Справа № 826/24430/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

03 листопада 2015 року м. Київ № 826/24430/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Качура І.А., розглянувши адміністративний позов

ОСОБА_1
доПрокуратури міста Києва
проскасування наказу №2949 від 19.11.2012
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Прокуратури міста Києва, в якому просив:

- подовжити термін для подачі позовної заяви до суду;

- відкрити провадження у справі;

- визнати протиправним та скасувати наказ прокуратури від 19 листопада 2012 року за № 2949 про звільнення - ОСОБА_1 з посади прокурора прокуратури Солом'янського району міста Києва;

- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора прокуратури Солом'янського району міста Києва;

- стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 листопада 2012 року до дня поновлення на роботі;

- допустити негайне виконання судового рішення.

Так, п. 1 прохальної частини позовної заяви, позивач просив подовжити термін для подачі позовної заяви до суду.

Ознайомившись із позовною заявою та поданими документами, з доводами викладеними у позовній заяві на обґрунтування причин пропущення строку звернення до суду, суд прийшов до висновку про неповажність таких причин, з огляду про наступне.

З позовного матеріалу встановлено, що позивач проходив публічну службу в органах прокуратури.

Згідно наказу № 1414 від 14 серпня 2008 ОСОБА_1 було переведено помічником прокурора Солом'янського району м. Києва, а 14.06.2012 призначено прокурором прокуратури Солом'янського району міста Києва.

Наказом що наказом № 2949 від 19 листопада 2012 позивач був звільнений з посади прокурора прокуратури Солом'янського району міста Києва за власним бажанням на підставі частини 1 статті 38 Кодексу законів про працю України.

Позовну заяву про оскарження вказаного наказу подано позивачем лише 30.10.2015р.

В розрізі наведеного, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 15 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року №2747-ІV (КАС України) публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Так, до публічної служби у встановлених випадках відноситься державна служба. Так, за змістом статті 1 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-XII державна служба - це професійна діяльність осіб, що займають посади в державних органах та їх апараті з метою практичного виконання завдань і функцій держави та одержують зарплату за рахунок державних коштів. Віднесення служби до державної, тобто публічної, можливе, якщо це: професійна діяльність осіб, які її обіймають, здійснюється на основі Конституції, законів та інших нормативно-правових актів, за змістом полягає у виконанні завдань та і функцій держави, оплачується з державних коштів.

Частиною 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

При цьому, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Після закінчення цього часу особа не втрачає права звернутися із адміністративним позовом, але у задоволенні цього позову може бути відмовлено на тій підставі, що пропущено строк звернення.

Відповідно до частини 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України).

Позивач у позовній заяві покликався на те, що про звільнення з органів прокуратури йому стало відомо 15.11.2013р., проте звернутись за захистом порушеного права у строки, що визначені законом, позивач не міг, оскільки тривалий період перебував у стані тимчасової непрацездатності. Також зазначав, що його піклування потребувала жінка, яка страждає на розсіяний склероз.

З даним позовом позивач звернувся лише 30.10.2015р.

Дослідивши доводи позовної заяви, що викладені на обґрунтування поважності пропущеного строку звернення до суду, суд прийшов до наступних висновків.

До позовного матеріалу долучені, зокрема: - копія листка непрацездатності Серії АВН №770834, АВН №744226, згідно яких позивач перебував на лікарняному у період з 15.11.2012 по 22.12.2012 та мав стати до роботи 30.12.2012; копія виписки з історії хвороби №968, згідно якої позивач знаходився у госпіталі з 16.03.2011 по 03.04.2011; копії виписки із медичної картки стаціонарного хворого №3723, згідно якої позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 05.02.2013 по 21.02.2013.

З огляду на викладене, суд звертає увагу на те, що позивачем не надано до суду належних доказів на підтвердження неможливості звернення позивача до суду з 15.11.2013 (з дати коли йому стало відомо про існування наказу) до 30.10.2015.

Таким чином, до позовного матеріалу позивачем не долучено документального підтвердження не можливості звернення позивача до суду впродовж практично 2 календарних років.

Суд приходить до висновку про пропущення встановленого строку звернення до суду з неповажних причин.

Статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України визначено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала (частина 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України).

В той час, як поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

За таких обставин, виходячи із системного аналізу норм чинного законодавства України, суд прийшов до висновку про неповажність причин пропущення строку звернення до суду з даним позовом, а відтак і відсутність правових підстав для поновлення строку звернення до суду.

Суд також звертає увагу на те, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до ч. 2 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Керуючись ст. 100, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Прокуратури міста Києва про скасування наказу №2949 від 19.11.2012.

У випадку оскарження ухвали позовні матеріли будуть скеровані до апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.А. Качур