Справа № 2-а-1304/2010
Суддя: Левченко А. В.
Дата ухвалення: 2010-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Справа № 2-а-1304/2010
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 грудня 2010 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі головуючого судді Левченка А.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Бориспільському районі Київської області про визнання дій неправомірними та зобов»язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

10.11.2010 року ОСОБА_1 звернулась до Бориспільського міськрайонного суду з даним адміністративним позовом посилаючись на те, що вона у звязку із захворюванням, повязаним з роботою по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, є інвалідом 2 групи та має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії. Відповідно до ч.4 ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", пункту 4 Порядку обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.1997 року №523, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по ІІ групі інвалідності 8 мінімальних пенсій за віком. Крім того, відповідно до ст.50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірах: інвалідам ІІ групи 75 % мінімальної пенсії за віком. Частиною 3 ст.67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено підвищення розміру пенсії, визначеного відповідно до статті 54 цього Закону, а також розміру додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю особам, віднесеним до категорії 1 у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Позивач стверджує, що посадові особи Управління Пенсійного фонду України у Бориспільському районі Київської області не виконують вказаних вимог закону. На її звернення до Управління Пенсійного фонду України у Бориспільському районі Київської області з проханням провести нарахування та виплату державних пенсій та додаткових пенсій особам, які перебувають на обліку в Управлінні, відповідач надав відмову, посилаючись на підзаконні нормативно-правові акти. В зв"язку з цим позивач просить суд визнати неправомірною відмову зробити їй перерахунок державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров»ю та зобовязати Управління Пенсійного фонду України у Бориспільському районі Київської області зробити перерахунок та сплачувати позивачу пенсію у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 75 мінімальної пенсії за віком, виходячи виключно із законодавчо визначеного розміру мінімальної пенсії за віком на момент виплати в зв"язку з переглядом їх призначень та нарахувань до виплат, яка склалась з 01.11.2007 року розрахованої законодавчо визначеного розміру мінімальної пенсії за віком на теперішній час.

В судове засідання позивач не зявилась, надала письмову заяву, відповідно до якої позовні вимоги повністю підтримала та просила справу розглянути без її участі у письмовому провадженні.

Представник Управління Пенсійного фонду України у Бориспільському районі Київської області подав письмове заперечення, відповідно до якого позовні вимоги не визнав повністю, просив справу розглянути без його присутності у письмовому провадженні.

В своїх письмових запереченнях представник відповідача посилається на те, що дії управління ПФУ у Бориспільському районі Київської області повністю відповідають чинному законодавству України, відповідач діяв у межах своїх повноважень і у спосіб, встановлений чинним законодавством.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Встановлено, що позивач у звязку із захворюванням, повязаним з роботою по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, є інвалідом 2 групи та має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії.

Згідно ст. 49 ЗУ України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно із положеннями ст. 50 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірах: інвалідам ІІ групи 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч.4 ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по ІІ групи інвалідності 8 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування під час реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.99 № 966-ХІV, а також Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000р. № 2017-ІІІ. Згідно ст. 1 Закону № 2017-ІІІ державні соціальні гарантії - встановлені законами, зокрема, мінімальні розміри пенсійного забезпечення, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму.

Частиною 3 ст. 4 Закону № 966-ХІV визначено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

За приписами абзацу 1 частини 5, частини 3 статті 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» № 489-V від 19 грудня 2006 року (у редакції Закону України від 15 березня 2007 року № 749-V, який набрав чинності 28 березня 2007 року) для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» для осіб, які втратили працездатність затверджений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: з 1 січня 2007 року 380 гривень, з 1 квітня 2007 року 410 гривень 06 копійок, з 1 жовтня 2007 року 415 гривень 11 копійок. Виходячи з цього, підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» складає: з 9 липня 2007 року 123 гривні 02 копійки, з 1 жовтня 2007 року 124 гривні 53 копійки.

Згідно статті 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» на 2008 рік було затверджено прожитковий мінімум на одну особу для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 470 гривень, з 1 квітня 481 гривня, з 1 липня 482 гривні, з 1 жовтня 498 гривень, а відповідач в наданому до суду запереченні зазначив, що з 01.01.2008 року позивачу виплачується підвищення до пенсії відповідно з Законом України «Про соціальний захист дітей війни» в таких розмірах: з 01.01.2008 року 47 гривень, з 01.04.2008 року 48 гривень 10 копійок, з 01.07.2008 року 48 гривень 20 копійок, з 01.10.2008 року 49 гривень 80 копійок.

Відповідно до статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» від 26.12.2008 року № 835-УІ Кабінету Міністрів України було надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Згідно статті 52 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» від 27.04.2010 року № 2154-VI на 2010 рік було затверджено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 695 гривень, з 1 квітня 706 гривень, з 1 липня 709 гривень, з 1 жовтня 2010 року 723 гривні.

Отже, нижчий розмір державної та додаткової пенсії повинен розраховуватися позивачеві, виходячи із наведених розмірів. Однак відповідач не здійснює виплати позивачеві зазначених сум пенсій.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України № 1058-ІV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною 3 ст. 4 Закону № 1058-ІV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, види пенсійного забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення. Крім того, пунктом 16 Прикінцевих положень Закону № 1058-ІV визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, цілком правомірно застосовувати норми частини 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для розрахунку пенсій визначених ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зазначену позицію підтримав і Вищий адміністративний суд України в Оглядовому листі від 14.08.2008р. № 1406/100/13-08 «Про практику застосування законодавства з питань пенсійного забезпечення (за результатами справ, розглянутих Вищим адміністративним судом України у касаційному порядку)".

Відповідно до вимог ст.71 ЗУ України " Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Таким чином, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсій учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС застосуванню підлягають ст.ст. 50, 54 Закону № 796-ХІІ, а не постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що дії відповідача по нарахуванню та виплаті державної пенсії та додаткової пенсії позивачу не відповідали вищенаведеним вимогам ст.ст.50,54,67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в звязку з чим позовні вимоги про зобовязання Управління Пенсійного фонду України у Бориспільському районі Київської області зробити перерахунок та сплачувати позивачу пенсію у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 75 мінімальної пенсії за віком з 01.11.2007 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2,3 ч. 1 п. 10, 11, 71, 86, 94, 100, 102, 122, 158-163, 186 КАС України, суд

постановив:

адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Бориспільському районі Київської області про визнання дій неправомірними та зобов»язання вчинити дії задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у Бориспільському районі Київської області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії, відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України у Бориспільському районі Київської області з 01.11.2007 року зробити перерахунок та сплачувати ОСОБА_1 пенсію у розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування з дотриманням приписів ч. 3 ст. 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням раніше проведених виплат.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.В. Левченко