Справа № 820/5110/13-а
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" листопада 2015 р. м. Київ К/800/66452/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Костенка М.І. Юрченко В.П.

при секретарі судового засідання Бовкуні В.В.,

за участю представників сторін: від позивача - Харламов К.І.

від відповідача - Варченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Завод ім. Фрунзе»

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2013 р.

у справі № 820/5110/13-а

за позовом публічного акціонерного товариства «Завод ім. Фрунзе»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального Головного управління Міндоходів

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року публічне акціонерне товариство «Завод ім. Фрунзе» (далі - позивач, ПАТ «Завод ім. Фрунзе») звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального Головного управління Міндоходів (далі - відповідач, СДПІ з обслуговування ВП у м. Харкові), в якому просило суд скасувати податкові повідомлення-рішення від 17.06.2013 р. № , № та № .

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2013 р. адміністративний позов задоволено частково: скасовано податкове повідомлення-рішення від 17.06.2013 р. № ; скасовано податкове повідомлення-рішення від 17.06.2013 р. № в частині зменшення від'ємного значення з податку на додану вартість в розмірі 12 530,67 грн.; скасовано податкове повідомлення-рішення від 17.06.2013 р. № в частині нарахованого грошового зобов'язання з податку на прибуток всього в розмірі 214 747,75 грн., в тому числі: 151 522 грн. - за основним платежем, 63 225,75 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; в задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2013 р. постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2013 р. в частині задоволених позовних вимог скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю; в іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2013 р. залишено без змін.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2013 р. та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Крім того, позивач заявив клопотання про реорганізацію товариства, надав відповідні документи.

Клопотання задоволено в порядку статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач в судовому засіданні проти доводів касаційної скарги заперечував, вважає оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції законним, обґрунтованим та прийнятим у відповідності до норм діючого законодавства, а тому просив суд касаційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 13.05.2013 р. по 23.05.2013 р., на підставі направлень від 13.05.2013 р. № 286, № 287, згідно з підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, відповідно до наказу від 13.05.2013 р. № 272, посадовими особами СДПІ з обслуговування ВП у м. Харкові була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПАТ «Завод ім. Фрунзе» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинах з контрагентами: ПП «Екліпс Буд» у вересні, листопаді 2011 року, лютому 2012 року; ТОВ «Спецтрубомонтаж» у березні, квітні 2011 року; ПП «ОТГ-Груп» у березні 2011 року; ТОВ «Фотогам Ком ЮЕЙ» у січні 2012 року; ТОВ «Інтехмаш» у квітні, травні 2011 року; ТОВ «АКПД-Плюс» у листопаді 2011 року; ТОВ «Детективна агенція «Хворостян» у червні 2010 року - лютому 2012 року та дотримання вимог податкового законодавства по податку на прибуток за період ІІ-IV квартали 2010 року, 2011 рік, І квартал 2012 року, за результатами якої складено акт від 30.05.2013 р. № 312/41.0-17/00236010 та зроблено висновок про порушення позивачем вимог: - підпункту 7.2.3 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.2 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», пунктів 201.4, 201.6 статті 201, пунктів 198.3, 198.4 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму податкового кредиту по взаємовідносинам з ПП «Екліпс Буд», ТОВ «Спецтрубомонтаж», ТОВ «Фотомаг Ком ЮЕЙ», ТОВ «АКПД-Плюс», ТОВ «Детективна агенція «Хворостян» на загальну суму 166 137 грн.; - підпункту «и» пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму податкового кредиту січня 2012 року на 126,90 грн. по контрагенту ТОВ «Фотомаг Ком ЮЕЙ»; - підпункту 7.2.3 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.2 пункту 7.4, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», підпункту «и» пункту 201.1 статті 201, пунктів 201.4, 201.6 статті 201, пунктів 198.3, 198.4 статті 198, пунктів 200.1, 200.3 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет на загальну суму 152 773 грн. та завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту на загальну суму 13 364 грн. за період - лютий 2012 року; - пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5, підпунктів 8.3.1, 8.3.2 пункту 8.3, підпункту 8.7.1 пункту 8.7 статті 8, статті 3, пункту 10.1 статті 10 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пунктів 138.2, 138.8, 138.10 статті 138, пункту 145.1 статті 145, пунктів 146.1, 146.2, 146.11, 146.12 статті 146 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток у загальній сумі 154 089 грн.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем 17.06.2013 р. були винесені податкові повідомлення-рішення: № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у загальному розмірі 186 753,50 грн., з яких 154 089 грн. - за основним платежем та 32 664,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 13 364 грн.; № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 216 624,25 грн., з яких 152 773 грн. - за основним платежем та 63 851,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що податковий орган, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень у відповідній частині.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що висновки податкового органу викладені в акті перевірки щодо порушення позивачем положень податкового законодавства в частині формування складу валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість за період, що перевірявся по взаємовідносинах із зазначеними в акті перевірки контрагентами є обґрунтованими, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення не підлягають скасуванню.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не може погодитись з такими висновками судів, вважаючи їх передчасними та такими, що винесені з неповним з'ясуванням всіх обставин справи, виходячи з наступного.

Відповідно до статі 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним вимогам не відповідають.

Предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит та формування витрат; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит та на формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи, у тому числі договори, накладні, рахунки тощо, мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Враховуючи викладене, для підтвердження даних податкового обліку необхідно брати до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Формування суб'єктом господарювання податкового кредиту та витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов'язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

Законодавство України, не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальності та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Отже, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам необхідно з'ясувати, зокрема: - рух активів у процесі здійснення господарської операції; - установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; - установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку. В обов'язковому порядку необхідно дослідити наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку. Перевірці підлягають доводи податкового органу, що свідчать про відсутність ділової мети у діях платника податку, зокрема у разі подальшого продажу придбаного товару нижче за ціну придбання; придбання товарів (послуг) у посередників за наявності прямих контактів з їх виробниками; придбання послуг, використання яких не може мати позитивного впливу на результати господарської діяльності платника податку тощо.

Ухвалюючи судові рішення по справі, суди попередніх інстанцій посилались на докази, які є обов'язковими але не вичерпними, оскільки предмет доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самих господарських операцій (виконання робіт, придбання товарів), а відтак і обґрунтованість визначення податкового кредиту та показника витрат позивача, який, між іншим, безпосередньо впливає на об'єкт оподаткування.

В даному випадку судами попередніх інстанцій не в повній мірі досліджено обставин, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самих господарських операцій між позивачем та його контрагентами, не розглянуто належним чином докази, що містяться в матеріалах справи. Суд апеляційної інстанції обмежився лише дослідженням обставин встановлених актом податкової перевірки та матеріалами податкових перевірок підприємства-контрагентів позивача.

При цьому слід наголосити, що в умовах дії такого принципу адміністративного судочинства, як офіційне з'ясування усіх обставин справи, суди не повинні обмежуватися заявленими сторонами доводами та поданими ними доказами, а мають здійснювати активну роль у встановленні об'єктивної істини, вживаючи усіх можливих заходів для перевірки та встановлення усіх фактичних даних зі спору та сприяючи сторонам у поданні та витребуванні необхідних для цього доказів.

Варто також зазначити, що поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань. А відтак платник не може зазнавати негативних наслідків (зокрема, у вигляді позбавлення його права на податковий кредит) внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Однак у разі якщо податковий орган доведе узгодженість дій між платником та його контрагентом, які свідчать про здійснення операцій без наміру створити відповідні цим операціям правові наслідки з метою отримати податкову вигоду, або що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускав його контрагент, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов'язань, то право платника на податковий кредит не можна вважати законним.

Відповідні обставини попередніми судовими інстанціями не досліджувалися взагалі.

Касаційна ж інстанція згідно з частини другої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України не може досліджувати докази, встановлювати або визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Враховуючи викладене, касаційна інстанція на підставі статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України дійшла висновку про неповне встановлення обставин справи та обумовлену цим неможливість надання належної юридичної оцінки всім обставинам у справі, порушень норм процесуального права, у зв'язку з чим оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справа підлягає направленню на новий розгляд для достовірного з'ясування та правильного вирішення спору по суті.

Під час нового судового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене, повно та об'єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 55, 210, 220, 221, 223, 227, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Здійснити процесуальне правонаступництво позивача, публічного акціонерного товариства «Завод ім. Фрунзе» на належного правонаступника, публічне акціонерне товариств «Завод Фрунзе».

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Завод Фрунзе» - задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2013 р. та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2013 р. у справі № 820/5110/13-а - скасувати.

Справу № 820/5110/13-а направити на новий судовий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя підпис І.В. Приходько
Судді підпис М.І. Костенко
підпис В.П. Юрченко