Справа № 813/4205/15
Суддя: Лейко-Журомська Майя Вікторівна
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року № 813/4205/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лейко-Журомської М.В.,

секретар судового засідання Жовковська Ю.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 представника відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Міжрегіональної науково-виробничої асоціації підприємств «Авіокон проект» до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Міжрегіональна науково-виробнича асоціація підприємств «Авіокон проект» звернулась до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Сихівському районі Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07.05.2015 року № та № .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що спірні податкові повідомлення-рішення складені на підставі висновків акту перевірки позивача, які в свою чергу ґрунтуються на акті перевірки іншого податкового органу щодо контрагента позивача, яким було встановлено відсутність необхідних умов для здійснення господарської діяльності, в частині купівлі, продажу, зберігання та відвантаження товарно-матеріальних цінностей та надання послуг чи здійснення робіт в силу відсутності відповідного персоналу, транспортних засобів, приміщень та матеріальних ресурсів, при значних обсягах купівлі та реалізації товарів, а також на даних системи АІС «Податковий блок». Вказано, що відповідачем не оспорюється факт використання поставлених товарів у власній господарській діяльності підприємства, а також не виявлено недоліків у заповненні податкових накладних. Зазначено, що позивачем до перевірки було надано усі первинні документи, які відповідають критеріям первинного документа, є достовірними та складені за результатами фактичного здійснення господарської діяльності позивача.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві. Додатково пояснив, що позивач використовував поставлений товар від ТОВ «Інтеропторг» у власній господарській діяльності, а також реалізовував вказаний товар третім особам - покупцям МНВАП «Авіокон проект» з відповідною торгівельною націнкою. Просив позов задовольнити.

Відповідач позов заперечив, подав письмові заперечення на позовну заяву. У запереченнях зазначено, що при перевірці позивача використано дані в розрізі контрагентів на рівні ДПА України та акт перевірки контрагента позивача ТОВ «Інтероптторг». Наявна у ДПІ інформація свідчила про відсутність реального вчинення господарських операцій контрагентом позивача, а рух активів задекларований лише на папері. Вказано, що представлені до перевірки товарно-транспортні накладні не дають можливості визначити чи здійснювалось перевезення згідно з номенклатурою. Зазначено, що у податковій звітності підлягає відображенню господарська операція яка фактично відбулась, а не та, зміст якої лише відображений у первинних документах. Відповідно господарська операція, яка фактично відбулась і створює податкові наслідки для платника шляхом формування ним складу податкового кредиту та валових витрат інших підприємств. Просив у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив повністю з тих підстав, що позивачем не підтверджено фактичного здійснення господарських операцій із вказаним у акті перевірки контрагентом, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі факти, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

Державною податковою інспекцією у Сихівському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області у період з 02.04.2015 р. по 08.04.2015 року проведена позапланова виїзна перевірка Міжрегіональної науково-виробничої асоціації підприємств «Авіокон проект», , по взаєморозрахунках із ТОВ «Простори України» () за грудень 2014 р. та ТОВ «Інтероптторг» (38921180) за травень 2014 року, грудень 2014 року, про що 16.04.2015 р. складено акт № 334/13-50-22-02-13/23958467.

Вказаним актом встановлено порушення позивачем п.п. 14.1.27, 14.1.28 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 138.2, п. 138.4 ст. 138, п.п. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на прибуток на суму 36669 грн.; п. 198.2, п. 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 103 336 грн., в т.ч. за травень 2014 року на суму 29 211 грн., за грудень 2014 р. на суму 74 125,00 грн.

На підставі складеного за результатами перевірки акта, відповідачем 07 травня 2015 року винесено податкові повідомлення-рішення № та № про збільшення позивачеві грошового зобов'язання за платежами: податок на прибуток у сумі 55 003,50 грн., у т.ч. 36 669,00 грн. за основним платежем та 18 334,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, податок на додану вартість у сумі 155 004,00 грн., у т.ч. 103 336,00 грн. за основним платежем та 51 668,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що між МНВАП «Авіокон проект» та ТОВ «Інтероптторг» укладено договір поставки № ДП-69 від 29.11.2013 року, відповідно до якого Постачальник (ТОВ «Інтероптторг») зобовязувався передати у власність Покупця (МНВАП «Авіокон проект»), а Покупець зобовязувався прийняти і своєчасно оплатити електротехнічну та іншу продукцію. Вказаним Договором передбачений порядок поставки товару шляхом його передачі перевізнику або організації звязку для доставки покупцю (п. 2.5.3. Договору). При цьому сторонами встановлено (п. 2.9. Договору), що Постачальник передає Товар перевізнику в порядку та з оформленням підтверджуючих документів, які встановлені правилами такого перевізника. Разом з товаром Постачальник передає видаткові накладні.

