Справа № 810/1231/15
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1231/15 Головуючий у 1-й інстанції: Волков А.С. Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

28 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Борисюк Л.П., Петрика І.Й.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 05 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Держземагенства у Вишгородському районі Київської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Київського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Управління Держземагенства у Вишгородському районі Київської області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Управління Держземагенства у Вишгородському районі Київської області щодо не надання йому інформації на питання №1-4 інформаційного запиту № Д-44/0/5-15 від 10.03.2015р.;

- зобов'язати Управління Держземагенства у Вишгородському районі Київської області надати йому повну змістовну відповідь на питання інформаційного запиту № Д-44/0/5-15 від 10.03.2015р., у тому числі графічні матеріали (карти, плани, інше) із зазначенням на них місця розташування земель не наданих у власність та користування в розрізі угідь в с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області та м. Вишгород Київської області;

- зобов'язати відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 05 травня 2015 року в задоволенні вимог даного позову відмовлено.

На вказану постанову суду позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати її як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити вимоги його позову.

В зв'язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України прийнято у порядку скороченого провадження, згідно з ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 10 березня 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Управління Держземагенства у Вишгородському районі Київської області з інформаційним запитом № Д-44/0/5-15 про надання йому суспільно-важливої публічної інформації. У запиті позивач просив розпорядника інформації надати наступну публічну інформацію/документи:

1) усю можливу інформацію про ненадані у власність та користування земельні ділянки в розрізі угідь в с. Нові Петрівці, Вишгородського району, Київської області;

2) графічні матеріали (карти, плани, інше) із зазначенням на них місця розташування земель запитуваних в питанні №1 цього інформаційного запиту;

3) усю можливу інформацію про ненадані у власність та користування земельні ділянки в розрізі угідь у м. Вишгород, Вишгородського району, Київської області;

4) графічні матеріали (карти, плани, інше) із зазначенням на них місця розташування земель запитуваних в питанні №3 цього інформаційного запиту;

5) інформацію із останньої форми статистичної звітності, яка міститься в формі 6-зем, а саме: в рядку 94, 95, 96 та 97 із уточненням дати складання звіту.

З листа Управління Держземагентства у Вишгородському районі Київської області від 16.03.2015 за вих. №56/6-15 позивач дізнався про те, що згідно з даними державної статистичної звітності землі не надані у власність або постійне користування в межах с. Нові Петрівці станом на 01.01.2015, становлять:

Загальна площа - 377,7622 га, в т.ч.:

сільськогосподарські землі всього - 334,3926, з них:

- рілля (гр. 5) - 232,6674 га;

- пасовища (гр. 12) - 95,7224 га;

- під господарськими будівлями і дворами (гр. 14) - 6,0028 га;

забудовані землі разом - 20,3146 га, з них:

- землі промисловості (гр. 37) - 2,0000 га;

- землі громадського призначення (гр. 43) - 0,5304 га;

- змішаного використання (гр. 44) - 0,4000 га.

Землі, що використовуються для технічної інфраструктури (гр. 50) - 14,7000 га, у т.ч. для виробництва та розпорядження електроенергії (гр. 53) - 14,7000 га.

Землі, що використовуються для відпочинку та інші відкриті землі (гр. 55) - 2,6842 га, у т.ч.: кемпінгів, будинків для відпочинку або проведення відпусток (гр. 57) - 2.6872 га;

Інші землі:

відкриті заболочені землі (низинні) (гр.65) - 10,5080 га;

піски (включаючи пляжі) (гр. 69) - 12,5470 га.

Землі, не надані у власність або постійне користування в межах м. Вишгород станом на 01.01.2015 р. становлять:

Загальна площа-315,1068 га, в т.ч.:

Сільськогосподарські землі всього - 32,3055, з них:

- рілля (гр. 5)-23,1924 га;

- сіножаті (гр. 11)- 0,3512 га;

- пасовища (гр. 12) - 8.7619 га;

- під господарськими будівлями і дворами (гр. 14) - 6,0028 га;

Лісові землі - 90,7269 га, з них:

- вкриті лісовою (деревною та чагарниковою) рослинністю (гр.23) - 49,7269 га;

Чагарники (гр. 28) -41,0000 га.

Забудовані землі разом - 18,6928 га. з них:

- землі промисловості (гр. 37) - 0,5631 га;

- землі комерційного та іншого використання (гр. 42) -1,6694 га;

- землі громадського призначення (гр. 43) - 8,7085 га.

Землі, що використовуються для відпочинку та інші відкриті землі (гр. 55) - 7,7518 га, у т.ч.: - зайнятих поточним будівництвом (гр. 58) - 7,7518 га.

Інші землі:

піски (включаючи пляжі) (гр. 69) - 173,3816 га.

В своєму позові позивач вказує про недотримання відповідачем вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки зміст вищезазначеного листа не містить повної та всебічної інформації включаючи графічні матеріали (карти, плани інше) із зазначенням на них місця розташування не наданих у власність та користування земельних ділянок в розрізі угідь в с. Нові Петрівці, Вишгородського району Київської області та у м. Вишгород, Київської області, про що зокрема зазначалося в інформаційному запиті.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи колегія суддів зважає на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулюються Законом України «Про інформацію» від 92 жовтня 1992 року №2657-XII.

