Справа № 823/1313/13-а
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2015 року м. Київ К/800/16101/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Ліпського Д.В., Мойсюка М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Управління пенсійного фонду України в м. Каневі та Канівському районі Черкаської області про визнання дій неправомірними, скасування рішень за касаційною скаргою Управління пенсійного фонду України в м. Каневі та Канівському районі Черкаської області на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 15 травня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ФОП ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Управління пенсійного фонду України в м. Каневі та Канівському районі Черкаської області, в якому просила: визнати неправомірними дії відповідача щодо винесення рішення № 307 від 01 квітня 2013 року про застосування до ОСОБА_4 штрафних санкцій за неподання звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та вимоги про сплату недоїмки № Ф-42 від 15 лютого 2013 року; визнати протиправними та скасувати вимогу Управління пенсійного фонду України в м. Каневі та Канівському районі Черкаської області № Ф-42 від 15 лютого 2013 року про стягнення з ОСОБА_4 недоїмки в сумі 7046,14 грн. та рішення № 307 від 01 квітня 2013 року про застосування до ОСОБА_4 штрафних санкцій у розмірі 170 грн. за неподання звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона отримує пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та знаходиться на спрощеній системі оподаткування, а тому відповідно до частини 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» звільнена від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 15 травня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2014 року, адміністративний позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Каневі та Канівському районі Черкаської області в частині винесення вимоги про сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 15 лютого 2013 року № Ф-42 за період з серпня 2011 року по грудень 2012 року. Визнано протиправним та скасовано вимогу Управління Пенсійного фонду України в м. Каневі та Канівському районі Черкаської області від 15 лютого 2013 року № Ф-42 в частині сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з серпня 2011 року по грудень 2012 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Управління пенсійного фонду України в м. Каневі та Канівському районі Черкаської області, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій. В обґрунтування доводів касаційної скарги зазначає, що позивачу пенсія призначена на підставі статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому вона не є пенсіонером за віком у розумінні пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» і є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на загальних підставах.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 11 вересня 1995 року ОСОБА_4 зареєстрована виконавчим комітетом Канівської міської ради Черкаської області як фізична особа-підприємець, перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

ОСОБА_4 згідно посвідчення серії НОМЕР_1 є громадянином, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю (категорія 4).

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Каневі та Канівському районі Черкаської області і отримує пенсію за віком, призначену на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії ААЕ № 856630.

Управлінням Пенсійного фонду України в м. Каневі та Канівському районі Черкаської області було направлено позивачу, як платнику єдиного внеску, вимогу № Ф-42 від 15 лютого 2013 року про визначення суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2011-2012 роки.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що частина 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не пов'язує звільнення від сплати єдиного внеску із досягненням особою певного віку та не містить застережень щодо незастосування вказаної норми до осіб, яким пенсію за віком призначено на пільгових умовах.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

За приписами частини 4 статті 4 зазначеного Закону (в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» від 07 липня 2011 року № 3609-VI, який набрав чинності 06 серпня 2011 року) особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 1 статті 9 вищевказаного Закону встановлено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для громадян України встановлено загальний пенсійний вік, з настанням якого вони мають право на призначення пенсії за віком.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З урахуванням наведеного, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що особи, яким призначені пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є пенсіонерами за віком, а тому фізичні особи-підприємці, які отримують зазначену пенсію і які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на підставі частини 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Висновки судів ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та відповідають правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у справах цієї категорії, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2014 року у справі №21-25а14.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління пенсійного фонду України в м. Каневі та Канівському районі Черкаської області залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 15 травня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: Я.Л. Іваненко Д.В. Ліпський М.І. Мойсюк