Справа № 188/756/15-а
Суддя: Бурда П. О.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 188/756/15-а
Провадження № 2-а/188/15/2015
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бурди П.О., при секретарі Хандрига Л.І.,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Івчиної І.В.,

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Петропавлівському районі Дніпропетровської області про оскарження рішення посадових осіб Управління пенсійного фонду України,

В С Т А Н О В И В:

09.06.2015 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Управління пенсійного фонду України в Петропавлівському районі Дніпропетровської області (далі відповідач) про оскарження рішення посадових осіб Управління пенсійного фонду України, в обгрунтування якого зазначає, що 25.04 2015 року він звернувся до посадових осіб Управління пенсійного фонду України в Петропавлівському районі Дніпропетровської області з заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закону).

Ухвалою комісії з розгляду питань, пов`язаних з призначенням пенсій, Управління Пенсійного Фонду України в Петропавлівському районі Дніпропетровської області від 25.04.2015 року, яке позивач отримав особисто 01.06.2015 року, йому було відмовлено у призначенні вказаної пенсії.

Рішення комісії позивач вважає незаконним із наступних підстав.

В 1986 році позивач працював підземним гірником 3 розряду дільниці ВШТ на шахті «Дніпровська» виробничого об`єднання «Павлоградвугілля», на даний час ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПАТ «ДТЕК « Павлоградвугілля».

В зв`язку з катастрофою на Чорнобильській АЕС за наказом Петропавлівського РВК № 93 від 28.07.1986 позивач був призваний на військові збори для участі в ліквідації наслідків аварїі на ЧАЕС та направлений до військової частини НОМЕР_1 , яка діслоцірувалася в селі Оране Київської області, і за наказом № 100 був направлений до 408 ОВГ. Згідно з наказом командування військової частини 18576 №117 позивач був демобілізований з частини і направлений до місця його проживання.

За наказом № 213 від 18.02.1987 року керівництва шахти «Дніпровська» « Павлоградвугілля» йому була виплачена заробітна плата у кратному розмірі.

Рішенням комісії Міністерства соціальної політики України комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської АЕС від 29.04.2014 року № 74 позивач отримав статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2, тим самим підтвердивши статус позивача, вказаний у першому посвідченні № 878451 від 10.07.1991 року, виданому Петропавлівським РВК.

Згідно з протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних з призначенням пенсій, Управління пенсійного фонду України в Петропавлівському районі, підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону є наступне;

не зазначені дні виїзду в зону відчуження (населенні пункти);

не зазначений розмір добових виплат;

не зазначений номер зони підвищеної радіацїі;

в книзі алфавітного обліку особистого складу дислокації частини за вказаний період позивач не значиться;

доза отримання не відображена;

журнал обліку отримання доз, знищений у військовій частині по причині великої зараженості;

відсутність відомості на виплату грошової виплати військової частини НОМЕР_1 .

Позивач вказує, що його перебування та участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС підтверджено наступними документами:

наказом воєнного комісара Петропавлівського РВК про направлення позивача для виконання державного завдання по ліквідації наслідків на Чорнобильської АЕС, в зоні № 3;

довідкою центрального архіву Міністерства оборони України № 51/8934 від 6 вересня 1993 року;

рішенням комісії Міністерства соціальної політики України;

карткою обліку доз радіоактивного опромінення за період з 23.07.1 року по 4.08. 1986 рік.

Позивач вважає, що відповідач із формальних підстав незаконно відмовив йому у призначенні мені пенсії за віком, гарантованої йому нормою ст. 55 Закону України « Про статус і соціальний з громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

Посилаючись на ст.ст. 49, 15, 55 Закону позивач просить винести рішення, яким визнати дії комісії з розгляду питань, пов`язаних з призначенням пенсій Управління Пенсійного фонду України у Петропавлівському районі Дніпропетровської області незаконними та зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Петропавлівському районі Дніпропетровської області призначити позивачу пенсію за віком відповідно до ст. 55 Закону.

В судовому засіданні позивач позов підтримав.

Представник відповідача позов не визнала з підстав, зазначених у протоколі засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних з призначенням пенсій, Управління пенсійного фонду України в Петропавлівському районі.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС) України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 7 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого:

1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України (ч.1).

У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу (ч.4).

Згідно з приписами ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1).

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять (ч.2).

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 2, що підтверджується посвідченнями серія НОМЕР_2 , виданим 10.07.1991 року та серія НОМЕР_3 , виданим 18.06.2014 року, копії яких наявні у матеріалах справи (а.с.6,7).

Позивач 14.08.2014 року звернувся з письмовою заявою до відповідача з проханням призначити йому пенсію із зменшенням пенсійного віку на 10 років відповідно до ст. 55 Закону України № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон № 796-ХІІ) та подав усі необхідні для цього документи.

