Справа № 826/19969/13-а
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 листопада 2015 року № 826/19969/13-а

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Огурцова О.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Група "Агропродінвест"
до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 08.10.2013

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Група "Агропродінвест" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 08.10.2013.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.01.2014 позов задоволено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2014 апеляційну скаргу залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.01.2014 без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.04.2015 у справі № К/800/22347/14 касаційну скаргу задоволено частково, скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.01.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2014, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

15.05.2015, в порядку встановленому статтею 151 Кодексу адміністративного судочинства України та Положенням про автоматизовану систему суду, затвердженого рішенням ради суддів України № 30 від 26.11.2010 справу було розподілено між суддями. За результатом автоматичного розподілу судових справ для розгляду справи №826/19969/13-а було визначено суддю Огурцова О.П.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.05.2015 було прийнято до провадження адміністративну справу № 826/19969/13-а.

Позивачу було нараховано податкові зобов'язання за результатами планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 30.06.2013.

Підставами для донарахування позивачу зобов'язань з податку на прибуток підприємств слугувало встановлення перевіркою наступних фактів:

- віднесення до складу валових витрат коштів сплачених страхування газопроводу, який фактично використовується іншою особою на підставі договору оренди, а тому витрати по вказаному договору є витратами на страхування відповідальності третіх осіб;

- завищення витрат від операцій з нарахування процентів за борговими зобов'язаннями, у зв'язку із використанням кредитних коштів не в господарській діяльності, оскільки кредитні кошти в сумі 35 200 000,00грн., отримані від Банк «Державний експортно-імпортний банк» на підстав кредитного договору від 009.10.09р. за № 151209К45, було використано позивачем на надання безвідсоткових поворотних фінансових допомог, тобто не в господарській діяльності;

- завищення позивачем від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих періодів, починаючи з 1 кв. 2011p. по 30.06.13р., у зв'язку із включенням до таких від'ємного значення за підсумками 2010 року.

Позивач, не погоджуючись з такими висновками податкового органу, зазначає, що у товариства були всі правові підстави на віднесення страхових платежів в сумі 627400,00 грн. до складу валових витрат, оскільки предметом страхування був майновий інтерес позивача, пов'язаний з володінням, користуванням та розпорядженням газопроводом високого тиску «Комаргород-Гарячівка», який був переданий в оренду ПАТ «Продовольча компанія «Поділля», а не страхування сторонніх фізичних чи юридичних осіб.

Крім того, позивач зазначає, що ТОВ "Група "Агропродінвест" надавало поворотну фінансову допомогу ТОВ ТД «ІнтерКорн», ТОВ «ВКХП № 2», ТОВ «ТД «Крахмалопродукт», ТОВ «ПК «Зоря Поділля», яку ТОВ "Група "Агропродінвест" отримувало від ПрАТ «ПК «Поділля», ПАТ «Крижопільський цукровий завод», ТОВ ТД «ІнтерКорн», ТОВ «ВКХП № 2». У зв'язку з чим, позивач стверджує, що відповідач дійшов хибного висновку, що позивач надавав безвідсоткову фінансову допомогу на підставі кредитних коштів, отриманих за кредитним договором від 09.10.2009 № 151209К45.

Також, позивач зазначає, що оскільки за результатами попередньої перевірки за період з 01.10.2009 по 31.12.2010, згідно акту перевірки № 3056/23-621-31953813 від 10.06.2011 р. податковою інспекцією було виявлено заниження валових доходів у періоді 9 місяців 2010 р. на суму 322285 грн. та завищення валових витрат у 2010 р. на суму 5204 грн., товариство, починаючи з періоду 1 кв. 2011 р., не враховувало при визначенні об'єкта оподаткування від'ємне значення, задеклароване позивачем за підсумками 2010 року у сумі 327 489 грн., а використовувало лише 80 % задекларованого від'ємного значення 2009 року, a саме 861 260 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, у судовому засіданні надав суду письмові заперечення на адміністративний позов в яких просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Доводи відповідача викладені в письмових запереченнях аналогічні доводам та висновкам викладеним в акті 836/26-53-22-01-21-31953813 від 30.09.2013, інших доводів, крім зазначених у вказаному акті перевірки відповідачем наведено не було.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про причини неприбуття суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд, заслухавши у судовому засіданні представника позивача, ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Під час судового розгляду справи, суд,-

В С Т А Н О В И В:

В період з 05.08.2013 по 02.09.2013 Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на підставі наказу № 298 від 26.07.2013 проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "Група "Агропродінвест" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 30.06.2013.