На виконання умов даного договору Товариством «Інтероптторг» поставлено у власність МНВАП «Авіокон проект» товари згідно видаткових накладних, копії яких містяться у матеріалах справи, на загальну суму 620 017,80 грн. в тому числі ПДВ 103 336,30 грн.

Додатково на підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивачем представлено копії рахунків на оплату, сертифікати якості на товар, витяги з журналу реєстрації довіреностей на уповноважену особу від імені позивача на отримання товару. Позивачем надані платіжні документи, які підтверджують здійснення оплати за поставлений товар у повному обсязі, а також представлені податкові накладні, складені ТОВ «Інтероптторг», що відповідають вимогам, визначеним законом, та містять усі обовязкові реквізити. З цього приводу відсутні будь-які зауваження як у акті перевірки, так і у запереченнях відповідача.

Транспортування товару здійснювалось із залученням перевізника ПП «Нічний експрес», яким за фактом здійснення поставки кожної партії товару оформлено товарно-транспортні накладні (вантажні декларації). Відповідно до вказаних ТТН відправником електрообладнання є ТОВ «Інтероптторг» (м. Київ), а його отримувачем МНВАП «Авіокон проект» (м. Львів). Окремі партії товарів 01 та 15 грудня 2014 року постачались перевізником ФОП ОСОБА_3, про що оформлено товарно-транспортні накладні.

На підтвердження обставин щодо використання позивачем у подальшій господарській діяльності поставленого від вищевказаного контрагента товару, позивач надав видаткові накладні про подальшу його реалізацію своїм клієнтам третім особам.

Позивачем також представлено документи, які підтверджують його технічну спроможність на проведення розвантажувальних робіт, а також зберігання поставленого товару на його складі.

Позивачем включено податок на додану вартість до податкового кредиту по вказаних податкових накладних та суми витрат по актах прийняття робіт відображено у відповідній декларації з податку на прибуток.

Як встановлено з акта перевірки №334/13-50-22-02-13/23958467 від 16.04.2015 року, під час перевірки проведених взаєморозрахунків позивача з контрагентом-постачальником ТОВ «Інтероптторг» контролюючим органом використано акт ДПІ у Соломянському районі ГУ ДФС у м.Києві № 4736/26-58-22-07-17/38921180 та інформацію з баз даних.

Згідно з актом та інформацією вказано, що операції ТОВ «Інтероптторг» з МНВАП «Авіокон проект» не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів.

Також під час перевірки проаналізовано надані позивачем ТТН та податковий орган прийшов до висновку, що у описі вантажу вказано електротехнічне обладнання, проте не конкретизовано, що саме за обладнання та не вказано кількості товару, зазначена лише вага, що унеможливлює визначити чи здійснювалось перевезення товару з номенклатурою, що придбавався у ТОВ «Інтеропторг». Отже, платником не підтверджено факт перевезення товару, що придбавався у ТОВ «Інтеропторг».

Однак з такими висновками податкового органу суд не погоджується виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Податковий кредит відповідно до пункту 14.1.181 статті 14 ПК України визначається як сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України є дата здійснення першої з наступних подій: а) дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг); б) дата отримання податкової накладної.

За змістом наведених правових норм, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника.

Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні.

Виходячи з вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 №996-ХГУ обґрунтування відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (пункт 2 стаття 9 цього Закону).

На підтвердження реальності господарських операцій в матеріалах справи містяться документи: податкові накладні, видаткові накладні, товаро-транспортні накладні, витяги з журналів реєстрації довіреностей, сертифікати відповідності, платіжні доручення, виписки з банківського рахунку. Наведені документи відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та містять всі необхідні відомості та реквізити для належного підтвердження виконання господарських операцій.

Як вбачається з акта перевірки позивача контролюючий орган не встановив жодних недоліків у заповненні наданих до перевірки первинних документів та вважав інформацію, яка міститься у них належною та достатньою.

Внаслідок проведення даних операцій позивач як платник податків мав намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності не прагнув отримати вигоду виключно чи переважно за рахунок відшкодування з державного бюджету податку на додану вартість (безпідставного формування податкового кредиту).

У свою чергу, відповідачем не доведено неотримання позивачем послуг. Фактично, висновки перевірки ґрунтуються на припущенні про неспроможність контрагента позивача на здійснення господарських операцій, які викладені у висновках акта перевірки Товариства «Інтероптторг».

Однак, використання контролюючим органом акта перевірки, проведеної щодо іншого платника податків, як належного та допустимого доказу є необґрунтованим.

Отже, акт перевірки ДПІ у Соломянському районі ГУ ДФС у м.Києві № 4736/26-58-22-07-17/38921180 та його вплив на формування доходів та витрат позивача за відповідні періоди не може бути належним доказом підтвердження нереальності господарських операцій, оскільки не дає оцінки господарським операціям позивача та ТОВ «Інтероптторг».

