Справа № 2а-0870/4743/11
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/14393/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2012 по справі №2а-0870/4743/11 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Токмацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 18.07.2011 позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Токмацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 31.05.2011 № та №.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2012 постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18.07.2011 скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 12.03.2013 звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 13.05.2013 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2012 та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, зокрема пунктів 11.4, 11.5, 11.6, 11.7 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Міністерством транспорту України від 14.10.1997 №363, пунктів 2, 10.2.10 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 №99, підпункту 7.4.1 пункті 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про порядок на додану вартість».

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, та які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами за відсутності сторін.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Токмацькою об'єднаною державною податковою інспекцією проведено позапланову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Таврія Будпостач» за період з 01.05.2008 по 31.10.2008.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 №13-92 «Про прибутковий податок з громадян», підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

За результатами перевірки Токмацькою об'єднаною державною податковою інспекцією складено акт від 17.05.2011 №178/172/НОМЕР_1 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 31.05.2011 №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 181527,50грн., у тому числі за основний платіж - 145222,00грн. та штрафні санкції - 36305,50грн.; та від 31.05.2011 №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 111541,52грн., у тому числі основний платіж - 111541,52грн., штрафні санкції - 0,00грн.

Висновок податкового органу про заниження позивачем сум податкового зобов'язання ґрунтується на тому, що операція позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «Таврія Будпостач» є безтоварними.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що правочини позивача з контрагентом відповідають вимогам чинного законодавства України, мають своїм наслідком зміну у майновому стані учасників правочинів, а факт виконання господарських зобов'язань сторін підтверджується первинними документами бухгалтерської та податкової звітності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що у позивача відсутні документи на підтвердження транспортуванню паливно-мастильних матеріалів, акти приймання-передачі товару, довіреності у зв'язку з чим неможливо встановити факт реального здійснення господарських операцій.

Проте, з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна, з огляду на наступне.

Згідно частини другої статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

Відповідно до підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 зазначеного Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит, а також на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку та наявність первинних документів, оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Разом з тим, реальність спірних господарських операцій позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «Таврія Будпостач» підтверджується матеріалами справи, зокрема, наданими позивачем договором, податковими та видатковими накладними, рахунками, виписками з банку про оплату паливних матеріалів.

Придбане у Товариства з обмеженою відповідальністю «Таврія Будпостач» паливо у встановленому порядку оприбутковано позивачем та в подальшому використано в своїй господарській діяльності, а саме реалізовано через власну автозаправну станцію, що підтверджується матеріалами справи, зокрема книгою обліку доходів і витрат, касовою книгою, чеками щодо надходження нафтопродуктів за кількістю та видам, щоденними змінними звітами АЗС за встановленою формою 17-НП.

Як встановлено судом першої інстанції, постачання нафтопродуктів за договором з Товариством з обмеженою відповідальністю «Таврія Будпостач» здійснювалося транспортом і за рахунок постачальника. Товар від постачальника безпосередньо отримував ОСОБА_1.

Судом першої інстанції правомірно відхилено доводи відповідача щодо безтоварності спірних операцій з огляду на відсутність транспортних накладних на перевезення, оскільки товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення, а відтак визначає взаємовідносини по виконанню перевезення вантажів для обліку транспортної роботи. У розглядуваному випадку позивач здійснював операції з придбання товару та не виступав в якості замовника за договором перевезення, у зв'язку з чим відсутність товарно-транспортних накладних та не можна розцінювати як беззаперечне свідчення безтоварності спірних операцій.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов'язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань.

А відтак, за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Таким чином, слід погодитися з висновком суду першої інстанції, що позивач підтвердив факт реальності господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «Таврія Будпостач» та відповідно правомірність формування податкового кредиту та витрат за відповідними операціями.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо неправомірності податкових повідомлень-рішень від 31.05.2011 № та № є правильним.

Оскільки апеляційний суд під час розгляду справи неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення, а суд першої інстанції вирішив спір з додержанням норм матеріального та процесуального права, то зазначена обставина відповідно до частини першої статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухваленої у справі постанови апеляційного суду та залишення в силі постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 210, 220, 221, 223, 226, 230, 231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2012 по справі №2а-0870/4743/11 скасувати, залишити в силі постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18.07.2011.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв