Справа № 815/3994/13-а
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/3994/13-а

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду в складі:

Судді доповідача - Потапчука В.О.

суддів - Домусчі С.Д.

- Шеметенко Л.П.

при секретарі - Алексєєвої Н.М.

за участю ОСОБА_1 та його представника Хайнак В.Д.

представника відповідача військової частини НОМЕР_1 Ятлук О.М

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22 липня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення в списках особового складу, направлення до військово-медичного клінічного центру, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральних збитків,-

В С Т А Н О В И Л А:

До суду, після касаційного перегляду надійшла адміністративна справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 , за результатом якого, після уточнення заявлених позовних вимог позивач просить: визнати протиправним та скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_2 № 79 від 26.04.2013 року, відповідно до якого він, ОСОБА_1 ,, був незаконно виключений зі списків в/ч НОМЕР_1 ; поновити його, ОСОБА_1 , в списках особового складу військової частини НОМЕР_1 ; після поновлення в списках особового складу військової частини НОМЕР_1 направити його як військовослужбовця до військово-медичного клінічного центру Південного регіону для проведення його обстеження та лікування; стягнути з відповідача на його, ОСОБА_1 , користь, середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 76 201, 24 грн. та невиплачену премію за квітень 2013 року в сумі 895, 05 грн.; стягнути з відповідача витрати, понесені за час розгляду справи в судах в сумі 4105, 53 грн.; стягнути з відповідача моральні збитки в сумі 5 000 грн.; стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору та правової допомоги.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 22 липня 2015 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу у якій зазначено, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права у зв`язку з чим апелянт просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги позивача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Так судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді начальника 2733 складу ракетного палива (командира військової частини НОМЕР_1 ) Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ) на підставі контракту строком з 17.01.2012 року по 09.03.2013 року до досягнення граничного віку перебування на військовій службі.

Згідно вимог ч. 2 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу , порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України та іншими нормативно - правовими актами.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 22 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу , граничний вік перебування на військовій службі для військовослужбовців у військовому званні Підполковник становить до 50 років.

Згідно положень п. в ч. 6 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу , контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби за віком у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі.

Позивачу по справі - 09.03.2013 року виповнилось 50 років.

Начальником Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 15.02.2013 року № 117, підполковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби за віком.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17.06.2013 року, закрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , Генерального штабу Збройних сил України в частині позовних вимог до Генерального штабу Збройних сил України щодо визнання протиправним та скасування наказу начальника Генерального штабу України № 117 від 15.02.2013 року.

Також судом першої інстанції встановлено, що підполковник ОСОБА_1 звертався до Командування Сухопутних військ Збройних сил України про надання йому невикористаної відпустки за 2013 рік, починаючи з 14.03.2014 року, про що свідчить його рапорт, який знаходиться в матеріалах справи (ар.с. 98 Т.1.).

Згідно витягу з Наказу Командира військової частини НОМЕР_1 № 50 від 14.03.2013 року, підполковника ОСОБА_1 , колишнього командира військової частини НОМЕР_1 в м. Одеса вважати таким, що вибув у чергову відпустку на 45 діб з 14 березня по 27 квітня 2013 року. Підстава - відпускний квиток військової частини НОМЕР_3 .

Згідно пояснень представника відповідача в судовому засіданні суду першої інстанції, відпускний квиток позивачу був виданий військовою частиною НОМЕР_3 . Військовою частиною НОМЕР_1 на підставі отриманого факсимільним зв`язком відпускного квитка ОСОБА_1 був виданий вищезазначений наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 50, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 на військову службу не виходив, розпорядок дня не виконував. Пізніше, 20 березня 2013 року, до військової частини НОМЕР_1 по електронній пошті надійшов відпускний квиток ОСОБА_1 . Відповідно до відпускного квитка, виданого заступником начальника штабу військової частини НОМЕР_3 , ОСОБА_1 був звільнений у чергову відпустку в м. Одеса, строком на 45 діб з 14 березня по 27 квітня 2013 року, а не військовою частиною НОМЕР_1 .

Відповідно до пункту 8.12. Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 року № 170, військовослужбовцям які вибувають у відпустку, видаються відпускні квитки встановленого зразка.

Відповідно до директиви Міністра оборони України від 22 червня 2011 року № Д-322/1/05 2733 склад ракетного палива (військова частина НОМЕР_1 ) був підпорядкований Південному оперативному командуванню Сухопутних військ Збройних сил України, та переданий у безпосереднє підпорядкування Командуванню Сухопутних війсь Збройних сил України (командувачу), яке за умовним найменуванням має назву військова частина НОМЕР_3 .

Листом тимчасово виконуючого обов`язки начальника логістики командування Сухопутних військ Збройних сил України від 27 січня 2015 року № 116/10/2/1/5 доведено до військової частини НОМЕР_1 про те, що: умовне найменування Командування Сухопутних військ Збройних сил України військова частина НОМЕР_3 ; 2733 склад ракетного палива Сухопутних військ Збройних сил України (військова частина НОМЕР_1 ) підпорядкований Командуванню сухопутних військ Збройних сил України; командир військової частини НОМЕР_1 підпорядкований командувачу Сухопутних військ Збройних сил України.

За відомостями відпускного квитка, ОСОБА_1 повинний був прибути у військову частину НОМЕР_1 28 квітня 2013 року для отримання припису на направлення його на військовий облік до Суворовського РВК м. Одеси та отримання розрахунків, але в зазначений день позивач не прибув.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26 квітня 2013 року № 79, ОСОБА_1 з 27 квітня 2013 року був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

В позовній заяві позивач стверджує, що в період з 26 квітня по 3 травня 2013 року він знаходився на стаціонарному лікуванні у Військово-клінічному медичному центрі Південного регіону, про що повідомив відповідача телеграмою, а тому вказаний період повинен входити в строк відпустки.

При вирішенні питання суд першої інстанції дійшов висновку, що видача відпускного квитка позивачу мала проводити військова частина НОМЕР_3 , відповідач - військова частина НОМЕР_1 не порушила термінів виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та правомірно виключила позивача зі списків особового складу військової частини в останній день відпустки - 27 квітня 2013 року та підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Колегія суддів вважає правильним такий висновок суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно пункту 191 положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, затвердженого Указом президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, відпустку може бути продовжено в разі затримки на шляху до місця проведення відпустки або неможливості виїзду з місця проведення відпустки внаслідок непередбачених перешкод у сполученні або через хворобу військовослужбовця, який прямує у відпустку або повертається з неї, на підставі документів, засвідчених посадовими особами, зазначеними в абзаці другому пункту 147 цього Положення на фактичний строк затримки, що підтверджується відповідними документами.

Згідно з положеннями абз. 4 п. 12.8 Інструкції про організацію виконання положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України від 10.04.2009 року 3 170, військовослужбовці у разі неможливості їх виключення зі списків військової частини через об`єктивні причини: перебування військовослужбовця на лікуванні, проведення службового розслідування у випадку виявлення зловживань, нестачі матеріальних засобів тощо виключаються після повернення з лікування.

З матеріалів справи колегія суддів вбачає, що телеграма позивача від 26.04.2013 року (арк. с. 99 Т.1) надійшла до частини 29.04.2013 року о 08:10 год. (розписка арк.. с. 99 Т.1), разом з тим командуванням військової частини НОМЕР_1 , вказана телеграма не розглядалася у зв`язку з тим, що була надіслана не за підпорядкованістю, оскільки повинна була надіслана на адресу військової частини НОМЕР_3 та у зв`язку з тим, що надійшла в частину вже після виключення позивача зі списків особового складу.

Відповідно до інформації про рахунок (наявність залишку коштів) військової частини НОМЕР_1 в управлінні Державної казначейської служби України у Любашівському районі Головного - управління Державної казначейської служби України в Одеській області станом на 18 квітня 2013 року залишок коштів за КПКВ 2101020 КЕКВ 2112 (грошове забезпечення військовослужбовців) кошти на виплату всіх виплат ОСОБА_1 були в наявності. Також, судом встановлено, що після виключення зі списків ОСОБА_1 27 квітня 2013 року кошти на рахунках військової частини також були в наявності, що підтверджується інформацією про рахунок станом на 08 травня 2013 року.

КЕКВ 2112 відповідно до наказу Міністра фінансів України від 21 червня 2012 року № 754 Про внесення змін до Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету , зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 липня 2012 року за № 1199/21511, означає грошове забезпечення військовослужбовців: 1) грошове утримання (забезпечення); 2) заохочення; 3) відшкодування податку на доходи фізичних осіб; 4) одноразова грошова допомога при звільненні.

З матеріалів справи колегія суддів вбачає, що усі грошові кошти належні до виплати, позивач, після неодноразових звернень посадових осіб військової частини НОМЕР_1 до нього, отримав лише 17 травня 2013 року. Видача коштів позивачу через касу фінансово-економічної служби (бухгалтерії) проведена: за роздавальною відомістю № 64 - грошова допомога при звільнені на суму 60060,00 грн.; за роздавальною відомістю № 65 - грошове забезпечення на суму 4390,87 грн.; за роздавальною відомістю № 66 - грошова допомога на оздоровлення на суму 3656,15 грн.; за роздавальною відомістю № 67 - індексації грошового забезпечення на суму 559,51 грн. (а.с. 57-60 Т.1).

На час розгляду справи судом першої інстанції грошові кошти позивачу виплачені 17.05.2013 року у повному обсязі, про що засвідчено особистим підписом позивача.

Позивач зазначає, що в період з 26 квітня по 03 травня 2013 року, він знаходився на стаціонарному лікуванні у Військово клінічному медичному центрі Південного регіону, про що повідомив військову частину телеграмою, однак, з матеріалів справи колегія суддів вбачає, що телеграма ОСОБА_1 надійшла до частини 29.04.2013 року 8.10, що підтверджується копією розписки. Командуванням частини дана телеграма не розглядалась, оскільки була надіслана не за підпорядкованістю, оскільки повинна була бути надіслана до військової частини НОМЕР_3 .

Відповідно до положень п. 5 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей , військовослужбовцям, які захворіли під час щорічної основної або щорічної додаткової відпустки, зазначена відпустка продовжується після одужання на кількість невикористаних днів цієї відпустки.

Колегія суддів вважає правильною позицію суду першої інстанції, що позивач після одужання мав звернутися до військової частини НОМЕР_3 , яка його звільнила у чергову відпустку з клопотанням про продовження йому відпустки, що позивачем зроблено не було та з урахуванням того, що в період з 28 квітня 2013 року по 17 травня 2013 року позивач не прибував до військової частини НОМЕР_1 за приписом про направлення його на військовий облік та отриманням ним інших розрахунків відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26 квітня 2013 року № 79 та на адресу військової частини НОМЕР_1 з військової частини НОМЕР_3 не надходило жодних розпорядчих документів щодо продовження позивачу чергової відпустки, в тому числі перенесення дати звільнення зі служби, суд дійшов до висновку, що відповідач - військова частина НОМЕР_1 не порушила термінів виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та правомірно виключила позивача зі списків особового складу військової частини в останній день відпустки - 27 квітня 2013 року.

Стосовно несвоєчасності виплати позивачу грошового забезпечення, колегія суддів зазначає, що позивач в період з 26.04.2013 року по 15.05.2013 року не з`являвся до військової частини НОМЕР_1 для отримання усіх належних йому для виплати грошових коштів, що підтверджується копіями бланків одноразових перепусток на адміністративну територію та копією книги обліку видачі одноразових перепусток, разом з цим з пояснень свідка ОСОБА_2 (Начальник юридичного відділу Штабу Сухопутних військ ЗСУ) порушення терміну сплати мало місце, оскільки за відомчими наказами ОСОБА_1 мав бути розрахованим в останній день відпустки, за дане порушення командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.04.2013 року № 79 ОСОБА_1 виключений 27.04.2014 року зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 за посадою командира військової частини НОМЕР_1 .

Премія за березень 2013 року ОСОБА_1 була виплаченою відповідно до наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (командира військової частини НОМЕР_3 вищого командира) від 05.04.2013 року № 150.

При вирішенні питання суд першої інстанції дійшов висновку , що підстав для нарахування позивачу премії за квітень 2013 року командуванням військової частини НОМЕР_1 не встановлено.

Колегія суддів вважає правильним такий висновок суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до розділу ХХХІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260, визначено порядок преміювання військовослужбовців.

Відповідно до положень п. 31.1 Інструкції встановлено, що командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних сил України, мають право преміювати осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за їх особистий внесок у загальні результати служби.

Згідно з положеннями пункту 31.4 інструкції, виплата премії військовослужбовцям здійснюється щомісяця за попередній місяць під час виплати грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу командира військової частини (командирам військових частин на підставі наказу вищих командирів/начальників), який видається до 5 числа місяця, наступного за місяцем преміювання.

На підставі зазначеного пункту, військовослужбовцям, які мають право на одержання за основними посадами додаткових видів грошового забезпечення, установлених відповідними пунктами Інструкції, в тому числі пунктом 31.1 цієї інструкції, які тимчасово вибули з військової частини зі збереженням посад за місцем служби, виплата цих додаткових видів грошового забезпечення, в тому числі премії, не припиняється в разі вибуття у відпустку зі збереженням грошового забезпечення за час перебування у відпустці.

Колегія суддів зазначає, що премія за квітень 2013 року, позивачу у військовій частині НОМЕР_1 не виплачувалася, оскільки у витягу з наказу командувача Сухопутних військ Збройних сил України від 07.05.2013 року № 206, позивач ОСОБА_1 як військовослужбовець вже не зазначався.

Також позивач просив зобов`язати військову частину НОМЕР_1 направити його на лікування в заклад охорони здоров`я Міністерства оборони України, у зв`язку з тим, що йому необхідне лікування.

З матеріалів справи колегія суддів вбачає, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій та користується правами ветерана військової служби, а тому відповідно до ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та статті 6 Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист має право на безоплатне користування закладами охорони здоров`я Міністерства оборони України, безоплатне придбання ліків за рецептами лікарів та першочергове медичне обстеження, диспансеризацію та госпіталізацію.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що оскільки судом апеляційної інстанції встановлено правомірність оскаржуваного наказу відповідача, позовні вимоги позивача щодо поновлення в списках особового складу військової частини, направлення його як військовослужбовця до військово-медичного клінічного центру Південного регіону для проведення лікування, стягнення середньомісячного грошового забезпечення, премії за час вимушеного прогулу та моральних збитків є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Також колегія суддів зазначає, що згідно положень п. 4, п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювачами, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями, бездіяльністю вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З матеріалів справи та пояснень сторін колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 5000 гривень.

Згідно ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваної додаткової постанови суд першої інстанції дійшов вірних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 200,206 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22 липня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення в списках особового складу, направлення до військово-медичного клінічного центру, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральних збитків,- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлено 11 листопада 2015 року.

Суддя-доповідач: Потапчук В.О.

Судді: Домусчі С.Д.

Шеметенко Л.П.