Відповідно до ст. 5 вказаного Закону, кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів; реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

А порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначається Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року №2939-VI (надалі - Закон №2939-VI).

Згідно із ст. 1 Закону №2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом; публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 3 Закону №2939-VI, право на доступ до публічної інформації гарантується: обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; доступом до засідань колегіальних суб'єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Відповідно до ст. 5 Закону №2939-VI, доступ до інформації забезпечується шляхом: систематичного та оперативного оприлюднення інформації:в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону №2939-VI, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Відповідно до частини 4 цієї ж статті, усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Згідно з пп. 1, 6 ч. 1 ст. 14 Закону №2939-VI, розпорядники інформації зобов'язані оприлюднювати інформацію про свою діяльність та прийняті рішення; надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону №2939-VI, інформація, передбачена частиною першою цієї статті, підлягає обов'язковому оприлюдненню невідкладно, але не пізніше п'яти робочих днів з дня затвердження документа. У разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайту така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону. Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Згідно із ст. 23 Закону №2939-VI, рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: відмову в задоволенні запиту на інформацію; відстрочку задоволення запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; невиконання розпорядниками обов'язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

А відповідно до частини 1 ст. 24 Закону №2939-VI, відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень: ненадання відповіді на запит; ненадання інформації на запит; безпідставна відмова у задоволенні запиту на інформацію; неоприлюднення інформації відповідно до статті 15 цього Закону; надання або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом; нездійснення реєстрації документів; навмисне приховування або знищення інформації чи документів.

Як вбачається зі змісту листа Управління Держземагентства у Вишгородському районі Київської області від 16.03.2015 за вих. №56/6-15, запитувані позивачем графічні матеріали (карти, плани, інше) із зазначенням на них місця розташування земель, не наданих у власність чи користування в розрізі угідь в с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області, м. Вишгород Київської області, у відповідача на момент надходження даного запиту були відсутні, а тому надання ним відповіді обмежувалося лише викладеною у листі інформацією.

Водночас, Закон №2939-VI не вимагає (не зобов'язує) відповідача у відповідь на запит створювати нову (тобто таку, якої раніше не існувало) інформацію або надавати інформацію, яка потребує створення в інший спосіб, у тому числі в формі переліків, звітів, таблиць тощо в електронному або паперовому вигляді.

Такий висновок підтверджується положеннями, закріпленими в частині 1 статті 19 Закону №2939-VI, де зазначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Вказане означає, що положення Закону №2939-VI поширюються виключно на ті правовідносини, в яких на момент отримання відповідного запиту розпорядник вже мав в своєму володінні певну інформацію, яка підпадає під визначення публічної.

Отже, з аналізу положень Закону України «Про доступ до публічної інформації» та Закону України «Про інформацію», випливає, що законодавцем на суб'єктів владних повноважень та розпорядників публічної інформації покладено саме обов'язок надавати на запити зацікавлених осіб вже реально існуючу на момент отримання запиту (тобто раніше створену і в силу цього вже наявну в розпорядженні) інформацію, а тому обов'язком створювати нову (тобто таку, якої раніше не існувало) інформацію суб'єкти владних повноважень згідно з вимогами чинного законодавства не обтяжені.

Зважаючи на те, що на момент надходження інформаційного запиту відповідач у визначений законом строк надав відомості по факту наявної у нього інформації, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог даного позову в частині визнання протиправними дій Управління Держземагенства у Вишгородському районі Київської області та зобов'язання останнього надати позивачу повну змістовну відповідь на питання інформаційного запиту № Д-44/0/5-15 від 10.03.2015р.

Що стосується позову в частині зобов'язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Положенням статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України визначено спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов'язання суб'єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Необхідно звернути увагу на те, що вищезазначеній нормі кореспондують положення абз. 6 п. 4 ч. 1 ст. 163 КАС України, абз. 5 п. 4 ч. 1 ст. 207 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині постанови суду першої чи апеляційної інстанції зазначається встановлений судом строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіт про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі.

Такий контроль здійснюється судом першої інстанції шляхом зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої, апеляційної чи касаційної інстанцій, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

Після ухвалення судового рішення, яке набрало законної сили, настає процедура його виконання. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічна правова позиція викладена у інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 09.01.2013 року № 28/12/13-13, а також ухвалах Вищого адміністративного суду України від 22.01.2015 року у справі № К/800/15415/14, від 03.03.2015 року у справі № К/800/30906/13.

Таким чином, встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, ухваленого не на користь суб'єкта владних повноважень, є правом суду, а не його обов'язком, а тому відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для встановлення відповідачу строку для подання звіту про виконання судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апелянтом не було надано доказів на підтвердження заявлених ним вимог, а тому доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що постановлене у справі рішення суду першої інстанції ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень матеріального і процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 05 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя суддя суддя Я.М. Собків Л.П. Борисюк І.Й. Петрик

.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Петрик І.Й.

Борисюк Л.П.