Справа № 808/2509/15
Суддя: Юхименко О.В.
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 листопада 2015 рокусправа № 808/2509/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юхименка О.В.

суддів: Нагорної Л.М. Кругового О.О.

за участю секретаря судового засідання: Лащенко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_1,

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду

від 23 червня 2015 року

у справі № 808/2509/15

за позовом ОСОБА_2,

АДРЕСА_1;

до відповідача Ленінського районного відділу у місті Запоріжжі

Управління Державної Міграційної служби України

в Запорізькій області,

вул. Кремлівська, 12-А, м. Запоріжжя, 69049;

третя особа ОСОБА_1,

АДРЕСА_2;

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

встановив: Запорізький окружний адміністративний суд (суддя Нечипуренко О.М.) своєю постановою від 23 червня 2015 року позов ОСОБА_2 задовольнив. Визнав протиправними дії щодо відмови у задоволенні заяви про зняття з реєстраційного обліку, та зобов'язав Ленінський районний відділ у місті Запоріжжі Управління Державної Міграційної служби України в Запорізькій області зняти з реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1 колишнього чоловіка ОСОБА_1.

Постанова суду мотивована тим, що судовим рішенням від 25 грудня 2012 року в цивільній справі № 0814/9879/2012 визнано право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1. Та припинено право власності на зазначену квартиру колишнього чоловіка ОСОБА_1.

Власник майна, відповідно до вимог статті 391 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Позбавлення права власності на житлове приміщення, в силу приписів статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року N 1382-IV, є підставою для знаття з реєстрації місця проживання.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим актом, у поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача, посилається на порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги її заявник посилається на те, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє колишнього члена сім'ї права користування займаним приміщенням.

Той факт, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 не є підставою для зняття з реєстрації місця проживання.

Просить постанову окружного адміністративного суду скасувати та ухвалити нове рішення. У позові відмовити.

Ленінський районний відділ у місті Запоріжжі Управління Державної Міграційної служби України в Запорізькій області, Відповідач, процесуальним правом на участь представника в судовому засіданні не скористався.

Судовий розгляд адміністративної справи здійснювався з повним фіксуванням судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Обставини справи: 22 серпня 2012 року рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Ленінський районний суд міста Запоріжжя своїм рішенням від 25 грудня 2012 року в цивільній справі № 0814/9879/2012 визнав за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 визнано таким, що підлягає скасуванню органами Державної реєстраційної служби.

На підставі рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 25 грудня 2012 року в цивільній справі № 0814/9879/2012 ОСОБА_2 зареєструвала право власності на вказану квартиру, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 1427005 від 26.06.13.

18.03.2015 ОСОБА_2 звернулась до Ленінського РВ у місті Запоріжжі Управління Державної Міграційної служби України в Запорізькій області з заявою про зняття з реєстраційного обліку з адреси: АДРЕСА_1, - колишнього чоловіка ОСОБА_1 на підставі того факту, що вона є одноосібним власником квартири.

Ленінський районний відділ у місті Запоріжжі Управління Державної Міграційної служби України в Запорізькій області листом від 15 квітня 2015 року № 2313/979 відмовив у задоволенні заяви. Відмова мотивована тим, що апеляційний суд Запорізької області своїм рішенням від 17 лютого 2015 року в цивільної справі № 22ц/778/770/15 відмовив у визнанні ОСОБА_1 особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, про його виселення та скасування йому реєстрації місця проживання.

Визнання протиправними дій щодо відмови у задоволенні заяви про зняття з реєстраційного обліку та зобов'язання Ленінського районного відділу у місті Запоріжжі Управління Державної Міграційної служби України в Запорізькій області зняти з реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1 колишнього чоловіка ОСОБА_1, стали предметом судового позову.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені оскарженої постанови, виходить з наступного.

Поза сумнівом, відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

В силу приписів статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року N 1382-IV, на яку послався суд першої інстанції, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Однак, що очевидно з наведеної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про:

1) позбавлення права власності на житлове приміщення;

2) позбавлення права користування житловим приміщенням;

3) виселення;

4) визнання особи безвісно відсутньою;

5) оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на те, що Закон N 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) про визнання особи безвісно відсутньою; 5) про оголошення фізичної особи померлою.

Самі такі висновки щодо застосування статті 7 Закону N 1382-IV у подібних правовідносинах містять постанова Верховного Суду України від 16 січня 2012 року (справа N 6-57цс11), постанова Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).

Поза сумнівом, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1, що встановлено судовим рішенням від 25.12.2012р. в цивільній справі № 0814/9879/2012.

Однак, ОСОБА_1, тільки на підставі припинення сімейних відносин, не позбавлений права користування займаним ним приміщенням в силу приписів статті 156 Житлового кодексу Української РСР від 30 червня 1983 року5464-Х.

Слід вказати, що питання про позбавлення права користування житловим приміщенням було предметом самостійного судового розгляду у справі № 334/10351/13-ц. Ленінський районний суд своїм рішенням від 21 жовтня 2014 року у задоволенні позову відмовив. (а. с. 26 - 28, 45 - 46).

Отже, висновок окружного адміністративного суду у справі, що розглядається, зазначеному вище висновку Верховного Суду України не відповідає.

Порушені права, як то позбавлення ОСОБА_1 можливості користування Позивача належною їй на праві власності квартирою, як і проживання в зазначеній квартирі його нової сім'ї, безперечно, підлягають судовому захисту. Однак, у визначеному законом порядку. Та не можуть бути вирішені, на даній стадії, шляхом зняття з реєстрації місця проживання, в силу наведеного вище.

Керуючись ст. 195, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23 червня 2015 року у справі № 808/2509/15 скасувати та прийняти нову постанову суду.

У позові відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції у порядку та у строки, визначені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: О.В. Юхименко

Суддя: Л.М. Нагорна

Суддя: О.О. Круговий