За результатами перевірки складено акт № 836/26-53-22-01-21-31953813 від 30.09.2013, яким встановлені порушення підпункту 5.2.7 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», підпункту 138.10.5, пункту 138.10, пункту 138.11 статті 138, підпункту 140.1.6 пункту 140.1 статті 140, пункту 141.1 статті 141, пункту 142.2 статті 142 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 2 218 901,00грн.

На підставі акта перевірки № 836/26-53-22-01-21-31953813 від 30.09.2013 відповідачем прийняте податкове повідомлення - рішення від 08.10.2013 № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 2510302,00 грн., у тому числі за основним платежем - 2218901,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 291401,00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Група "Агропродінвест", не погоджуючись з податковим повідомленням - рішенням від 08.10.2013 № , вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернулось з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суть офіційного з'ясування всіх обставин у справі визначена в частинах четвертій та п'ятій статті 11 цього Кодексу, якими встановлено, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Принцип офіційного з'ясування всіх обставин справи зобов'язує суд встановити обставини справи для забезпечення прийняття правосудного рішення, в тому числі незалежно від посилань чи доводів сторін.

Відповідно до акту № 836/26-53-22-01-21-31953813 від 30.09.2013 підставою для донарахування позивачу зобов'язань з податку на прибуток підприємств та встановлення порушення позивачем підпункту 140.1.6 пункту 140.1статті 140 Податкового кодексу України в результаті чого завищено адміністративні витрати на суму 627 400,00 грн. слугувало встановлення перевіркою віднесення позивачем до складу валових витрат коштів, сплачених на страхування газопроводу, який фактично використовується іншою особою на підставі договору оренди, а тому витрати по вказаному договору є витратами на страхування відповідальності третіх осіб.

Згідно з підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 140.1.6. пункту 140.1 статті 140 Податкового кодексу України при визначенні об'єкта оподаткування враховуються такі витрати подвійного призначення: будь-які витрати із страхування ризиків загибелі врожаю, транспортування продукції платника податку; цивільної відповідальності, пов'язаної з експлуатацією транспортних засобів, що перебувають у складі основних засобів платника податку; будь-які витрати із страхування ризиків, пов'язаних із виробництвом національних фільмів (у розмірі не більше 10 відсотків вартості виробництва національного фільму); екологічної та ядерної шкоди, що може бути завдана платником податку іншим особам; майна платника податку; об'єкта фінансового лізингу, а також оперативного лізингу, концесії державного чи комунального майна за умови, якщо це передбачено договором; фінансових, кредитних та інших ризиків платника податку, пов'язаних із провадженням ним господарської діяльності, в межах звичайної ціни страхового тарифу відповідного виду страхування, що діє на момент укладення такого страхового договору, за винятком страхування життя, здоров'я або інших ризиків, пов'язаних з діяльністю фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з платником податку, обов'язковість якого не передбачена законодавством, або будь-яких витрат із страхування сторонніх фізичних чи юридичних осіб. Якщо умови страхування передбачають виплату страхового відшкодування на користь платника податку - страхувальника, то застраховані збитки, яких зазнав такий платник податку у зв'язку з веденням господарської діяльності, включаються до його витрат за податковий період, в якому він зазнав збитків, а будь-які суми страхового відшкодування зазначених збитків включаються до доходів такого платника податку за податковий період їх отримання.

Газопровід високого тиску «Комаргород-Гарячівка» належить позивачу на підставі акту державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництва газопроводу, затвердженого розпорядженням Крижопільської райдержадміністрації № 230 від 30.09.2003 та перебуває на його балансі.

Між позивачем та ПАТ «Страхова компанія «Країна» було укладено договір №12/141/3.1.14 від 14.06.2011 добровільного страхування цивільної відповідальності перед третіми особами, предметом якого є угода між сторонами, відповідно до якої страховик бере на себе зобов'язання при настанні страхового випадку відшкодувати страхувальнику нанесену матеріальну шкоду відповідно до умов цього договору та в межах страхової суми та лімітів відповідальності, а страхувальник зобов'язується сплатити страхову премію у визначеному цим договором розмірі та у встановлені договором строки. Предметом страхування за зазначеним договором є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов'язані з відшкодуванням страхувальником завданої ним шкоди третім особам у зв'язку з експлуатацією газопроводу високого тиску «Комаргород-Гарячівка» (довжина 24300 п.м. діаметр 325 мм) та страхова премія складає 627 400,00грн.

Факт того, що операції зі страхування цивільної відповідальності перед третіми особами на суму 627400,00 грн. було віднесено до складу адміністративних витрат декларації з податку на прибуток підприємств за ІІ квартал 2011 року сторонами не заперечується.

Між позивачем та ЗАТ «ПК «Подолье» укладено договір оперативної оренди № 31020 від 01.04.2007 з відповідно до якого позивач передав ЗАТ «ПК «Подолье» у тимчасове платне користування газопровід високого тиску «Комаргород-Гарячівка» згідно зі змінами внесеними додатковими угодами на строк з 01.04.2007 по 31.12.2014.

Відповідач в акті № 836/26-53-22-01-21-31953813 від 30.09.2013 та в наданих суду письмових запереченнях зазначає про те, що у позивача були відсутні правові підстави для врахування витрат по операції зі страхування цивільної відповідальності перед третіми особами на суму 627 400,00 грн. сплачених відповідно до договору №12/141/3.1.14 від 14.06.2011, оскільки витрати на будь - яке страхування відповідальності третіх осіб у складі витрат платника податку - страхувальника не підлягають врахуванню при визначення об'єкту оподаткування.

Доказів на підтвердження факту того, що страхування за договором №12/141/3.1.14 від 14.06.2011 спрямоване на страхування відповідальності третіх осіб суду надано не було, як і не було зазначено про причини неможливості їх надання. При цьому з аналізу змісту зазначеного договору вбачається, що відповідний договір спрямований на страхування майнового інтересу позивача, пов'язаного з володінням, користуванням та розпорядженням належним йому майном, а саме - газопроводу високого тиску «Комаргород-Гарячівка» (довжина 24 300 п.м. діаметр 325 мм.).

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, поряд з тим, що на суб'єкта владних повноважень, у випадку, якщо він є відповідачем в адміністративній справі, покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, Кодексом адміністративного судочинства України на кожну сторону, в не залежності від того чи є вона суб'єктом владних повноважень, покладено обов'язок щодо доведення обставин на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, у суду відсутні підстави для висновку про наявність обставин, які б зумовлювали відсутність у позивача правових підстав для включення до складу витрат, що враховуються при визначення об'єкта оподаткування витрат суму 627400,00 грн. сплачених відповідно до договору №12/141/3.1.14 від 14.06.2011

Відповідно до акту № 836/26-53-22-01-21-31953813 від 30.09.2013 підставою для донарахування позивачу зобов'язань з податку на прибуток підприємств слугували висновки податкового органу щодо завищення витрат від операцій з нарахування процентів за борговими зобов'язаннями за перевіряємий період, у зв'язку із використанням кредитних коштів, отриманих від банку «Державний експортно-імпортний банк» на підставі кредитного договору за №151209К45 від 09.10.2009, на надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги ТОВ ТД «ІнтерКорн», ТОВ «ВКХП № 2», ТОВ «ТД «Крахмалопродукт», ТОВ «ПК «Зоря Поділля», тобто не в господарській діяльності.

Згідно з пунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України встановлено, що не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Підпунктом 138.10.5 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що до складу інших витрат включаються, зокрема, фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов'язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку).

Пунктом 141.1 статті 141 Податкового кодексу України встановлено, що до складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

Таким чином, визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, у тому числі включення до їх складу витрат, пов'язаних з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку та підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Судом було встановлено, що позивач користувався кредитними коштами, отриманими на підставі низки кредитних угод з банком ПAT «Державний експортно-імпортний банк» (Укрексімбанк):

- згідно з умовами кредитного договору № 151209К45 від 09.10.2009, які були отримані в безготівковій формі в період з 09.10.2009 по 08.11.2009;

- на умовах овердрафту (позичковий капітал у грошовій формі, який Банк надає для фінансування витрат Позичальника по оплаті платіжних документів понад залишок коштів на його поточному рахунку на умовах, визначених цим Договором) на підставі договорів № 28710V22 від 05.11.2010 та № 151211V1 від 29.11.2011.

Позивачем в позовній заяві та представником позивача у судову засіданні зазначено про те, що кредитні кошти були використанні на виконання договірних зобов'язань ТОВ "Група "Агропродінвест" за договором поставки № 22044 від 01.02.2009, укладеного з ТОВ «Продовольча компанія «Зоря Поділля», оскільки на виконання своїх зобов'язань за вказаним договором позивачем було сплачено ТОВ «Продовольча компанія «Зоря Поділля» кошти в сумі 35200000 грн. в період з 09.10.2009 по 02.12.2009 на підтвердження чого надав суду наступні документи: меморіальний ордер №14 від 09.10.2009 про перерахування згідно з договором поставки від 01.02.2009 №22044 30 000 000,00 грн., меморіальний ордер №15 від 12.10.2009 про перерахування згідно з договором поставки від 01.02.2009 р. №22 грн., меморіальний ордер №16 від 13.10.2009 про перерахування згідно з договором поставки від 01.02.2009 №22 грн., меморіальний ордер №17 від 14.10.2009 про перерахування згідно з договором поставки від 01.02.2009 №22 грн., меморіальний ордер №18 від 01.12.2009 про перерахування згідно з договором поставки від 01.02.2009 №22044 23000 грн., банківськими виписками по рахунку позивача №14,15, 16, 17, 18 на суму 30 000 000,00 грн., 1800000 грн., 1700000 грн., 1677000 грн., 23000 грн.

Також, позивач зазначив про те, що кредитні кошти, отримані ним від ПAT «Державний експортно-імпортний банк», були використані у власній господарській діяльності з метою сплати грошових зобов'язань за договорами фінансового лізингу № L679-05/07 від 15.05.2007 та № L2081-03/08 від 13.03.2008.

Актом №836/26-53-22-01-21-31953813 від 30.09.2013 встановлено та не заперечується сторонами, що в період з 01.01.2011 по 30.06.2013 позивачем надавано кошти в розмірі 102248000,00 грн. в якості поворотної фінансової допомоги: ТОВ ТД «ІнтерКорн» у розмірі 1050000,00 грн., ТОВ «ВКХП № 2» у розмірі 1376000,00 грн., ТОВ «ТД «Крахмалопродукт» у розмірі 20555000,00 грн.), ТОВ «ПК «Зоря Поділля» у розмірі 69817000,00 грн. та отримано фінансову допомогу на загальну суму 103461000,00 грн. від ПрАТ «ПК «Поділля» у розмірі 23761000,00 грн., від ПАТ «Крижопільський цукровий завод» у розмірі 10500000,00 грн., ТОВ ТД «ІнтерКорн» у розмірі 67500000,00 грн., ТОВ «ВКХП № 2» у розмірі 1700000,00 грн. Зазначені факти також підтверджуються договором безпроцентної позики № 52049 від 28.12.2010, договором про надання поворотної фінансової допомоги № А520004 від 17.01.2011, договором про надання поворотної фінансової допомоги № А520006 від 21.02.2011, договором безпроцентної позики № 368 від 11.05.2011, договором про надання поворотної фінансової допомоги № А521006 від 07.11.2011, договором про надання поворотної фінансової допомоги № А520003 від 20.01.2011, договором про надання поворотної фінансової допомоги № А520002 від 20.01.2011 та банківськими виписками наявними в матеріалах справи.

