Справа № 22-а-21375/11
Суддя: Барильська А.П.
Дата ухвалення: 2011-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія- 10.3.1 (1У ) ОСОБА_1
Доповідач Барильська А.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Барильської А.П.„ суддів - Карнаух В.В., Ляховської І.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу на постанову Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 10 березня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу (надалі - УПФУ) про визнання протиправною бездіяльності УПФУ щодо не вчинення дій стосовно перерахунку та виплати позивачу підвищення до пенсії, передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року та з 01.01.2009 року по 30.09.2009 року у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, зобов'язання відповідача виплатити суму недоплаченої допомоги в сумі 2322.53грн. за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року та з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року, посилаючись на те, що йому, як дитині війни, у відповідності до вимог ст. б Закону України «Про соціальний захист дітей війни», за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року та з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року відповідачем не виплачується щомісячна соціальна допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Постановою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 10 березня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність УПФУ щодо не нарахування та не виплати щомісячної соціальної допомоги ОСОБА_2 , згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 09.07. 2007р. по 31.12.2007 р., з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, та з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року включно у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Зобов'язано УПФУ здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_2. підвищення до пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ч.І ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року та з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період, В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач УПФУ ставить питання про скасування постанови і суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог, у І зв'язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема: суд не| взяв до уваги заяву відповідача про застосування строку позовної давності відповідно до вимог ст.ст. 99, 100 КАС України; суд не врахував неможливість застосування показника мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ч.І ст, 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до спірних правовідносин. Крім того, відповідач вважає, що судом безпідставно не врахована та обставина, що правове регулювання виплати допомоги особам, на яких поширюється дія Закону України «Про соціальний захист дітей війни» здійснюється за Постановою Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008. «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян».

Перевіривши законність та обгрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 отримує пенсію за віком та відповідно до абз.1 ч.І ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має статус дитини війни.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності факту протиправної бездіяльності відповідача відносно виконання приписів статті б Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року та з 01.01.2009 року по 25.01.2009 року, що призвело до порушення прав позивача на своєчасне нарахування та отримання підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, й з обов'язку відповідача у зв'язку з цим здійснити перерахунок пенсії позивача у відповідності до вищевказаного Закону та виплатити відповідні суми на її користь.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитись з зазначеними висновками суду у зв'язку з порушенням судом норм процесуального права.

Відповідно до ст. б Закону України № 2195-ІУ від 18.11.2004 року «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсія або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 12 статті 71 Закону України від 19 грудня 2006 року № 489-V «Про

Державний бюджет України на 2007 рік», було зупинено на 2007 рік дію ст. б Закону

України «Про соціальний захист дітей війни» та статтею 111 встановлено, що у 2007 році

підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної

соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України

«Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на 1

яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх

соціального захисту»), у розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників

війни.

Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 по справі № 1-29/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнані неконституційними положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» щодо зупинення дії на 2007 рік ст. б Закону України «Про соціальний захист дітей війни».Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 01 січня 2007 року по 08 липня 2007 року до спірних правовідносин підлягали застосуванню положення ст. 111 Закону України від 19 грудня 2006 року № 489-У «Про Державний бюджет України на 2007 рік», а починаючи з 09 липня 2007 року діє положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», якою передбачено підвищення пенсії дітям війни на 30% мінімальної пенсії за віком.

Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст. 6 цього Закону викладено в наступній редакції: «Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», таке підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів. Зазначені зміни набрали чинності з 01 січня 2008 року.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 по справі № 1-28/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) зміни щодо розміру пенсії дітям війни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Таким чином, з 01 січня 2008 року по 21 травня 2008 року застосуванню до спірних правовідносин підлягали положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Таким чином, відповідач незаконно в період з 09 липня 2007 року не здійснював перерахунок та виплату щомісячного підвищення до пенсії позивачу, а з 22 травня 2008 року здійснює підвищення до його пенсії тільки у розмірі 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у період дії приписів ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції від 18.11.2004 року.

Визначаючи розмір щомісячного підвищення до пенсії, який повинен нараховувати та сплачувати відповідач на користь позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність застосування розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого абз. 1 ч.І ст. ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, що втратили працездатність, встановленого чинним законодавством на кожний бюджетний рік, зокрема ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», ст. 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008р.» й ст. 54 Закону України «Про державний бюджет на 2009 рік».

Однак, суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідно до статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін.

У зв'язку з чим, посилання суду на застосування до спірних правовідносин ч.2 ст.87 Закону України « Про пенсійне забезпечення», яка передбачає, що суми пенсії нараховані, але не одержані своєчасно з вини органу , що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком - є помилковим, оскільки суми перерахунку підвищення до пенсії позивачу не були призначені та нараховані відповідачем.

Позивач звернувся з даним позовом 26 січня 2010 року. Враховуючи положення ст. 99 КАС України, позивачем було пропущено строк для звернення до суду за захистом порушених прав. Питання щодо поновлення процесуального строку для звернення до суду позивачем не ставилося.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги за період з 09.07.20' року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року та за період з 01.01.201 -року по 25.01.2009 року задоволенню не підлягають, а тому в цій частині постанова суді -підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови на підставі п.4 ч. 1 ст. 202 КА України про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог за пропуском строку в іншій частині постанова суду повинна бути залишена без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 200, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу задовольнити частково.

Постанову Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 10 березня 2010 року в частині визнання протиправною бездіяльності Управління Пенсійного фонду України в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу щодо не нарахування та не виплати щомісячної соціальної допомоги ОСОБА_2, згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09.07. 2007р. по 31.12.2007 р., з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, та з 01.01.2009 року по 25.01.2009 року, включно, у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком та в частині зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу здійснити перерахунок таї виплатити ОСОБА_2 підвищення до пенсії згідно ст. б Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ч.І ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року , з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року та з 01.01.2009 року по 25.01.20091 року, включно, в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період, скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного Суду України протягом-двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: