Справа № 823/3850/13-а
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2015-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2015 року справа № 823/3850/13-а

м. Черкаси

10 год. 30 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гараня С.М.,

при секретарі - Тараненку М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Тальнівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання дій неправомірними та скасування вимоги про сплату недоїмки,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Тальнівської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області (надалі - Тальнівська ОДПІ), в якому просить визнати дії відповідача неправомірними і протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу № Ф-49 від 21.11.2013.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 18.12.2013 залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2014 - в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.08.2015 р. касаційну скаргу ФОП ОСОБА_1 задоволено частково, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

21.08.2015 справа № 823/3850/13-а надійшла до Черкаського окружного адміністративного суду та відповідно до вимог ст.151 КАС України про автоматизовану систему документообігу, після автоматичного перерозподілу була передана судді Гараню С.М., для продовження розгляду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25.11.2013 вона отримала вимогу Тальнівської ОДПІ про сплату боргу № Ф-49 від 21.11.2013. Позивач не погоджується з вказаною вимогою, вважаючи її незаконною, оскільки вона отримує пенсію за вислугу років та досягла встановленого ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсійного віку, а тому відповідно до п.4 ч.1. ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», починаючи з серпня 2011 року може сплачувати єдиний внесок лише добровільно.

ОСОБА_1 до зали судового засідання не прибула, заявою від 17.09.2015 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила проводити розгляд справи за її відсутності, на підставі наявних матеріалів справи.

Представник Тальнівської ОДПІ до зали судового засідання також не прибув, в запереченнях наданих під час первинного розгляду справи наголосив, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років, що прямо передбачено ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Таким чином, ОСОБА_1 буде звільнятися від сплати єдиного соціального внеску після досягнення пенсійного віку. На даний час позивач отримує пенсію за вислугою років відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (право на пільгову пенсію надається працівникам освіти охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується в порядку, який визначається КМУ). Перелік осіб, які звільняється від сплати єдиного внеску передбачений ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, пенсія за вислугою років до зазначеного переліку не входить, в зв'язку з чим вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець Тальнівською районною державною адміністрацією Черкаської області 19.02.2007, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_3.

Згідно свідоцтва платника єдиного податку серії НОМЕР_2 виданого Тальнівською МДПІ, ОСОБА_1 з 01.01.2012 є платником єдиного податку за ставкою 12 %, група 2.

21.11.2013 відповідачем прийнято вимогу про сплату недоїмки № Ф-49. У вказаній вимозі зазначено, що станом на 21.11.2013 заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску становить 1 194 грн. 03 коп.

Вважаючи вищевказану вимогу незаконною, оскільки вона отримує пенсію за вислугу років та досягла встановленого ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсійного віку, а тому відповідно до п.4 ч.1. ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», починаючи з серпня 2011 може сплачувати єдиний внесок лише добровільно.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування визначаються Законом України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (Закон №1058-ІV).

Як встановлено ст.1 вказаного Закону пенсіонером є особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

За визначенням цієї ж статті пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно положень частини першої ст.9 Закону №1058-ІV за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання; пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Законом України «Про пенсійне забезпечення» також визначені види пенсій, серед яких є і державна пенсія за віком.

Тобто, в розумінні чинного законодавства як про пенсійне забезпечення, так і про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, позивач є особою, що отримує саме пенсію за віком.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (Закон №2464-VI).

Стаття 1 цього Закону визначає єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) як консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Особи, зазначені у п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ст.12 Закону №1058-ІV особи, які досягли 16-річного віку та не належать до кола осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до статті 11 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють на території України, громадяни України, які постійно проживають або працюють за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, мають право на добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Зазначені особи можуть брати добровільну участь у солідарній системі або в накопичувальній системі пенсійного страхування, або одночасно в обох системах відповідно до укладеного договору про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) згідно із Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

З урахуванням вищевказаних положень нормативно-правових актів, суд дійшов висновку, що особи які не підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню можуть брати добровільну участь у солідарній системі або в накопичувальній системі пенсійного страхування, або одночасно в обох системах. У такому разі вони подають до органу доходів та зборів за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

На момент розгляду справи представник відповідача не зміг надати докази на підтвердження факту укладення договору про добровільну участь ОСОБА_1 у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог при первинному розгляді справи суди попередніх інстанцій виходили з тверджень відповідача, викладених в запереченнях на позовну заяву, про те, що позивачка вийшла на пенсію за вислугу років на підставі пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як працівник охорони здоров'я, при наявності спеціального стажу від 25 до 30 років, отже вона не досягла пенсійного віку, що надає їй право на отримання пенсії за віком.

Натомість, в своїй ухвалі від 04.08.2015 (справа № К/800/25785/15) вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що для вірного вирішення даної справи слід визначити вид пенсії, яку отримує позивачка, оскільки фізичні особи-підприємці, які отримують пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і які не досягли віку, з якого призначається пенсія за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», не звільняються від сплати єдиного внеску, а ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не містить застережень щодо її незастосування до осіб, яким пенсію за віком призначено із зменшенням пенсійного віку.

При новому розгляді справи судом були витребувані з УПФУ в Тальнівському районі Черкаської області відомості про вид пенсії, яку отримує ОСОБА_1

У відповідності до довідки УПФУ в Тальнівському районі Черкаської області від 26.10.2015 № 9189/02, ОСОБА_2 на даний час перебуває на обліку у відповідному управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію за вислугою років.

Вищевказана обставина, на думку суду, свідчить про те, що позивач є дійсно пенсіонером за віком у розумінні положень Закону №2464-VI, адже пенсія їй призначена з урахуванням положень ст.13 Закону №1788, оскільки ч.4 ст.4 Закону №2464-VI не містить виключень при її застосуванні щодо пенсій за віком, призначених на пільгових умовах.

Відтак, пенсія за віком може бути надана особі, яка не досягла пенсійного віку, встановленого Законом №1058-IV, за умови, якщо останній було нараховано пенсію за віком на пільгових умовах.

Звільнення від сплати єдиного внеску не пов'язано із досягненням особою певного віку, а передбачає звільнення від сплати внеску всіх пенсіонерів за віком, в зв'язку з чим відповідач неправомірно та безпідставно звужує коло осіб, які звільняються від сплати єдиного внеску.

Таким чином, необхідними умовами застосування положень ч.4 ст.4 Закону №2464-VI є отримання статусу пенсіонера та отримання відповідно до закону пенсії або соціальної допомоги.

Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, врахувавши, що ОСОБА_1 є пенсіонером, отримує пенсію за віком та не укладала договір про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, суд дійшов висновку, що дії відповідача по прийняттю оскаржуваної вимоги є неправомірними, а сама вимога УПФУ в Тальнівському районі Черкаської області № Ф-49 від 21.11.2013 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 1 194,03грн. - протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, всупереч вимогам ч.2 ст.72 КАС України, не надав до суду належних доказів правомірності його дій щодо прийняття вимоги, а тому така вимога протиправна та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 та 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач не довів, що під час вчинення дій з приводу яких подано позов, він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а тому вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 159 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії Тальнівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області по прийняттю вимоги від 21.11.2013 № Ф-49.

Скасувати вимогу Тальнівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області від 21.11.2013 № Ф-49 про сплату ФОП ОСОБА_1 недоїмки по єдиному внеску в розмірі 1 194 (одна тисяча сто дев'яносто чотири) грн. 03 коп.

Стягнути з Тальнівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області на користь ФОП ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 172 (сто сімдесят дві) грн. 05 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги яка подається до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя С.М. Гарань

Повний текст постанови виготовлений 13.11.2015 року.