Справа № 804/3636/15
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2015 рокусправа № 804/3636/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна А.О., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою Криворізької північної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2015 року у справі № 804/3636/15 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «НК Газсервіс» до Криворізької північної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними наказу, дій та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «НК Газсервіс» 05 березня 2015 року звернулось до суду з позовом до Криворізької північної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, згідно з яким, просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 30.07.2014 року № 621 «Про проведення документальної невиїзної перевірки ТОВ «НК Газсервіс» ()»;

- визнати протиправними дії відповідача щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «НК Газсервіс», за результатами якої складено акт від 13.08.2014 року №110/04-83-22-02/34062908 «Про результати документальної невиїзної перевірки ТОВ «НК Газсервіс» () щодо дотримання вимог податкового законодавства і правильності нарахування та сплати податку на додану вартість під час здійснення фінансово-господарських відносин з контрагентом ПП «Нафтатранссервіс» () за період з 01.02.2014 року по 28.02.2014 року»;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 05.09.2014 року, прийняте відповідачем.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що при прийнятті оскарженого наказу відповідач діяв в порушення вимог законодавства України, яким встановлено порядок та умови проведення позапланових перевірок суб'єктів господарювання. Крім того вказане податкове повідомлення-рішення повинно бути скасоване, оскільки висновки відповідача, щодо нереальності господарських операцій позивача з ПП «Нафтатранссервіс» викладені у акті № 110/04-83-22-02/34062908 від 13.08.2014 року, (далі - акт перевірки) на підставі якого було прийнято оскаржене рішення є безпідставними та необґрунтованими.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2015 року адміністративний позов задоволено повністю.

Постанова суду мотивована тим, що відповідачем не доведена правомірність оскарженого наказу та податкового повідомлення-рішення.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає про неврахування судом першої інстанції обставин ненадання позивачем до перевірки податкових накладних, які включені до суми, яка зазначена в податковій декларації з ПДВ за лютий 2014 року. Доводів стосовно рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 30.07.2014 року № 621 «Про проведення документальної невиїзної перевірки ТОВ «НК Газсервіс» та визнання протиправними дій відповідача щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «НК Газсервіс», за результатами якої складено акт від 13.08.2014 року №110/04-83-22-02/34062908 «Про результати документальної невиїзної перевірки ТОВ «НК Газсервіс» щодо дотримання вимог податкового законодавства і правильності нарахування та сплати податку на додану вартість під час здійснення фінансово-господарських відносин з контрагентом ПП «Нафтатранссервіс» за період з 01.02.2014 року по 28.02.2014 року» відповідачем в апеляційній скарзі не наведено.

Згідно з запереченнями на апеляційну скаргу, позивач посилаючись на її необґрунтованість, просив у задоволені скарги відмовити, постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення представника позивача який заперечував щодо її задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідачем складено та направлено на адресу позивача запит № 12531/10/04-83-22-01 від 22.07.2014 року «Про надання інформації та її документального підтвердження» (т. 1 а.с. 28-29).

Згідно з яким, відповідач із посиланням на підпункт 16.1.5 пункт 16.1 статті 16, підпункт 20.1.6 пункту 20.1 статті 20, пункт 73.3 статті 73, пункт 75.1 статті 75, підпункт 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, із зазначенням про отриману податкову інформацію щодо виявлення фактів, які свідчать про можливі порушення ТОВ «НК Газсервіс» норм податкового, валютного та іншого законодавства, просить надати протягом десяти робочих днів інформацію та її документальне підтвердження для з'ясування реальності та повноти відображення у податкових деклараціях результатів операції по господарських відносинах з постачальником ПП «Нафтатранссервіс» за період з 01.02.2014 року по 28.02.2014 року.

У відповідь на цей запит позивач надав письмові пояснення від 28.07.2014 року № 72 щодо господарських взаємовідносин з ПП «Нафтатранссервіс» за період лютий 2014 року, а також надав первинні документи на підтвердження здійснення господарських операцій з контрагентом ПП «Нафтатранссервіс», а саме: виписки банку за 19.03.14 року, 20.03.14 року, 30.04.14 року, 05.05.14 року, 12.05.14 року; оборотно-сальдові відомості по рахунках 361, 631, 281 за лютий, березень, квітень, травень 2014 року з ПП «Нафтатранссервіс» та ПП ОСОБА_1, 282 за березень, квітень 2014 року; Договір № Т-01-3101 від 31.01.14 року на відпуск нафтопродуктів та газу по талонам з ПП «Нафтатранссервіс»; специфікація від 22.02.14 року до договору № Т-01-3101 від 31.01.14 року; Договір № 019-14Т від 17.02.14 року з ПП ОСОБА_1; видаткова накладна № 1006 від 22.02.14 року; податкова накладна № 350 від 22.02.14 року; сертифікат № UА1.072.0243079-13 від 30.12.13 року; видаткова накладна № РН-0148 від 20.03.14 року; податкова накладна № 117 від 19.03.14 року; видаткова накладна № РН-0255 від 30.04.14 року; податкова накладна № 204 від 30.04.14 року; Договір № Д-03-0301 від 03.01.13 року поставки нафтопродуктів та газу з ПП «Нафтатранссервіс»; видаткова накладна № 1533 від 18.03.14 року; ТТН № 00261 від 18.03.14 року; податкова накладна №275 від 18.03.14 року; сертифікат № UА1.145.0015736-13 від 30.01.13 року, паспорт №2373 від 26.12.13 року; реєстри податкових накладних за лютий, березень та квітень 2014 року; копія листа №70 від 25.07.14 року до ПП «Нафтатранссервіс»; копія листа від ПП «Нафтатранссервіс» з додатками.

30.07.2014 року відповідачем було винесено наказ № 621 «Про проведення документальної невиїзної перевірки ТОВ «НК Газсервіс» ()», яким наказано провести з 04.08.2014 року тривалістю 5 робочих днів документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «НК Газсервіс» з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо взаємовідносин з контрагентом ПП «Нафтатранссервіс» () за період з 01.02.2014 року по 28.02.2014 року.

На підставі зазначеного наказу відповідачем винесено повідомлення на перевірку № 60 на проведення з 04.08.2014 року протягом 5 робочих днів документальної позапланової невиїзної перевірки позивача.

Це повідомлення разом з наказом направлено на адресу ТОВ «НК Газсервіс» 16.08.2014 року.

Відповідачем з 04.08.2014 по 08.08.2014 року проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «НК Газсервіс» з питань дотримання вимог податкового законодавства і правильності нарахування та сплати податку на додану вартість при проведенні господарських операцій з ПП «Нафтатранссервіс» за період з 01.02.2014 року по 28.02.2014 року.

За результатами вказаної перевірки відповідачем складено акт від 13.08.2014 року № 110/04-83-22-02/34062908 в якому зроблено висновок про порушення позивачем:

- п.п.180.1 ст.180, п.185.1 ст.185, п.186.1 ст.186, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ «НК Газсервіс» завищено податковий кредит за період лютий 2014 року на суму ПДВ 219965,80 грн.;

- ТОВ «НК Газсервіс» занижено податок на додану вартість за період лютий 2014 року на суму ПДВ 219965,80 грн. (т. 1 а.с. 45-68).

Податкове зобов'язання з податку на додану вартість (основний платіж), визначене відповідачем у зв'язку із включенням позивачем до складу податкового кредиту за лютий 2014 року, податку на додану вартість в сумі 219965,80 грн. за податковими накладними виданими ПП «Нафтатранссервіс».

Згідно з актом перевірки відповідач вважає, що вказані податкові накладні виписані за нереальними господарськими операціями.

На підставі акта перевірки від 13.08.2014 року № 110/04-83-22-02/34062908 податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 05.09.2014 року, яким ТОВ «НК Газсервіс» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 329948,70 грн., у тому числі: 219965,80 грн. за основним платежем та 109982,90 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (т.1 а.с.96).

За результатами адміністративного оскарження вищевказане податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Правомірність та обґрунтованість вказаного рішення відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірний наказ та рішення відповідача прийняте не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України (далі - ПК України) податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового періоду), визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 201.8 статті 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до абзацу першого п. 201.10 ст. 201 ПК України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, вказаними нормами права визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення сплачених сум ПДВ, у вартості товарів/послуг, до складу податкового кредиту підприємства. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, понесення витрат, у зв'язку з господарською діяльністю платника, сплата податку на додану вартість у вартості товарів/послуг, факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Тобто, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач у межах своєї господарської діяльності шляхом укладання у письмовій формі договорів придбав у ПП «Нафтатранссервіс» нафтопродукти та газ.

