Справа № 2а-6888/10/1570
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 р.м.ОдесаСправа № 2а-6888/10/1570

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л. М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Кравця О.О., Романішина В.Л.

за участю секретаря судового засідання - Тутової Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника прокурора м. Одеси на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2014 року по справі за адміністративним позовом прокурора м. Одеси до Одеської міської ради, треті особи - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання протиправним та скасування рішення Одеської міської ради №4661 від 29.09.2005 року про затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передачу у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, -

ВСТАНОВИВ:

21 травня 2008 року прокурор м. Одеси звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Одеської міської ради, треті особи - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Одеської міської ради №4661 від 29.09.2005 року «Про затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передачу у приватну власність земельних ділянок ОСОБА_2 площею 0,0313 га, ОСОБА_3 площею 0,0309 га, за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель».

Після направлення, ухвалою від 19 червні 2014 року, Вищим адміністративним судом України на повторний розгляд справи, постановою від 25 грудня 2014 року, ухваленою у відкритому судовому засіданні, Одеський окружний адміністративний суд відмовив прокурору у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з постановою суду перший заступник прокурора м. Одеси подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального права, посилаючись при цьому на доводи адміністративного позову.

Одеська міська рада та треті особи, письмових заперечень на апеляційну скаргу не надали.

Ухвалюючи постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову прокурора, суд першої інстанції встановив, що будинок АДРЕСА_1 який розташований на земельній ділянці площею 622 кв.м., належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві приватної власності, що виникло на підставі договорів дарування (т.1 а.с.133-136).

Також суд першої інстанції встановив, що з метою набуття права власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до ІТЦ «Аргумент» для виготовлення технічної документації з інвентаризації земельної ділянки, яка знаходилася у їх користуванні.

11.03.2005р. Державним комітетом України по земельних ресурсах Одеського міського управління земельних ресурсів складений висновок щодо можливості передання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 безоплатно у приватну власність земельної ділянки площею 622 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (т.1, а.с.124).

29.09.2005р. Одеською міською радою прийнято рішення №4661 «Про затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передачу у приватну власність земельних ділянок ОСОБА_2 площею 0,0313 га, ОСОБА_3 площею 0,0309 га, за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель» (т.1 а.с.6-7, 90, 99).

На підставі зазначеного рішення Одеською міською радою виданий ОСОБА_3 державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0309 га НОМЕР_1 від 09.08.2006р. та ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0313 га НОМЕР_2 від 10.08.2006р. (т.2, а.с.71-72).

Суд першої інстанції відхилив доводи позивача стосовно того, що відповідно до плану Управління головного архітектора м. Одеси, розмір земельної ділянки зі сторони будинку ОСОБА_1 складає 25 м, зі сторони провулку 24 м. Проте при отриманні державного акту на право власності на вказану земельну ділянку ОСОБА_2 та ОСОБА_3, межі земельної ділянки встановлені наступним чином - зі сторони будинку ОСОБА_1 - 24,27м, зі сторони провулку - 25,54м. Таким чином, збільшено спірну земельну ділянку у сторону земельної ділянки ОСОБА_1 на 1,54 м.

При цьому суд першої інстанції послався на висновки судової земельно-технічної експертизи №10109/23 від 07.03.2013р., проведеної Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз, відповідно до якого вище згаданий план складено на ранній стадії планування та не підлягає співставленню з існуючим плануванням кварталу, а земельна ділянка, передана у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3, не була збільшена за рахунок площі частки земельної ділянки, що перебуває у користуванні ОСОБА_1 Площа земельної ділянки, що перебуває в користуванні ОСОБА_1, а також усієї ділянки №6 не змінилась внаслідок передачі у власність земельної ділянки №4 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (т.3 а.с.12-17).

Також суд першої інстанції відхилив доводи позивача стосовно обов'язковості отримання згоди ОСОБА_1 погодження меж земельних ділянок.

Суд першої інстанції, з посиланням на приписи ч. 2 ст. 14, ст.19 Конституції України, ч.1 ст. 103, ч.1 ст. 107, ч.2-5 ст.116, ч. 1 ст. 118,ст. 198, ст. 122 Земельного Кодексу України, ст.55, ч.2 ст.59 Закону України «Про землеустрій», зазначив, що погодження меж земельних ділянок із суміжними землекористувачами є одним з етапів здійснення кадастрової зйомки.

Також суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи підтверджено, що технічна документація із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку містить Акти узгодження в натурі меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 (т.1, а.с.129-130).

Згідно Акту від 06.02.2004 р., складеного начальником та головним спеціалістом Інспекції контролю за охороною та використанням земель, затвердженого начальником управління земельних ресурсів М.С. Кузнєцовим, в ході розгляду матеріалів геодезичної зйомки земельної ділянки, що розташована за адресою АДРЕСА_1, порушення меж з боку користувачів земельної ділянки не виявлено, а відмова ОСОБА_1 у погодженні проекту відводу безпідставна (т.1, а.с. 131).

Оскільки частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси, а в ході розгляду справи встановлено, що ні позивач, на третя особа ОСОБА_1 не довели факту порушень їх законних прав та інтересів, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову прокурора.