Тому висновки контролюючого органу про нереальність (безтоварність) цих господарських операцій ґрунтуються на припущеннях.

Як вбачається з акта перевірки позивача контролюючий орган не встановив жодних недоліків у заповненні наданих до перевірки податкових накладних та вважав інформацію, яка міститься у них належною та достатньою.

Контролюючий орган не підтвердив своєї позиції про безтоварність господарських операцій, як і висновок про наявність протиправної мети при вчиненні правочинів належними доказами чи відповідними судовими рішеннями.

Отже висновки відповідача, викладені в акті перевірки, щодо безтоварності господарських операцій між позивачем та його контрагентом не підтверджуються належними та допустимими доказами і спростовуються фактичними обставинами, встановленими судом під час розгляду справи.

Зазначене свідчить про необґрунтованість та упередженість висновків податкового органу щодо встановлених порушень.

Господарські операції позивача підтверджені належним чином оформленими первинними документами, а правочини не визнані у встановленому законом порядку недійсними. На момент укладення договорів, виписки податкових накладних та проведення господарських операцій контрагент позивача був зареєстрованим у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб.

Відповідачем у встановленому законом порядку не спростовано презумпцію правомірності правочинів, добросовісності платника податку та достовірності поданих документів.

Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Враховуючи викладене вище та норми процесуального права, при розгляді судом спору щодо правомірності рішень органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання чи відмовлено у наданні податкових вигод, презюмується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше. Аналогічна правова позиція викладена зокрема, в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 04.03.2013 року у справі № К/9991/2038/11, від 11.02.2013 року у справі № К/9991/66857/11.

Аналіз норм податкового законодавства дає підстави зробити висновок, що формування підприємством податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03). Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду Українивід 31 січня 2011 року, справа № 21-47а10.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України, а згідно з частиною 2 цієї ж статті, невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Також суд зауважує, що згідно з статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», пункту 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 року № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568, товарно-транспортна накладна визначена як обов'язковий документ, що повинен оформлюватися при перевезенні вантажів автомобільним транспортом та зберігатися як у вантажовідправника, так і у вантажоодержувача. Згідно з пунктом 1 зазначених Правил товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Досліджені судом товарно-транспортні накладні відповідають вимогам встановленим Законом України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та містять всі необхідні реквізити та відомості про вантаж, що транспортується.

Таким чином, «недоліки» в заповненні ТТН, виявлені на думку ДПІ (не конкретизовано, що саме за обладнання та не вказано кількості товару, зазначена лише вага, що унеможливлює визначити чи здійснювалось перевезення товару з номенклатурою) не дають підстав вважати, що господарська операція не відбулася чи відбулася з порушенням, такі дані не впливають на стан конкретних активів та зобов'язань, збільшення або зменшення яких впливає на податковий облік, коли достеменно відомо, що така операція відбувалася в певний період. Не зазначення даних відомостей особами, які перевозили вантаж, є недоліком організації роботи перевізника та підставою для вирішення питання щодо відповідальності таких осіб, проте не може впливати на висновки податкової інспекції про реальність чи відсутність вчинення господарської операції між суб'єктами господарювання.

Отже, зазначені вимоги законодавства позивачем дотримані, всі первинні документи бухгалтерського обліку складені належним чином та підтверджують реальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, належними доказами підтверджено факт поставок товару та його використання у господарській діяльності позивача.

Частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд відповідно до ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи зі змісту наведеної норми, саме на податкові органи покладається обовязок надати достатні докази на обґрунтування висновків про порушення платником податків норм податкового законодавства, на підставі яких такому платникові визначено відповідні грошові зобовязання.

Відповідачем конкретних доказів, на підставі яких можна дійти висновку про порушення платником податків норм податкового законодавства, суду надано не було.

Згідно зі статтею 162 КАС України суд вправі постановою визнати протиправним рішення субєкта владних повноважень чи окремі його положення, дії чи бездіяльність і скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення.

Сукупність вищенаведених встановлених обставин справи дає суду підстави визнати позовні вимоги обґрунтованими, доведеними матеріалами справи, і такими що підлягають до задоволення.

Відповідно до статті 94 КАС України слід стягнути з Державного бюджету України на користь Міжрегіональної науково-виробничої асоціації підприємств «Авіокон проект» 421,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області від 07 травня 2015 року № та № НОМЕР_1.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Міжрегіональної науково-виробничої асоціації підприємств «Авіокон проект» 421,00 грн. (чотириста двадцять одну гривню 00 коп.) судового збору.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 16 листопада 2015 року.

Суддя М.В. Лейко-Журомська