При цьому, з врахуванням положень п.п.1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» реальність вчинення зазначених господарських операцій підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, які підтверджують обставини поставки товару, а саме: договором поставки нафтопродуктів і газу від 03.01.2013 року №Д-03-0301 (т.1 а.с.118-119), договором на відпуск нафтопродуктів і газу по талонам від 31.01.2014 року №Т-01-3101, переліком АЗС та специфікаціями до нього (т.1 а.с.120-124), видатковими накладними (т.1 а.с.142, 147, 152, 157, 162, 167, 172, 177, 182, 187, 191, 196, 201, 206, 211, 218, 221, 226, 231, 236, 237, 241, 246, т. 2 а.с.1, 6, 11, 16), товарно-транспортними накладними (т.1 а.с.144, 149, 154, 159, 164, 169, 174, 179, 184, 189,193,198,203,208,213,218,223,228,233,243,248, т.2 а.с.3,8,13,18), Z-звітами (т.1 а.с.146, 151,156, 161, 166, 171, 176, 181, 186, 195, 200, 205, 210, 215, 220, 225, 230, 235, 245, 250, т.2 а.с.5, 10, 15, 20), сертифікатами відповідності (т.2 а.с.21-22,33-36), паспортами якості (т.2 а.с.23-32), банківськими випискам (т.2 а.с.37-46), оборотно-сальдовими відомостями (т.2 а.с.47-57), платіжними дорученнями (т.2 а.с.99-109), журналами обліку надходження нафтопродуктів на АЗС (т.2 а.с.137-142).

Крім того обставини здійснення позивачем господарської діяльності підтверджуються також інші документами, що містяться в матеріалах справи, а саме: свідоцтвом про право власності, рішеннями виконавчого комітету (т.2 а.с.89-93), договором оренди нерухомого майна (т.2 а.с.94-96), актом прийому-передачі нерухомого майна (т.2 а.с.97).

Обставини використання придбаного в господарській діяльності позивача підтверджуються договорами поставки з переліком АЗС до них (т.2 а.с.110-112,122-124), видатковими накладними (т.2 а.с.113,116,119,125,128,131,134), податковими накладними (т.2 а.с.115,118,121,127,130,133,136).

ПП «Нафтатранссервіс» виписано позивачу податкові накладні за лютий 2014 року (т.1 а.с.145,150,155,160,165,170,175,180,185,190,194,199,204,209,214,219,224,229,234,239-240,244,249, т.2 а.с.4,9,14,19).

Таким чином, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про реальність господарських операцій між позивачем та ПП «Нафтатранссервіс», за наслідками яких сформовано спірний податковий кредит, оскільки встановлені обставини справи свідчать про поставку товару, транспортування товару від продавця до покупця, оприбуткування товару покупцем, оплату його вартості, використання у власній господарській діяльності.

Взагалі в акті перевірки відсутність реальності вчинення господарської діяльності пов'язується податковим органом з обставинами діяльності контрагентів, що є неприпустимим як за законодавством України так і міжнародними нормами.

Зокрема, ст. 61 Конституції України закріплює принцип індивідуального характеру юридичної відповідальності особи.

Крім того, рішеннями Європейського Суду від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України» та від 22.01.2009 «Булвес» АД проти Болгарії, які згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, вказано на те, що коли Держави-члени Конвенції володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань… Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Отже, виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків, за загальним правилом, не впливають на права та обов'язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов'язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів.

Щодо посилання відповідача в акті перевірки на дефектність первинних документів, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У відповідності до ч.2 ст.9 означеного Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань платників здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення).

Надані позивачем для підтвердження реальності здійснення господарських операцій, первинні документи відображають зміст та обсяг укладених договорів, містять всі необхідні реквізити, та обов'язкові посвідчення, що вказує на безпідставність висновків податкового органу.

Щодо доводів відповідача в апеляційній скарзі стосовно не надання позивачем податкових накладних, які включені до суми, яка зазначена в податковій декларації з ПДВ за лютий 2014 року та відповідають додатку 5, які відображено в реєстрі виданих і отриманих податкових накладних за період лютий 2014 року, суд апеляційної інстанції зазначає, що всі податкові накладні надано позивачем до заперечення на акт перевірки (т.1 а.с.70-74).

Крім того, відповідно до розділу II Порядку оформлення результатів документальних перевірок питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПС України від 22.12.2010 року №984, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно:

чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;

зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів;

у разі відмови посадових осіб платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки.

Однак з акта перевірки не вбачається того, що посадові особи відповідача, під час проведення перевірки, вимагали від позивача надати письмові пояснення щодо встановлених порушень (ненадання до перевірки документів), не вбачається того, що позивач відмовився надавати документи, які зазначені в акті перевірки як відсутні, відсутні докази відмови посадових осіб платника надати витребувані документи. Оскільки, відповідачем не надано доказів дотримання вимог зазначено Порядку, в цій частині, то доводи представника відповідача щодо ненадання позивачем до перевірки зазначених вище документів, є безпідставними.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем в акті перевірки, який став підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, не наведено тих обставин, які б свідчили про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим відповідач зазначеного обов'язку не виконав.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Криворізької північної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2015 року у справі №804/3636/15 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений 16 листопада 2015 року.

Головуючий В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко