Справа № 359/7065/15-а
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2015 року 359/7065/15-а

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання - Сіренко Ю.П., за участю представника позивача, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до Відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції, третя особа: ОСОБА_1, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про скасування постанови про накладення арешту,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Кей-Колект» звернулось до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції, третя особа: ОСОБА_1, ПАТ «УкрСиббанк» та просить скасувати постанови, якими накладено арешт на спірне нерухоме майно, а саме:

- постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 41148961, виданий 10.12.2013 р., ВДВС Бориспільского міськрайонного управління юстиції у Київській обл.;

- постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 41148651, виданий 10.12.2013 р., ВДВС Бориспільского міськрайонного управління юстиції у Київській обл. в частині накладення арешту на нерухоме майно: жилий будинок, загальною площею 60,5кв.м, житловою площею 31,2 кв.м, земельна ділянка, площею 0,2494 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1;

- зобовязати ВДВС Бориспільского міськрайонного управління юстиції, винести постанову про зняття арешту з нерухомого майна - предмета іпотеки, а саме: АДРЕСА_1, жилий будинок, загальною площею 60,5кв.м, житловою площею 31,2 кв.м, земельна ділянка, площею 0,2494 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, що перебуває в іпотеці ТОВ «Кей Колект», на підставі Іпотечних договорів № R6-7CR/07-2006H від 18.07.2006 та №52403 від 18.04.2007.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 02.07.2015 р. позивачу при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на майно третьої особи, у тому числі на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором накладено арешт.

Вважає, що такі дії державного виконавця порушують права позивача, враховуючи, що заявник має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, у зв'язку з наступним.

У судових засіданнях представник позивача підтвердив обставини викладені у позовній заяві, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач та третя особа - ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзиву на позов не надали, будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли.

Третя особа - ПАТ «УкрСиббанк» в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, направив на адресу суду заяву в якій вказав, що 13.02.2012 р. АТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей Колект» відповідно до договору факторингу №2 свої права вимоги за зобов'язаннями відповідача по кредитному договору. Просили розглядати справу без участі представника ПАТ «УкрСиббанк».

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (Позичальник) уклав з АКІБ «УкрСиббанк» кредитні договора № R6-7CR/07-2006И від 18.07.2006 р. (далі - Кредитний договір 1) та №0 від 18.04.2007 р. (далі - Кредитний договір 2).

За умовами договору Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, а Позичальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором.

Судом встановлено, що в забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитними договорами укладені Іпотечні договори № R6-7CR/07-2006H від 18.07.2006 р. (далі - Іпотечний договір 1) та №52403 від 18.04.2007 р. (далі - Іпотечний договір 2).

За умовами договору Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов'язань за Договорами кредиту № R6-7CR/07- 2006И від 18.07.2006 р. та № 0 від 18.04.2007 р. наступне нерухоме майно: жилий будинок, загальною площею 60,5кв.м, житловою площею 31,2 кв.м, земельна ділянка, площею 0,2494 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору відступлено ТОВ «Кей- Колект» та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек.

13.02.2012 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», (далі - правонаступник Позивач) відповідно до Договору факторингу № 2 свої права вимоги за зобов'язаннями Відповідача по кредитному договору.

Судом встановлено, що 02.07.2015 року позивачу при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на майно Третьої особи, у тому числі на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором 1 та Іпотечним договором 2 накладено арешт,а саме:

- постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 41148961 від 10.12.2013 р. ВДВС Бориспільского міськрайонного управління юстиції у Київській обл.; постанова, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер № 41148651 від , 10.12.2013 р., ВДВС Бориспільского міськрайонного управління юстиції у Київській обл.

Такі дії державного виконавця порушують права Позивача, враховуючи, що Заявник має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, у звязку з наступним.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (ч. 8 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження»).

При реалізації цієї норми слід мати на увазі, що за положеннями ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 3 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

За змістом ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ч. 7 ст. З Закону України «Про іпотеку», пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача- іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно зі ст. 573 ЦК України, заставою може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому.

За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України, окремим видом застави є застава нерухомого майна (іпотека).

Згідно з ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (ч. 1 ст. 589 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно пріоритетом, який визначається в порядку, встановленого цим Законом.

Статтею 14 вказаного Закону, встановлено, що якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованим обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувані, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Отже, зважаючи на черговість реєстрації обтяжень, Заявник як обтяжувач з вищим пріоритетом, встановленим Законом України «Про іпотеку», володіє переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо одного й того ж нерухомого майна.

Відповідно до положень ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений ст. 54 Законом України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі:

виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів;

якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю (ч. 3 ст. 54 Закон України «Про виконавче провадження»),

З аналізу вказаної норми Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що для звернення стягнення на заставлене майно боржника передбачено вичерпний перелік обставин, який не підлягає розширенню.

Так, право застави (іпотеки) у позивача, який є правонаступником ПАТ «УкрСиббанк» виникло з 18.07.2006 р. та 18.04.2007 р., тобто, з моменту укладення нотаріально посвідчених договорів іпотеки.

Враховуючи, що вартість предмета іпотеки значно нижче заборгованості боржника перед Позивачем як кредитором та Іпотекодержателем та те, що право іпотеки виникло в Позивача з 18.07.2006 р. та 18.04.2007 р. звернення стягнення на належне майно третьої особи для задоволення грошових вимог стягувана у оспорюваному виконавчому провадженні, котрий не є Іпотекодержателем, не допускається законом, оскільки вичерпний перелік обставин, наявність яких дозволяло б це зробити, в даному випадку відсутні.

Законом України «Про виконавче провадження» на державного виконавця покладено обов'язок, який полягає в тому, що державний виконавець повинен повідомити заставодержателя про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснити заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна(ч. 4 ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Згідно із ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», держаний виконавець має право одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Відповідно до пункту 5.3.9 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 р. за № 865/4158 інформацію щодо заборони відчуження нерухомого майна державний виконавець може отримати в Єдиному реєстрі заборони відчуження об'єктів нерухомого майна, держателем якого є Міністерство юстиції України, а державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції - його адміністратором згідно з наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. № 31/5 «Про внесення змін і доповнень до нормативно - правових актів Міністерства та про затвердження Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна», зареєстрованим в Мін'юсті України 10.06.1999р. № 364/3657.

Вказана норма також кореспондується в Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5 (надалі - Інструкція), в якій зазначено, що організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Однак, Відповідач не повідомляв Позивача про накладення арешту на майно боржника, яке перебуває у заставі (іпотеці) Позивача, та відповідно не роз'яснив про право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із вказаного майна.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доведення правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд зазначає, що відповідачем по справі, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності оскаржуваного рішення та не виконано покладеного Кодексом адміністративного судочинства України обов'язку доказування.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 11, 14, 69, 70, 71, 128, 157-164, 167, 254 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

1. Позов задовольнити .

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Бориспільского міськрайонного управління юстиції у Київській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 41148961, виданий 10.12.2013 р.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Бориспільского міськрайонного управління юстиції у Київській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 41148651, виданий 10.12.2013 р. в частині накладення арешту на нерухоме майно: жилий будинок, загальною площею 60,5кв.м, житловою площею 31,2 кв.м, земельна ділянка, площею 0,2494 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

4. Зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Бориспільского міськрайонного управління юстиції у Київській області винести постанову про зняття арешту з нерухомого майна - предмета іпотеки, а саме: АДРЕСА_1, жилий будинок, загальною площею 60,5кв.м, житловою площею 31,2 кв.м, земельна ділянка, площею 0,2494 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, що перебуває в іпотеці Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект», на підставі Іпотечних договорів № R6-7CR/07-2006H від 18.07.2006 р. та №52403 від 18.04.2007 р.

5. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» сплачений судовий збір у сумі 146 (сто сорок шість) грн. 16 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 02 листопада 2015 р.