Відповідач рішеннями комісії з розгляду питань, пов`язаних з призначенням пенсій, яка є його робочим органом і не може бути самостійним відповідачем по справі, від 19.11.2014 року та 25.04.2015 року відмовив позивачу у призначенні пенсії через відсутність первинних документів (а.с.13-14, 17-18), які підтверджують періоди та населений пункт виїзду позивача в зону відчуження, отриману дозу опромінення, розмір грошових виплат позивачу.

З зазначеними мотивами відмови у призначенні пенсії погодитися неможна із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ст.15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.3 ст.65 Закону № 796-ХІІ України посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Статтею 55 Закону № 796-ХІІ визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Частиною 1 ст.55 Закону встановлено зменшення пенсійного віку на 10 років учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали в зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів.

Пунктом 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України № 796-ХІІ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. за №1566/11846, встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Отже, за правилами п.7 вказаного Порядку, підставою для призначення пенсії, крім довідки про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, можуть бути інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Документами, які підтверджують статус громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та надають право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Такі документи, як довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження відповідно до ст. 15 Закону № 796-ХІІ, є підставою для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Позивачем надано відповідачу військовий квиток серії НОМЕР_4 , виданий 02.04.1982 року, копія витягу з якого у матеріалах справи (а.с.9-11), на с.23 якого у розділі VII «Особливі відмітки зроблений запис, посвідчений начальником штабу військової частини 78576 та печаткою цієї установи про те, що в період з 27 липня по 22 серпня 1986 року позивач знаходився на виконанні державного завдання по ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, працював у зоні №3.

Згідно з карточкою обліку доз радіоактивного опромінення, копія якої у матеріалах справи (а.с.7), виданою та посвідченою начальником штабу військової частини 78576 та печаткою цієї установи позивач в період з 24.07.1986 року по 04.08.1986 року отримував щоденно дози опромінення, що перевищують норму в багато разів.

Довідками Центрального архіву Міністерства оборони України від 06.09.1993 року за №51/8934 та № 501/05-24 від 12.02.2015 року підтверджується, що позивач приймав участь в період з 28 липня по 22 серпня 1986 року в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при військовій частині 78576 в с.Оране (а.с.19).

На свої запити відповідач отримав від ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля» довідку від 11.12.2014 року про оплату праці позивача за період його участі в ліквідації наслідків ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, табуляграму, та довідку за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, видану на підставі наказу № 213 від 18.02.1987 року, про зайнятість позивача з 20 липня 1986 року по 25 серпня 1986 року на роботах по ліквідації наслідків ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно з витягом з протоколу №74 від 29.04.2014 року засідання Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України, копія якого на а.с.23, цей державний орган вирішив на підставі представлених документів визнати статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 позивачу та вказав, що він виконував роботи у зоні відчудження у ІІ половині 1986 року не менше п`яти календарних днів.

Міністерства соціальної політики України відповідно до його Положення, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 389/2011, організовує та координує роботу, пов`язану з визначенням статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (п.40); здійснює державне регулювання та нагляд за дотриманням законодавства щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій у солідарній системі та щодо взаємодії Пенсійного фонду України з фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування (п.24), отже є центральним органом державної виконавчої влади, який здійснює нагляд за дотриманням законодавства щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій Пенсійного фонду України, в тому числі особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а його висновки щодо статусу цих осіб є обов`язковими для органів Пенсійного фонду України і не можуть бути відхилені ними.

Таким чином, вже при розгляді заяви позивача 14.08.2014 року у відповідача не було підстав для відмови в призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону № 796-ХІІ із зменшенням віку на 10 років.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено правомірності відмови у призначенні позивачу пенсії із зменшенням пенсійного віку як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до ст. 55 Закону № 796-ХІІ, а тому відсутні підстави для відмови у позові.

Згідно з ст.162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково (ч.1).

2. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про:

визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення (п.1);

зобов`язання відповідача вчинити певні дії (п.2)

Відповідно до п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір на підставі ст.94 КАС України слід стягнути на користь держави в розмірі, визначеному пп. п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір».

На підставі ст. ст. 15, 49, 55 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», керуючись ст.ст. ст. 2, 7, 11, 94, 98, 99, 158-163, 186 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Петропавлівському районі про оскарження рішення посадових осіб Управління пенсійного фонду України задовольнити.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України у Петропавлівському районі Дніпропетровської області по відмові в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний з громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» протиправними.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Петропавлівському районі Дніпропетровської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 55 Закону України « Про статус і соціальний з громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України у Петропавлівському районі Дніпропетровської області на користь держави судовий збір в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя П. О. Бурда