Справа № 2а-4295/10/0970
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2011-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" січня 2011 р. Справа № 2a-4295/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Матуляка Я.П.

при секретарі Андрейчук Л.М.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: Коломийського міськрайонного центру зайнятості

до відповідача: ОСОБА_2

про стягнення допомоги по безробіттю в сумі 8936,47 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

07.12.2010 року Коломийський міськрайонний центр зайнятості звернувся з адміністративним позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів. Позовні вимоги мотивовані тим, що за відповідачем залишається невідшкодованою незаконно отримана допомога по безробіттю за період з 09.12.2008 року по 03.12.2009 року в сумі 8936,47 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав суду пояснив що ОСОБА_2 з 02.12.2008 року перебувала на обліку в Коломийському міськрайонному центрі зайнятості як безробітна та в той же час була зареєстрована як фізична особа-підприємець у виконавчому комітеті Коломийської міської ради, державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 за її рішенням була проведена 09.12.2008 року.

Таким чином, відповідач не мала права станом на 02.12.2008 року реєструватися в центрі зайнятості, як шукаюча роботу, тому що була на той момент особою, що належала до категорії зайнятих, та під час реєстрації не повідомила працівника центру зайнятості про те, що зареєстрована як фізична особа-підприємець, внаслідок чого незаконно отримала статус безробітного. Просив позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявилася, крім того документи, які надсилалися відповідачу повернулися до суду з відміткою Укрпошти «адресат за листом не являється». На виконання вимог ч.3 ст.107 Кодексу адміністративного судочинства України, 08.12.2010р. начальнику відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Коломийського МВ УМВС направлено запит з проханням надати інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_2. Згідно листа-відповіді СГІРФО Коломийського МВ УМВС від 14.12.2010 року за №26837 ОСОБА_2 зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. На вказану адресу судом направлено повістку про виклик до суду, яка повернулася на адресу суду з відміткою Укрпошти «за зазначеною адресою не проживає» Згідно правил ч.4 ст.33 КАС України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх поштової адреси судовий виклик або судове повідомлення надсилаються: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду.

Вислухавши представника позивача, дослідивши подані докази, судом встановлено наступне.

Відповідно до чч. 1, 2 ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про зайнятість населення» для реалізації державної політики зайнятості населення, професійної орієнтації, підготовки і перепідготовки, працевлаштування та соціальної підтримки тимчасово не працюючих громадян у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, створюється державна служба зайнятості, діяльність якої здійснюється під керівництвом Міністерства праці та соціальної політики України, місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування.

Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.19 даного Закону, державна служба зайнятості веде облік вільних робочих місць і громадян, які звертаються з питань працевлаштування.

Судом встановлено, що 02.12.2008 року громадянка ОСОБА_2 з метою пошуку роботи звернулася до Коломийського міськрайонного центру зайнятості. Дана обставина підтверджується персональною карткою особи, яка звернулася до центру зайнятості.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про зайнятість населення» безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

09.12.2008 року, на підставі поданої відповідачем заяви, ОСОБА_2 надано статус безробітної з виплатою допомоги по безробіттю відповідно до п.1 ч. ст.23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

З матеріалів справи вбачається, що за час перебування на обліку в Івано-Франківському міському центрі зайнятості за період з 09.12.2008 року по 03.12.2009 року відповідач отримала допомогу по безробіттю в сумі 8 936,47 грн.

Згідно абзацу 1 ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до абзацу 1 п. 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

На запит Коломийського міськрайонного центру зайнятості державний реєстратор повідомив, що ОСОБА_2 з 12.09.2007 року по 09.12.2008 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець. В звязку з чим позивач прийшов до висновку, що відповідач на час виплати їй допомоги відносилась до зайнятої частини населення, а отже й зобовязана повернути кошти отриманні як допомога по безробіттю.

14.09.2010 року, позивачем було надіслано ОСОБА_2 повідомлення №МЦ 2992/01-12/07 з проханням відшкодувати завдану шкоду. Однак в добровільному порядку ОСОБА_2 кошти не повернула.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на ту, обставину, що відповідач по справі допустила порушення діючого законодавства та завдала шкоди, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_2, державним реєстратором виконкому Коломийської міської ради 24.07.2008 року здійснено запис щодо внесення рішення фізичної особи-підприємця про припинення підприємницької діяльності.

Відповідно до ч.8 ст.46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису щодо рішення про припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем забороняється проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця, щодо якої прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності.

Згідно довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, 09.12.2008 року державним реєстратором виконкому Коломийської міської ради проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 за її рішенням, про що зроблено відповідний запис.

Того ж дня - 09.12.2008 року, Коломийським міськрайонним центром зайнятості, ОСОБА_2 надано статус безробітного.

Згідно ч.15 ст.46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем є датою державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що на момент надання відповідачу ОСОБА_2 статусу безробітного та призначення допомоги по безробіттю, не існувало обставин, які б впливали на умови виплати такої допомоги, оскільки рішення про припинення підприємницької діяльності нею прийнято 24.07.2008 року, а державну реєстрацію припинення проведено 09.12.2008 року в день надання їй статусу безробітного.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до п.6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженої наказом Міністерства праці і соціальної політики України за №307 від 20.11.2000 року, якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин.

В силу вищенаведеної норми в позивача відсутні підстави до стягнення сум виплаченої допомоги по безробіттю, оскільки обставини, які на думку позивача, вплинули на виплату відповідачу допомоги по безробіттю, виникли до її звернення в центр зайнятості із заявою про надання їй статусу безробітного та припинились в день надання такого статусу.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: (підпис) ОСОБА_3

Постанова складена в повному обсязі 10.01.2011 року.