Вищий адміністративний суд України скасовуючи ухвалою від 21.04.2015 у справі №К/800/22347/14 постанову Окружного адміністративного сулу міста Києва від 30.01.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2014 зазначив проте, що судами обох інстанцій не досліджено питання щодо змісту та обсягу отриманих послуг та пов'язаності їх з господарською діяльністю позивача; не досліджено питання щодо використання позивачем коштів згідно кредитного договору, відсотки за якими віднесені до валових витрат, в господарських цілях, з відповідним документальним підтвердженням, та не досліджено питання щодо правомірності формування валових витрат позивача в спірному періоді в розрізі із понесеними витратами на виконання господарських операцій та їх зв'язку з господарською діяльністю позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.05.2015 судом запропоновано позивачу надати додаткові письмові пояснення та документи щодо обставин викладених в ухвалі Вищого адміністративного суду України.

Позивачем письмових пояснень та документів на виконання вимог ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.05.2015 суду надано не було, як і не було зазначено про причини неможливості надання відповідних документів.

З аналізу наданих позивачем суду, на підтвердження факту використання коштів отриманих на підставі кредитного договору за № 151209К45 від 09.10.2009 у власній господарській діяльності, а саме, з метою здійснення оплати за договорами поставки № 22044 від 01.02.2009, договорами фінансового лізингу № L679-05/07 від 15.05.2007 та № L2081-03/08 від 13.03.2008, документів, судом встановлено, відсутність можливості встановлення факту здійснення оплати за вказаними договорами саме за рахунок кредитних коштів отриманих за договором № 151209К45 від 09.10.2009, оскільки відповідна інформація в зазначених документах не міститься. Документів, які б засвідчували б факт неможливості здійснення оплати за вказаними договорами за рахунок інших коштів, ніж ті що отримані в за кредитним договором № 151209К45 від 09.10.2009 позивачем суду надано не було.

Таким чином у суду відсутні докази на підтвердження факту використання позивачем кредитних коштів, відсотки за якими були включені до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування у власній господарській діяльності та з метою отримання прибутку, а отже і докази на підтвердження факту наявності у позивача правових підстав для включення відповідних сум до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування.

Відповідно до акту № 836/26-53-22-01-21-31953813 від 30.09.2013 підставою для донарахування позивачу зобов'язань з податку на прибуток підприємств слугувало встановлення податковим органом завищення позивачем від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих періодів, починаючи з І кварталу 2011 pоку по 30.06.2013, у зв'язку із включенням до такого від'ємного значення за підсумками 2010 року.

Пунктом 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, встановлено, що витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів (супутніх послуг) на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорт); вивезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту або реекспорту (далі - експорт); з метою оподаткування цим податком до експорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг), які перебувають у вільному обігу на території України, до митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України; з метою оподаткування цим податком до імпорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг) з-під митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України, для їх подальшого вільного обігу на території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Отже, об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші операції платника податків, які відповідно до статті 185 Податкового кодексу України визначені як об'єкт оподаткування.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції, якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами податкового кодексу України.

Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум до складу валових витрат є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Господарські операції для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність таких операцій.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Аналогічна позиція викладена в листі Вищого адміністративного суду України №742/11/13-11 від 02.06.2011.

Зазначеним листом Вищого адміністративного суду України також визначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, при визначенні права платника податків на формування витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування судом має бути перевірено чи мали операції між платником податків та його контрагентами реальний товарний характер, можливість здійснення таких операцій з урахуванням оперативності проведення операцій та віддаленості контрагентів один від одного, подальше використання позивачем придбаної у зазначених контрагентів продукції та отриманих послуг, при цьому, суд має виходив з того, що наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до закону необхідні для віднесення певних сум до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування не є безумовною підставою формування відповідних витрат, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, наприклад, у випадку, коли не проводилися самі операції.

