Справа № 806/500/13-а
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" листопада 2015 р. м. Київ К/800/33838/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Васильченко Н.В.
розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за касаційною скаргою Фермерського господарства "ФІДЕССПЕС" на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2013р. у справі № 806/500/13-а за позовом Прокурора Радомишльського району Житомирської області в інтересах держави в особі Державної інспекції сільського господарства в Житомирській області, Житомирської обласної державної адміністрації до Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області третя особа ФГ "ФІДЕССПЕС" про визнання незаконним та скасування та розпорядження, -

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор Радомишльського району звернувся з позовом в інтересах держави в особі Державної інспекції сільського господарства в Житомирській області, Житомирської обласної державної адміністрації до Радомишльської районна державна адміністрація Житомирської області про визнання нечинним та скасування розпорядження від 07.11.2012 р. № 461 Про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування на умовах оренди на території Заболотської сільської ради ФГ "Фідесспес".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на порушення ст.ст. 124, 134 Земельного кодексу України відповідач без проведення аукціону видав оспорюване розпорядження.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2013 року відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2013р. постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2013 року скасовано. Прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Радомишльської районної державної адміністрації від 07.11.2012 року №461 про надання фермерському господарству "Фідесспес" дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення в користування на умовах оренди земельної ділянки орієнтовною площею 27,32 га із земель запасу для ведення фермерського господарства, що розташована за межами населеного пункту с. Заболоть.

На постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2013р. надійшла касаційна скарга Фермерського господарства "ФІДЕССПЕС", в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про її скасування та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 7 листопада 2012 року відповідачем було видано розпорядження № 461 "Про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування на умовах оренди на території Заболотської сільської ради ФГ "Фідесспес".

Розглядаючи справу та відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вмотивував свої висновки тим, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки передує проведенню аукціону, а оспорюваним рішенням, третій особі було надано лише право на розробку проекту з зазначенням причин надання такого дозволу, а не право на оренду.

Натомість суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги дійшов висновку, що виходячи з правових норм ст.124 та глави 21 Земельного кодексу України, продаж земельних ділянок державної та комунальної форми власності в Україні здійснюється виключно на земельних торгах (аукціонах).

Однак колегія суддів не погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до приписів ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно із ст. 124 ЗК України (в редакції чинній на час прийняття спірних рішень) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Статтею 123 ЗК України встановлено, що передача земельних ділянок в користування передбачає проходження певної процедури з виготовлення проекту землеустрою (або технічної документації у разі надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення), його погодження компетентними органами тощо, що в подальшому є підставою для прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування з цього питання.

Водночас згідно із приписами ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. При цьому документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені у ст. 126 ЗК України.

Способи захисту прав на земельні ділянки визначені ст. 152 ЗК України.

За приписами наведеної норми держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно із ст. 43 Закону України від 09 квітня 1999 року № 586-XIV "Про місцеві державні адміністрації" розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

При цьому ч. 1 ст. 6 КАС України вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв'язку з прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень порушуються права позивача.

Із наведених норм випливає, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, тобто у іншої особи вже виникло право на оренду чи власність на земельну ділянку. При цьому захист прав позивача має бути нерозривно пов'язаним з таким фактом, що у особи існує правовий інтерес як власника або як користувача на цю земельну ділянку.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Отже, вирішуючи публічно-правовий спір, суди повинні встановити, в чому полягає порушення прав позивача оскаржуваним актом.

Тобто, обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Системний аналіз наведених вище норм права та ст. ст. 116, 118 ЗК України дає підстави вважати, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність чи оренду, що фактично вказує про відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку.

Таке судження підтверджується і приписами ч. 4 ст. 123 ЗК України, в якому визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Так, ч. 2. ст. 186-1 ЗК України визначає, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Таким чином, у суду не має підстав вважати приорітетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а відтак - і порушеного права позивача.

Крім того, у подальшому внесені зміни до ст. 118 ЗК України, які направлені на спрощення процедури відведення земельних ділянок у власність, зокрема запроваджено принцип мовчазної згоди на етапі отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою, оскільки у випадку бездіяльності суб'єкта владних повноважень, внаслідок якої протягом місяця не розглянута заява про надання дозволу на виготовлення проектної документації, заявник має право здійснити замовлення проекту відведення земельної ділянки. (Постанова Верховного Суду України, палата в адміністративних справах Верховного Суду, від 10 грудня 2013 року, № 21-358а13).

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов до помилкового висновку щодо обґрунтованості позовних вимог.

Згідно ст. 226 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись ст.ст. 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Фермерського господарства "ФІДЕССПЕС" задовольнити.

Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2013р. скасувати.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 10.04.2013р. залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: