Справа № 802/3795/15-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 листопада 2015 р. Справа № 802/3795/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Бошкової Юлії Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Мельника Віктора Сергійовича,

позивача: ОСОБА_1Л,

представників відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4, позивач) з адміністративним позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі - Вінницька ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, відповідач) у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.08.2014 року №, згідно якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) всього на 6666 грн. 25 коп., з яких - 5333 грн. за основним платежем, 1333 грн. 25 коп. - за штрафними санкціями.

У своєму позові позивач зазначив, що ФОП ОСОБА_4 у періоді, що перевірявся мала господарські відносини з ТОВ "Торговий дім "Орлан". При проведенні перевірки податковим органом було встановлено, що операції ФОП ОСОБА_4 з вищевказаним контрагентом не підтверджені первинними документами щодо здійснення транспортування товарів та не спричиняють реального настання правових наслідків.

Також позивач зауважив, що вибір контрагента та укладення господарського договору не передбачають проведення його перевірки на предмет збирання відомостей про нього чи його господарську діяльність. Факт отримання ФОП ОСОБА_4 послуг з організації перевезень підтверджений первинними бухгалтерськими документами.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з викладених міркувань та просив позов задовольнити.

Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити повністю та додатково зазначив, що господарська операція між зазначеними суб'єктами господарської діяльності не підтверджуються із врахуванням того, що діяльність ТОВ "Торговий дім "Орлан" здійснюється з метою проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій з надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов'язання через посередників з метою штучного формування податкового кредиту та не мають реального товарного характеру. Перевіркою встановлено відсутність факту поставки товару (організації вантажних перевезень) від ТОВ "Торговий дім "Орлан" по ФОП ОСОБА_4

Також документів, які б свідчили про транспортування (перевезення) товару, зокрема, товарно-транспортних накладних, подорожніх листів, договорів перевезення вантажу, актів прийому-передачі, довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей, а відтак підтверджували б факт виконання цивільно-правових зобов'язань, позивачем не надано.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, мотивуючи це наступним.

ФОП ОСОБА_4 зареєстрована Виконавчим комітетом Вінницької міської ради 27.04.2004 року за кодом ЄДРПОУ НОМЕР_1 та перебуває на податковому обліку у Вінницькій ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області.

ФОП ОСОБА_4 є платником ПДВ відповідно до виданого ДПІ у м. Вінниці свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість від 11.03.2005 року № 52767897.

Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області проведено позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_4 питань взаємовідносин з ТОВ "Торговий дім "Орлан" за січень 2014 року.

Результати перевірки оформлені актом від 02.07.2014 року №1764/1701/НОМЕР_1.

Як слідує з акту перевірки від 02.07.2014 року №1764/1701/НОМЕР_1, податковим органом встановлено порушення ФОП ОСОБА_4 п. 198.3. ст. 198 Податкового Кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за січень 2014 року на суму 5333 грн.

В основу зазначеного акту ліг акт перевірки ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області №801/22-02/38352333 від14.04.2014 року ТОВ "Торговий дім "Орлан" та відсутність первинної документації.

На підставі акту від 02.07.2014 року №1764/1701/НОМЕР_1 прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.08.2014 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 6333 грн. 25 коп., у тому числі 5333 грн. за основним платежем та 1333 грн. 25 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Позивач податкове повідомлення-рішення від 14.08.2014 року № оскаржила в адміністративному порядку 17.02.2015 року, шляхом написання заяви. Вінницька ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області отримала зазначену заяву 18.08.2015 року, про що свідчить відмітка про отримання (а.с.21), однак позивач відповіді не отримала.

Не погоджуючись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням позивач звернулась до суду.

Підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стали висновки податкового органу про порушення ведення податкового обліку, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість.

В основу таких висновків контролюючого органу покладено відомості листа ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області, а саме акту №801/22-02/38352333 від 14.04.2014 року, який містить висновки про те, що контрагент позивача ФОП ОСОБА_4 ТОВ "Торговий дім "Орлан" проводить діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам з метою штучного формування витрат та податкового кредиту, які не мають реального товарного характеру, що свідчить про відсутність фактичного перевезення товарів постачальником та штучного формування валових витрат та податкового кредиту, які не мають реального товарного характеру.

Суд вважає такі висновки податкового органу помилковими, мотивуючи це наступним.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі Податковий кодекс).

Відповідно до підпункту 14.1.181. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Правила формування податкового кредиту визначені статтею 198 Податкового кодексу.

Відповідно до пункту 198.1. статті 198 Податкового кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту відповідно до пункту 198.2. цієї статті вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду.

Датою виникнення права орендаря (лізингоотримувача) на збільшення податкового кредиту для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об'єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою виникнення права замовника на віднесення сум до податкового кредиту з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Відповідно до пункту 198.3. статті 198 Податкового кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Отже, вказана норма Податкового кодексу пов'язує настання права на податковий кредит з призначенням придбаних або виготовлених матеріальних та нематеріальних активів (послуг) для використання таких у господарській діяльності платника податку.

Пунктом 198.6. статті 198 Податкового кодексу встановлено заборону віднесення до податкового кредиту сум податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, які не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 201.1. статті 201 Податкового кодексу платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну з зазначеними в ній обов'язковими реквізитами згідно переліку, визначеного цим же підпунктом.

У відповідності до підпункту 201.10. статті 201 Податкового кодексу податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно зі статтею 200 Податкового кодексу сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду; при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 08.09.09 року по справі за позовом ВАТ «Київхімволокно» до ДПІ у Деснянському районі м. Києва про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:

неможливість фактичного здійснення суб'єктом господарювання господарських операцій з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, місцезнаходження майна, віддаленості контрагентів один від одного або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних; для виробництва товарів, виконання робіт або надання послуг;

виявлення ведення обліку для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для даного виду діяльності також потрібно здійснення й облік інших господарських операцій;

здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в І обсязі, зазначеному суб'єктом господарювання у документах обліку;

відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної господарської, економічної діяльності в разі відсутності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів.

Даючи оцінку податковому повідомленню-рішенню від 14.08.2014 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 6666 грн. 25 коп., у тому числі 5333 грн. за основним платежем та 1333 грн. 25 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями, суд зазначає таке.

Як встановлено судом та зазначено по тексту постанови вище, підставою для його прийняття стали висновки податкового органу про заниження ФОП ОСОБА_4 податку на додану вартість по операціях із ТОВ "Торговий дім "Орлан" в сумі 5333 грн.

На підтвердження здійснення ФОП ОСОБА_4 господарських операцій з ТОВ "Торговий дім "Орлан" позивачем надано рахунок-фактуру №СФ-РЛ00986 від 31.01.2014 року, акт здачі-прийомки виконаних робіт №301 від 31.01.2014 року, платіжне доручення №1319 від 19.02.2014 року та податкову накладну №12052 від 31.01.2014 року, зі змісту яких видно, що виконавець ТОВ "Торговий дім "Орлан" виконав організацію вантажних перевезень перед замовником ФОП ОСОБА_4 всього на загальну суму 32000 грн., в т.ч. ПДВ 5333 грн.

Відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 р. № 996-ХІV (далі Закон № 996-ХІV) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Згідно зі статтею 9 Закону № 996-ХІV первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно пунктів 2.1, 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.95 року за № 168/704 (далі Положення), первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення, які для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі) посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до пунктів 2.15, п. 2.16 Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Відповідно до статті 1 Закону № 996-ХІV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХІV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Таким чином, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, а визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Всі представлені позивачем документи відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» до первинних документів, не викликають у суду сумнівів щодо їх достовірності та в сукупності з іншими доказами підтверджують реальність (товарність) здійснення господарської операції ФОП ОСОБА_4 з ТОВ "Торговий дім "Орлан" по організації транспортних перевезень та використання їх в господарській діяльності позивача.

На момент здійснення господарських операцій ФОП ОСОБА_4 та його контрагент ТОВ "Торговий дім "Орлан" були зареєстровані в установленому законом порядку як суб'єкти підприємницької діяльності та платники податку на додану вартість.

Крім того, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 03.06.2014 року у справі №815/2626/14, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.10.2014 року, залишеною без змін у цій частині постановою Вищого адміністративного суду України від 24.02.2015 року, визнано протиправними дії ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області щодо коригування податкових зобов'язань та податкового кредиту з ПДВ TOB "Торговий дім "Орлан" в електронній автоматизованій системі співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту (Податковий блок - аналітична система співставлення податкового кредиту та податкових зобов'язань) в розрізі контрагентів на підставі акту № 801/22-02/38352333 від 14.04.2014 року про неможливість проведення зустрічної звірки TOB "Торговий дім "Орлан", щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.01.2014 року по 28.02.2014 року.

Окрім цього, в судовому засіданні представник відповідача зазначила, що враховуючи вищезазначене рішення суду на сьогоднішній день в системі автоматизованого співставлення податкових зобов'язань і податкового кредиту в розрізі контрагентів (ФОП ОСОБА_4 та ТОВ "Торговий дім "Орлан") відсутнє заниження сум податкового зобов'язання.

Зважаючи на викладене доводи відповідача про відсутність у ТОВ "Торговий дім "Орлан" реальних господарських операцій з його контрагентами з посиланням на лист ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області, а саме акту №801/22-02/38352333 від 14.04.2014 року є безпідставними, з огляду на таке.

Статтею 61 Конституції України встановлено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Статтею 36 Податкового кодексу встановлено податковий обов'язок платника податку, який полягає в обчисленні, декларуванні та/або сплаті суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Згідно пункту 36.5 цієї статті відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Законодавством України не пов'язано право покупця на податковий кредит з підтвердженням сплати податків його постачальниками. Несплата податку продавцем, у тому числі внаслідок ухилення від сплати, в разі фактичного здійснення господарської операції, не впливає на формування податкового кредиту покупця.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 31.01.2011 року, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Крім того, таке рішення касаційного суду узгоджуються і з практикою Європейського Суду з прав людини.

Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

А у рішенні ЄСПЛ від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав проти України» міститься висновок про те, що уразі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживань з їх боку.

Беручи до уваги викладене, ФОП ОСОБА_4 не може нести відповідальність за можливі порушення податкового законодавства його контрагентом ТОВ "Торговий дім "Орлан", коли він виконав усі, передбачені законами вимоги, та має усі документально підтверджені розміри витрат та податкового кредиту.

Відповідно до вимог частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не подано належних доказів правомірності прийняття податкового повідомлення - рішення від 14.08.2014 року №.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті ( вчинені ) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши оскаржуване податкове повідомлення рішення Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 14.08.2014 року №, суд дійшов переконання, що воно прийнято відповідачем без урахування вимог Податкового кодексу України та з порушенням передбачених статтею 2 КАС України принципів, тому його слід визнати протиправним і скасувати.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України підлягають відшкодуванню Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп., сплаченого за квитанцією №ПН1454830 від 16.10.2015 року.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 14.08.2014 року.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (іпн НОМЕР_1, АДРЕСА_1) судові витрати в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 (двадцять) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької об'єднаної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна