Справа № 807/2849/14
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року Справа № 876/10878/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Судової-Хомюк Н.М.

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2014 року в адміністративній справі № 807/2849/14 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2014 року ФОП ОСОБА_2 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління Міндоходів в Закарпатській області (надалі - ДПІ в Іршавському районі) форми «Ф» від 24.06.2014 року № 13841-15 про визначення йому відповідно до пункту 286.5 статті 286 розділу ХІІ Податкового кодексу України податкового зобов'язання за платежем: оренда плата з фізичних осіб на загальну суму 29 248,50 грн.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що розмір орендної плати визначено відповідно до договору оренди землі від 03 травня 2007 року, з урахуванням додаткової угоди № 1 до цього договору від 17 січня 2008 року; заборгованість по орендній платі відсутня.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2014 року позов задоволено.

Не погодившись із прийнятою постановою, її оскаржила ДПІ в Іршавському районі, яка вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за невідповідності висновків суду обставинам справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права. Тому просила скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовано тим, що орендна плата повинна сплачуватися у розмірі, першоначально визначеному договором оренди, при тому, що додаткова угода не є чинною, а виправлення до договору оренди внесено неправомочним органом.

Відповідно до частини першої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, відповідно до розпорядження голови Іршавської районної державної адміністрації Закарпатської області (надалі - Іршавська РДА) від 23.04.2007 р. за № 212 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування на умовах оренди для риборозведення» 03 травня 2007 року між Іршавською РДА (орендодавець) та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (орендарями) було укладено договір оренди землі (надалі - Договір оренди), згідно якого орендодавець надає орендарям у строкове платне користування строком на 49 років земельну ділянку сільськогосподарського призначення - для риборозведення, яка знаходиться на території с.Горбок Доробратівської сільської ради в урочищі «Вовчі ями» за межами населеного пункту загальною площею 38 998 кв.м, у тому числі 36 809 кв.м - під водоймами.

Орендна плата, згідно із умовами Договору оренди, вноситься у грошовій формі в розмірі 0,5 грн за 1 кв.м загальною сумою 19 499,00 грн, щоквартально в розмірі 3749,75 грн не пізніше 15 числа наступного кварталу. Розмір орендної переглядається один раз у п'ять років. У разі невнесення орендної плати в строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі 2,0% несплаченої суми за кожний день прострочення.

10 грудня 2007 року голова Іршавської РДА прийняв розпорядження № 711 «Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 23.04.2007 року № 212» (надалі - Розпорядження № 711), яким вніс зміни до пункту 3 розпорядження № 212 від 23.04.2007 року і встановив орендну плату за використання земельної ділянки площею 3,8998 га в розмірі 3,4 грн за 0,01 га на рік, загальною сумою 1325,17 грн.

На виконання Розпорядження № 711 Іршавська РДА внесла зміни до пункту 9 Договору оренди шляхом укладення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 додаткової угоди за № 1 від 17 січня 2008 року (надалі - Додаткова угода), якою пункти 9 та 11 Договору оренди щодо розмірів орендної плати виклала в новій редакції і визначила, що орендна плата вноситься у грошовій формі в розмірі 3,4 грн за 0,01 га на рік, загальною сумою 1325,17 грн на рік; орендну плату вносити щомісячно в сумі 110,44 грн.

За результатами проведеної перевірки 24 червня 2014 року ДПІ в Іршавському районі прийняла податкове повідомлення-рішення форми «Ф» за № 13841-15, яким визначила позивачу податкове зобов'язання за платежем: орендна плата з фізичних осіб в сумі 29 248,50 грн.

Висновки податкового органу базуються на тому, що зміна розміру орендної плати є нечинною, оскільки Додаткова угода не пройшла державної реєстрації.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що розрахунок нарахувань орендної плати з фізичних осіб щодо позивача згідно договору оренди від 03 травня 2007 року податковим органом проведено безпідставно, а тому оскаржене податкове повідомлення-рішення суперечить вимогам законодавства та підлягає скасуванню.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з наступного.

Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним, що кореспондується зі змістом Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно із пунктом 269.1 статті 269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Статтею 288 ПК України встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1).

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (пункт 288.4).

Розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом ХIII ПК України; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12% нормативної грошової оцінки (пункт 288.5).

За приписами статті 274 розділу ХІІІ ПК України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

З урахуванням зазначеного, розмір орендної плати не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, яка висловлена ним у постанові від 2 грудня 2014 року № 21-274а14.

Згідно із пунктом 286.1 статті 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Як видно із довідки Держгеокадастру в Іршавському районі нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки на 2007 рік становить 34 595,85 грн, тобто розмір орендної плати, визначений Додатковою угодою, є меншим від розміру податку, що встановлений статтями 288, 274 ПК України.

Крім того, статтею 30 Закону України «Про оренду землі» визначено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.

Відповідно до статтей 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За приписами статті 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Як видно із матеріалів справи, Договір оренди зареєстровано у Державному реєстрі земель, натомість Додаткова угода не зареєстрована, з огляду на що та з урахуванням зазначених вище норм остання не набрала законної сили, тому її приписи є нечинними.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками податкового органу про те, що розмір орендної плати позивач повинен обраховувати і сплачувати у первісно визначеному розмірі, згідно із Договором оренди, а не за визначеними Додатковою угодою розмірами, у зв'язку з чим оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно зі статтею 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заявленого позову.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 ч.1 п.3, 202, 205 ч.2, 207, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області задовольнити.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2014 року в адміністративній справі № 807/2849/14 скасувати.

У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення постанови у повному обсязі.

Головуючий суддя Р.Й.Коваль

Судді В.В.Гуляк

Н.М.Судова-Хомюк

Постанова складена у повному обсязі 13 листопада 2015 року.