Вищий адміністративний суд України скасовуючи ухвалою від 21.04.2015 у справі №К/800/22347/14 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.01.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2014 зазначив проте, що у процесі розгляду даної справи судами не встановлено правомірності формування позивачем від'ємного значення об'єкту оподаткування у 2011 році та вказав на те, що судам необхідно дослідити правомірність включення позивачем до валових витрат у декларації з податку на прибуток за 2011 рік від'ємного значення об'єкта оподаткування попереднього звітного періоду, встановивши при цьому власне правильність розрахунку та формування відповідних сум від'ємного значення об'єкта оподаткування та які не були погашені наростаючим підсумком протягом попередніх звітних періодів.

З наявних в матеріалах справи документів документів судом встановлено, що сума задекларованого позивачем від'ємного значення по податку на прибуток по вказаних періодах становить: за 2009 рік - 1 076 571,00 грн.; за І квартал 2010 року - 1 142 359,00 грн. (у тому числі від'ємне значення 2009 року 1 076 571,00 грн.); за І півріччя 2010 року - 1 677 487,00 грн. (у тому числі від'ємне значення 2009 року 1 076 571,00 грн.); за 9 місяців 2010 року - 1 488 876,00 грн. (у тому числі від'ємне значення 2009 року - 215 314,00 грн.); за 2010 рік - 327 489,00 грн. (у тому числі від'ємне значення 2009 року - 215 314,00 грн.) за І квартал 2011 pоку - 2 413 711,00 грн. (у тому числі від'ємне значення 2009 року - 861 260,00 грн.); за ІІ квартал 2011 року - 1 334 500,00 грн. (у тому числі від'ємне значення 2009 року - 861 260,00 грн., від'ємне значення 1 квартал 2011 року - 1 552 451,00 грн.); за ІІ - ІІІ квартали 2011 року - 1 599 026,00 грн. (у тому числі від'ємне значення 2009 року - 861 260,00 грн., від'ємне значення І кварталу 2011 року - 1 552 451 грн.); за ІІ - IV квартали 2011 року - 1 363 083,00 грн. (у тому числі від'ємне значення 2009 року - 861 260,00 грн., від'ємне значення І квартал 2011 року - 1 552 451,00 грн.); за І квартал 2012 року - 2 047 810,00 грн. (у тому числі від'ємне значення 2011 року 1 363 083,00 грн.); за 1 півріччя 2012 pоку - 523 895,00 грн. (у тому числі від'ємне значення 2011 року - 340 771,00 грн.); за 9 місяців 2012 року - 501 758,00 грн. (у тому числі від'ємне значення 2011 року - 340 771,00 грн.); за 2012 рік - 149 394,00 грн. (у тому числі від'ємне значення 2011 року - 340 771,00 грн.).

Таким чином, починаючи з періоду 9 місяців 2010 року у розрахунку від'ємного значення за цей період позивач враховує від'ємне значення 2009 року в сумі 215 314 грн., що становить 20% від повного від'ємного значення за 2009 рік, при цьому решту - 80% від повного від'ємного значення за 2009 рік в сумі 861 260,00 грн. за 2009 рік позивач відносить на зменшення від'ємного значення за 2009 рік.

Позивачем на виконання вимог ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.05.2015 документів на підтвердження правомірності розрахунку та формування відповідних сум від'ємного значення об'єкта оподаткування за 2009 рік - 1 076 571,00 грн. суду надано не було, як і не було зазначено про причини неможливості їх надання.

Таким чином у суду відсутні докази на підтвердження факту правомірності формування позивача від'ємного значення за 2009 рік у розмірі 1 076 571,00 грн., а отже у підстави для висновку про правомірність врахування відповідного від'ємного при розрахунку від'ємного значення наступних періодів.

З огляду на викладене, керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов - задовольнити частково.

2.Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві № від 08.10.2013 в частині нарахування збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств по взаємовідносинам з ПАТ "Страхова компанія Країна" за договором добровільного страхування цивільної відповідальності перед третіми особами №12/141/3.1.14 від 14.06.2011.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі апеляційного оскарження постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Огурцов