Справа № 335/9183/15-а
Суддя: Калюжна В. В.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/9183/15-а 2-а/335/224/2015
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року м.Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Калюжної В.В., при секретарі Марусій І.В., розглянувши у скороченому провадженні адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя про визнання протиправними дій та зобовязання призначити довічне грошове утримання, -

установив:

У вересні 2015 року позивач звернулася до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними дій та зобовязання призначити довічне грошове утримання, вказавши, що 05 серпня 2015 року позивачем були надані до УПФ України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя необхідні документи із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання з довідкою бухгалтерії про заробіток працюючого судді за останній робочий рік перед звільненням.

11.08.2015 року Відповідач відмовив у призначенні щомісячного довічного грошового утримання з посиланням на Закон України №213-VІІІ від 2 березня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», згідно з п.5 Прикінцевих положень якого з 01 червня 2015 року скасовуються положення щодо нарахування щомісячного довічного грошового утримання, передбаченого Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

У звязку з відмовою у призначенні щомісячного довічного грошового утримання позивачу поновлено виплату раніше нарахованої пенсії за віком.

Крім того, у позові зазначає, що нею ще у березні 2014 року було подано заяву про відставку, однак рішення про звільнення позивача з посади судді було прийнято не з вини Позивача більш як через 15 місяців. Заява про відставку подана у відповідності до вимог Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції від 07.07.2010 року, тобто до прийняття законодавчих актів, на які посилається відповідач у листі, як на підставу відмови у призначенні довічного грошового утримання. Тому це призвело до порушення її прав на належне матеріальне забезпечення у відповідності до змісту та обсягу існуючих гарантій незалежності суддів, в тому числі і суддів у відставці.

Позивач просить визнати протиправними дії УПФ України у Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя щодо відмови у призначені щомісячного довічного грошового утримання, зобовязати відповідача призначити та нарахувати щомісячне довічне грошове утримання з 05.08.2015 року у розмірі 90 відсотків заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру, з урахуванням довідки про суддівську винагороду, виданої апеляційним судом Запорізької області від 05.08.2015 року та виплатити заборгованість, що виникла з урахуванням раніше виплаченої пенсії за віком.

В наданих суду письмових запереченнях представник відповідача зазначив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні з 16.06.2010 року і отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». З 01.04.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213- VIII, яким внесено зміни, зокрема, до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», крім того, згідно з п. 5 Прикінцевих положень якого з 01 червня 2015 року скасовані положення щодо нарахування щомісячного довічного грошового утримання, передбаченого Законом України «Про судоустрій і статус суддів», а тому вважає, що відсутні законні підстави для призначення довічного грошового утримання ОСОБА_1 як судді у відставці, а відтак дії Управління є правомірними. Просить відмовити у задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФ України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, з 16.06.2010 року та отримувала пенсію за віком, призначену згідно із Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Оскільки ОСОБА_1 станом на 01.04.2015 року працювала на посаді судді апеляційного суду Запорізької області, то з 01.04.2015 року з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р., виплата зазначеної пенсії була припинена.

У березні 2014 року позивач подала необхідні документи до ОСОБА_2 Юстиції України із заявою про відставку.

Постановою Верховної ОСОБА_2 України №636-УІІІ від 16 липня 2015 року «Про звільнення суддів» позивач звільнена з посади судді Апеляційного суду Запорізької області у звязку з відставкою.

Між датою подання заяви про відставку, розглядом її ОСОБА_2 радою юстиції та винесенням відповідної постанови Верховною ОСОБА_2 України про звільнення позивача пройшло майже пятнадцять місяців.

Згідно положень ст. 111 «Про судоустрій і статус суддів», порядок розгляду питання та прийняття Верховною ОСОБА_2 України рішення про звільнення з посади судді, обраного безстроково, встановлюється цим Законом та Регламентом Верховної ОСОБА_2 України. Питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної ОСОБА_2 України без висновку комітетів Верховної ОСОБА_2 України та будь-яких перевірок. Повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної ОСОБА_2 України.

Аналогічні положення щодо звільнення судді з посади містяться відповідно в ст.ст. 111, 113, 122 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, чинній на момент звільнення позивача з посади судді Апеляційного суду Запорізької області у зв'язку з відставкою постановою ВРУ №636-УІІІ від 16 липня 2015 року.

Відповідно до Постанови Верховної ОСОБА_2 України №636-VІІІ від 16 липня 2015 року, Наказом голови Апеляційного суду Запорізької області №100-к від 03.08.2015 року ОСОБА_1 виключено 05.08.2015 року зі складу суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у звязку з поданням заяви у відставку.

05.08.2015 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, надавши необхідні документи з довідкою про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданою апеляційним судом Запорізької області 05.08.2015 року.

Листом №164/С-9 від 11.08.2015 року УПФ України у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя відмовив Позивачу у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з посиланням на Закон України від 2 березня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», згідно з п. 5 Прикінцевих положень якого у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно з пунктом 14 частини 1 статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів та статус суддів у відставці визначено Законом України „Про судоустрій і статус суддів, яким було запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.

Відповідно до частини третьої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

З 01.10.2011 року набрали чинності зміни до вищезазначеної статті, внесені Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668- VI, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді. Частиною п'ятою цієї ж статті визначено, що максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Проте, Конституційний Суд України Рішенням від 03.06.2013р. №3-рп/2013 частину третю та перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів у редакції Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Тобто, з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного Рішення відновили дію частини третя та перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів" в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи".

У зазначеному Рішенні Конституційний Суд України вказав на те, що Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" змінено визначений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів. Закон України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання і його максимальний розмір, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив і досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Ухвалюючи зазначене Рішення, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20.03.2002р. № 5-рп/2002, 01.12.2004р. № 19-рп/2004, 11.10.2005р.№ 8-рп/2005, 18.06.2007р. № 4-рп/2007, 22.05.2008р. № 10- рп/2008, які полягають у тому, що визначені Конституцією та Законами України гарантії незалежності суддів є невідємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя й незалежності працюючих суддів і дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності й неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013р. № 3-рп/2013 підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції до змін, внесених Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" : «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Верховний Суд України зробив аналогічний правовий висновок щодо обмеження грошового утримання судді у постановах від 17.03.2015 року (справа № 21-371а14, 21-429а14), від 09.06.2015 року (справа № 21 -472а15), зазначивши, що оскільки за змістом п. 4 рішення Конституційного Суду України №3-рп/2013 воно має преюдиційне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у звязку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень, законів, визнаних неконституційними, то право на одержання довічного грошового утримання без обмеження розміру такого виникає з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 03.06.2013 №3-рп/2013.

Конституційний Суд України неодноразово звертав увагу на неконституційність обмеження розміру довічного грошового утримання суддів і зазначав, що встановлення максимального розміру такого утримання звужує обсяг існуючого права і водночас знижує досягнутий рівень гарантій суддівської незалежності, підкреслював, що такі положення приймалися Верховною ОСОБА_2 України всупереч вимогам частини третьої статті 22 Конституції України щодо недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів, а тому не відповідали їй (були неконституційними) (рішення Конституційного Суду України від 18.06.2007 року за № 4-рп/2007, п. 7.5 рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року за № 10-рп/2008).

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-УІІІ від 02.03.2015 року, внесено зміни до ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», згідно яких ч. 3 ст. 141 закону передбачає, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Змінами до ч.5 ст. 141 цього закону передбачено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до цієї статті або право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", щомісячне довічне грошове утримання, призначене відповідно до цієї статті, не виплачується.

З 1 січня 2016 року виплата щомісячного довічного грошового утримання, призначеного відповідно до цієї статті, на період роботи на посадах, які дають право на його призначення або право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", припиняється. На цей період призначається і виплачується пенсія відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування". Після звільнення з роботи щомісячне довічне грошове утримання виплачується у повному розмірі.

Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Крім того, згідно пункту 5 Прикінцевих положень Закону №213-УІІІ від 02.03.2015 року, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України. Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Згідно із частиною 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, який вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними. Така правова позиція висловлена Конституційним Судом України в рішеннях від 22.09.2005р. №5-рп/2005, від 29.06.2010р. №17-рп/2010, від 22.12.2010р. №23-рп/2010. від 11.10.2011р. №10-рп/2011.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийняття нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у статті 126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання, тощо), надання їм у майбутньому статусу судді у відставці, право якого на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Гарантії незалежності суддів закріплені у частині 4 статті 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якої незалежність судді забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом, належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. Відповідно до ст. 48 Закону гарантовано, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

Пунктом 7 Рішення Конституційного Суду України від 11 травня 2005 року №8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Позивач, маючи право на відставку, звернулася у встановленому законом порядку із відповідною заявою у березні 2014 року (до набрання чинності законами №192-VІІІ та №213-VІІІ), та мала всі законні підстави на отримання довічного утримання, призначення якого не ставиться в залежність від своєчасності розгляду заяви про відставку компетентними органами.