Також суд першої інстанції послався на те, що прокурор всупереч приписів ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 71 КАС України, не надав до суду належних та допустимих доказів на підтвердження доводів свого адміністративного позову.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення прокурора, представника відповідача, третіх осіб та їх представників, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Предметом спору є рішення Одеської міської ради №4661 від 29.09.2005 року «Про затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передачу у приватну власність земельних ділянок ОСОБА_2 площею 0,0313 га, ОСОБА_3 площею 0,0309 га, за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель».

Підставою для звернення прокурора до адміністративного суду стало відхилення Одеською міською радою протесту прокурора від 21 лютого 2008 року № 14/07-08 на рішення Одеської міської ради №4661 від 29.09.2005 року «Про затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передачу у приватну власність земельних ділянок ОСОБА_2 площею 0,0313 га, ОСОБА_3 площею 0,0309 га, за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель»

Відхилення протесту прокурора оформлено рішенням Одеської міської ради від 16 квітня 2008 року № 2748-V (т. 1 а.с. 4-5).

Вимагаючи в протесті від 21.02.2008 року № 14/07-08(т. 1 а.с. 8-9), скасування рішення Одеської міської ради №4661 від 29.09.2005 року, прокурор послався на незаконність рішення Одеської міської ради №4661 від 29.09.2005 року, оскільки перевіркою землевпорядних документів, на підставі яких прийнято рішення, встановлена відсутність погодження земельних ділянок з громадянкою ОСОБА_1, яка згідно кадастрового плану є власником суміжної земельної ділянки. Також прокурор зазначив, що перевіркою встановлено використання, наданої гр. ОСОБА_2, земельної ділянки не за цільовим призначенням оскільки ОСОБА_2 побудована будівля, яка використовується під розміщення готелю.

Апеляційний суд встановив, що відхиляючи протест прокурора, Одеська міська рада зазначила, що під час прийняття рішення №4661 від 29.09.2005 року Одеська міська рада була обізнана про відсутність погодження ОСОБА_1, як суміжного землевласника, меж земельних ділянок. Водночас Одеська міська рада при прийняття рішення №4661 від 29.09.2005 року, замість погодження ОСОБА_1 меж земельних ділянко, прийняла як належне погодження меж земельних ділянок акт відмови ОСОБА_1 від погодження меж земельних ділянок від 06.02.2004 р., в якому ОСОБА_1 не зазначила причин такої відмови.

Оскільки нормами Земельного кодексу України (ст. ст. 103, 107, 116, 118, 198, 122) та Закону України «Землеустрій» (ст. ст. 55, 59) погодження меж земельних ділянок передбачено саме з метою захисту прав суміжних землекористувачів (власників земельних ділянок); враховуючи висновки судової земельно-технічної експертизи №10109/23 від 07.03.2013р. (т. 3 а.с. 12-19), відповідно до яких розмір земельної ділянки ОСОБА_1 не змінився після надання у власність земельних ділянок ОСОБА_2 площею 0,0313 га., та ОСОБА_3 площею 0,0309 га, за адресою: АДРЕСА_1; враховуючи відсутність доводів та їх обґрунтувань щодо відмови у наданні ОСОБА_1 погодження меж земельних ділянок; враховуючи відсутність порушених прав ОСОБА_1 у публічно-правових відносинах, які стосуються прийняття оскарженого рішення, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову прокурора.

При цьому апеляційний суд зазначає, що при прийнятті оскарженого рішення Одеська міська рада діяла у межах наданої компетенції та у спосіб встановлений законом, в врахувавши, при прийнятті рішення 4661 від 29.09.2005 року, акт відмови у погодженні ОСОБА_1 меж земельних ділянок (без зазначення причин такої відмови).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що сама по собі відсутність тільки погодження ОСОБА_1 меж земельних ділянок, за наявності акту від 06.02.2004 р., не є беззаперечною підставою для скасування оскарженого рішення Одеської міської ради, яке не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб.

Перевіряючи причини відсутності погодження ОСОБА_1 меж земельних ділянок, апеляційний суд встановив, що ні прокурор, ні третя особа ОСОБА_1 не обґрунтували та не надали належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтувань доводів за яких було відмовлено у погоджені меж земельних ділянок при підготовці документів, які стали підставою для прийняття оскарженого рішення.

Посилання прокурора в протесті на нецільове використання ОСОБА_2, земельної ділянки, а саме побудова будівля, яка використовується під розміщення готелю, не є належним доводом для задоволення протесту прокурора та скасування оскарженого рішення Одеської міської ради, оскільки посилання на таке порушення не підтверджено належними та допустими доказами, якими є результати перевірки дотримання вимог чинного земельного законодавства при використанні земельної ділянки, яка проводиться Державною інспекцією сільського господарства в Одеській області, відповідно до приписів ст. 1, 2, 5, 6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

Таким чином, доводи апеляційної скарги, які дублюють доводи адміністративного позову та яку не містіть відомостей в чому саме полягає порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 11, 69-72, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, 211, 212, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора м. Одеси залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення складений 11.11.2015 р.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя О.О.Кравець

суддя В.Л.Романішин