревізії оформлені актом № 08-13/16 від 27.08.2015 року, згідно якого встановлено порушення бюджетного законодавства

На підставі відомостей, відображених в акті ревізії, посадовими особами Держфінінспекції сформовано та направлено на адресу позивача лист-вимогу № 02-08-28-14/5716 від 21.09.2015 року, згідно якої Держфінінспекція вимагає від в/ч НОМЕР_1 опрацювати матеріали ревізії та усунути виявлені порушення законодавства, в тому числі відшкодувати збитки, завдані зазначеними порушеннями, в установленому законодавством порядку.

Крім того, сформовано попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства № 02-08-28-14/5717 від 21.09.2015 року. Відповідно до даного попередження відповідачем попереджено позивача про неналежне виконання бюджетного законодавства та вимагає усунути порушення бюджетного законодавства протягом 30 календарних днів та не допускати їх у подальшій роботі, про що повідомити Держфінінспекцію до 20.10.2015 року.

Не погоджуючись з вимогами листа ДФІ у Вінницькій області № 02-08-28-14/5716 та попередженням про неналежне виконання бюджетного законодавства № 02-08-28-14/5717 від 21.09.2015 року, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить визнати протиправними дії контролюючого органу під час прийняття вказаних рішень.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Згідно з п. 1 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 Держфінінспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України та який входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні регулюються Законом України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (далі - Закон).

Відповідно до ст.1 Закону здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Закону головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

В силу вимог ч. 1 ст. 4 Закону інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Відповідно до п. 1, 7, 10, 13 ст. 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" органу державного фінансового контролю надається право, зокрема:

- перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо);

- пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства;

- звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів;

- при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Згідно ч. 2 ст. 15 вказаного Закону законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

Аналогічні норми зазначені в Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року N 550.

Аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень. У разі, коли підконтрольні установи не виконують вимоги контролюючого органу, останній має право звернутися до суду щодо усунення виявлених під час ревізії порушень.

Як свідчать матеріали справи, лист-вимога № 02-08-28-14/5716 від 21.09.2015 року, прийнята посадовими особами Держфінінспекції за наслідками проведеної ревізії, у зв`язку із виявленими порушеннями бюджетного законодавства.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в діях Держфінінспекції відсутні порушення під час прийняття листа-вимоги № 02-08-28-14/5716 від 21.09.2015 року.

При цьому такі дії контролюючого органу розглядаються судом як спосіб реалізації ДФІ у Вінницькій області своїх владних управлінських функцій на основі законодавства.

Щодо прийняття Держфінінспекцією попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства № 02-08-28-14/5717 від 21.09.2015 року.

Підстави для прийняття попередження органами державного фінансового контролю за порушення бюджетного законодавства підконтрольними організаціями визначаються Бюджетним кодексом України (далі - БК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 19 БК України учасниками бюджетного процесу є органи, установи та посадові особи, наділені бюджетними повноваженнями (правами та обов`язками з управління бюджетними коштами).

Пунктом 24 ч. 1 ст. 116 БК України визначено, що порушенням бюджетного законодавства визнається порушення учасником бюджетного процесу встановлених цим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету та звітування про його виконання, зокрема нецільове використання бюджетних коштів.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 117 БК України за порушення бюджетного законодавства до учасників бюджетного процесу можуть застосовуватися такі заходи впливу, зокрема попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства з вимогою щодо усунення порушення бюджетного законодавства - застосовується в усіх випадках виявлення порушень бюджетного законодавства. Виявлені порушення бюджетного законодавства мають бути усунені в строк до 30 календарних днів.

Як свідчать матеріали справи, попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства прийнято Держфінінспекцією у відношенні відповідача за нецільове використання бюджетних коштів (а.с. 24-25).

Враховуючи те, що Держфінінспекція є органом державного фінансового контролю до повноважень якого входить контроль за правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, а також те, що під час ревізії відповідачем встановлено порушення бюджетного законодавства, дії Держфінінспекції щодо прийняття попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства № 02-08-28-14/5717 від 21.09.2015 року є правомірними.

Що стосується обґрунтування позовних вимог в частині виявлених збитків під час ревізії суд зважає на таке.

Норми чинного законодавства України щодо здійснення державного фінансового контролю, наділяють Держфінінспекцію функціями контролю за використанням коштів державного і місцевого бюджету, коригуванням роботи підконтрольних організацій, визначенням сум завданих збитків державі чи об`єкту контролю, а також звертатися до суду з позовом стосовно стягнення виявлених збитків.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов`язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завдані державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка є обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Вимога та попередження вказують лише на виявлені під час ревізії збитки та їх розмір.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає такий позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Відтак правильність нарахування сум завданих збитків та їх розмір повинні розглядатись у межах справи за позовом органу державного фінансового контролю до підконтрольної установи.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного суду України № 21-63а14, № 21-40а14 від 15.04.2014 року та № 21-89а14 від 13.05.2014 року.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права (абз. 2 ч. 1 ст. 244-2 КАС України).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов військової частини НОМЕР_1 задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.
Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Альчук Максим Петрович