Вказаними вище змінами до ст. 141 України «Про судоустрій та статус суддів» встановлено обмеження рівня матеріального забезпечення суддів у відставці, ніж це було передбачено законодавством до внесення таких змін і існувало на час набуття позивачкою права на відставку та призначення їй довічного щомісячного грошового утримання в максимальному розмірі - 90 відсотків від суддівської винагороди працюючого судді, а приписами п.5 Прикінцевих положень Закону №213-VІІІ від 02.03.2015 року фактично скасовано конституційно закріплений інститут відставки судді. Щодо відповідності (конституційності) положень частини третьої, абзацу четвертого та речення першого абзацу шостого частини пятої статті 141 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-УІ «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-УІІІ «Про забезпечення права на справедливий суд» у взаємозвязку з положеннями підпункту 5 пункту 2, пункту 17 розділу І, пункту 5 розділу III Закону України від 2 березня 2015 року № 213-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» стосовно звуження гарантій матеріального забезпечення та соціального захисту суддів у відставці положенням статті 8, частини першої статті 21, частини першої, пунктів 2, 9 частини пятої статті 126 Конституції України порушено питання у постанові №14 Пленуму Верховного Суду України від 03.07.2015р. про звернення до Конституційного Суду України з відповідним конституційним поданням.

Разом з тим, з прийняттям вказаного закону №213-УІІІ від 02.03.2015 року та у зв'язку з неприйняттям до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, не скасовано положення ст.141 спеціального Закону України «Про судоустрій та статус суддів», частиною другою якої передбачено щомісячне довічне грошове утримання для судді у відставці.

Таким чином, при розгляді заяви ОСОБА_1 про призначення щомісячного довічного грошового утримання, Відповідач повинен був керуватися ст. 141 спеціального Закону України «Про судоустрій та статус суддів», положення якого не втратили чинності у відношенні суддів у відставці в частині права судді на відставку та призначення йому довічного грошового утримання.

Порядок подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України передбачений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008р. №3-1.

Пунктом 1.2 цієї постанови зазначено, що щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акта Верховної ОСОБА_2 України або Президента України про звільнення у звязку з поданням заяви про відставку, у тому числі у відставку за станом здоровя, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків, та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду. У разі звернення пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду щомісячне довічне утримання призначається з дня звернення.

Таким чином, суд дійшов висновку про неправомірність дій управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя щодо відмови Позивачу ОСОБА_1 в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Призначене позивачу щомісячне довічне грошове утримання повинно відповідати вимогам ст. 138 Закону України № 2453-УІ «Про судоустрій та статус суддів», з урахуванням рішення Конституційного Суду України №3-рп/2013 від 3 червня 2013 року, яка передбачала розмір щомісячного грошового утримання до 90 відсотків без обмеження граничного розміру, починаючи з 05.08.2015 року, у розмірі 90 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру з урахуванням довідки про суддівську винагороду.

За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України з Державного бюджету України на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

Відповідно до ч.1 ст. 267 КАС України суд вважає за необхідне зобов'язати Відповідача, подати у місячний строк з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 158-163, 167, 183-2 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління пенсійного фонду України у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні щомісячного довічного грошового утримання.

Зобовязати Управління пенсійного фонду України у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, починаючи з 05.08.2015 року в розмірі 90 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру з урахуванням довідки про суддівську винагороду, виданої Апеляційним судом Запорізької області 05.08.2015 року, з урахуванням раніше виплаченої пенсії за віком.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп.

Зобов'язати Управління пенсійного фонду України у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання законної сили.

Постанова може бути оскаржена до адміністративного суду апеляційної інстанції - Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10 - денний строк з дня складання постанови у повному обсязі.

Суддя В.В.Калюжна