Справа № 2а-3722/10/0970
Суддя: Лучко О.О.
Дата ухвалення: 2010-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2010 р. Справа № 2а-3722/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Лучко О.О.

при секретарі Круглій О.М.,

за участю сторін:

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до відповідача: Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 15.10.2010 р.,-

ВСТАНОВИВ:

25.10.2010 року субєкт підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_3 звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м.Івано-Франківську про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 15.10.2010 р., яким останньому зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 70 527 грн. за порушення вимог п.п.7.4.1, п.п.7.4.4 п.7.4. п.п7.7.1, п.п.7.7.2 п.7.7. ст.7 Закону України Про податок на додану вартість внаслідок включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених за придбання сідлового тягача, бортового тентованого напівпричіпа та запчастин до них, які зареєстровані за ним як за фізичною особою, а не субєктом підприємницької діяльності. Вважає податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечила з мотивів, викладених у письмовому запереченні.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши подані суду докази, суд дійшов висновку що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що субєкт підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_3, відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію є приватним підприємцем, згідно ліцензії серії АВ №196341 від 22.10.2006 року вправі здійснювати діяльність по наданню послуг з перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом загального користування, а саме: внутрішніх та міжнародних перевезень вантажів, в період з 23.10.2006 року по 22.10.2011 року.

Відповідно до свідоцтва №66275323 від 06.10.2000р., виданої ДПІ в м.Івано-Франківську, ОСОБА_3 є платником податку на додану вартість.

ДПІ в м.Івано-Франківську 30.09.2010 року проведено документальну невиїзну позапланову перевірку субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_3 з питань достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість по декларації за січень 2008 року.

За результатами перевірки складено акт №16335/17-3/НОМЕР_1 від 30.09.2010р., в якому зафіксовані виявлені порушення вимог п.п.7.4.1, п.п.7.4.4 п.7.4. п.п7.7.1, п.п.7.7.2 п.7.7. ст.7 Закону України Про податок на додану вартість внаслідок включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість в розмірі 69350 грн. за придбані підприємцем сідловий тягач та бортовий тентований напівпричіп, а також сум податку на додану вартість в розмірі 1177 грн. за придбані підприємцем запчастин до них.

На підставі акту перевірки податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення №/0 від 15.10.2010 року, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 70 527 грн. (а.с.20).

Крім того, судом встановлено, що 18.04.2008 року ДПІ в м.Івано-Франківську проводилась виїзна позапланова перевірка підприємця ОСОБА_3 з питань достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість по декларації за січень 2008 року, якою підтверджено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість за січень 2008 року в розмірі 78409 грн. (а.с.21-39).

Підставою для зменшення позивачеві суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 70 527 грн. слугував висновок податкового органу про те, що позивач, будучи субєктом підприємницької діяльності, зареєстрованим платником податку на додану вартість, протиправно включив до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість за придбані ним сідловий тягач DAF TE95XF, бортовий тентований напівпричіп KOEGEL SN24, запчастини (шини), оскільки вказані транспортні засоби згідно листа управління ДАІ УМВС в Івано-Франківській області від 21.06.2010 року зареєстровані у МРЕВ 11.01.2008 року за фізичною особою ОСОБА_3, а не за субєктом підприємницької діяльності ОСОБА_3 А відтак у позивача відсутнє право на бюджетне відшкождування податку на додану вартість за січень 2008 року.

Порядок визначення суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до державного бюджету України або відшкодуванню з нього (бюджетному відшкодуванню) та строки проведення розрахунків регламентовано пунктом 7.7 статті 7 Закону України Про податок на додану вартість.

Відповідно до пп.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сум податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно п.п. 7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг); або залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до п.7.4.1 п.7.4 ст.7 вказаного Закону податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Якщо у подальшому такі товари (послуги) починають використовуватися в операціях, які не є об'єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно зі статтею 5 цього Закону, чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів, то з метою оподаткування такі товари (послуги), основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає початок такого використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження).

Якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту (п.п. 7.4.4. п.7.4 ст.7 Закону).

Висновки відповідача, зроблені в акті перевірки від 30.09.2010 року, з посиланням на вказану норму закону з урахуванням того, що придбані позивачем транспортні засоби за запчастини не зареєстровані за ним як за підприємцем, суд оцінює критично з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, позивачем до складу податкового кредиту було віднесено суми ПДВ з операцій, відповідно до яких позивач придбав сідловий тягач DAF T95 XR(АВСТРІЯ) на суму 211 122,32 грн.(46 446,91 грн. ПДВ), напівпричіп KOEGEI SN 24 (Німеччина) на суму 104 105,14 грн. (22 903,13 грн.-ПДВ) та запасні частини (шини) у ТзОВ Протектор на суму ПДВ 1176,67 грн.

В судовому засіданні встановлено, що придбаний сідловий тягач та напівпричіп, як і інші транспортні засоби, що є у власності позивача (та підтверджуються даними МРЕВ) позивач використовував для здійснення підприємницької діяльності, а саме: вантажних перевезень, та, як вбачається з акту перевірки, діяльність з надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом загального користування являється основним видом його діяльності.

Відповідно до пункту 6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 р. №1388, транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції. При цьому зазначено, що транспортні засоби, що належать фізичним особам - підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Поряд з цим, відповідно до ст.2, ч.1 ст.318 Цивільного кодексу України субєктами права власності є Український народ, фізичні та юридичні особи, держава Україна, Автономна республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Згідно із ч.1 ст.320 Цивільного кодексу України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст.325 Цивільного кодексу України субєктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Законом може бути встановлено обмеження розміру земельної ділянки, яка може бути у власності фізичної та юридичної особи.

Відповідно до ч.2 ст.128 Господарського кодексу України громадянин-підприємець відповідає за своїми зобовязаннями усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення.

Суд зазначає, що субєктом права власності визнається фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, яке не може знаходитися взагалі у власності фізичної особи, і водночас законодавцем не відокремлюється такий субєкт права власності як фізична особа-підприємець.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності»ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності, як надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом відповідно до видів робіт, визначених Законом України «Про автомобільний транспорт».

Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом відповідно до видів робіт, визначених Законом України «Про автомобільний транспорт», затверджені спільним наказом Держкомпідприємництва, Мінтрансзв'язку від 01.02.2008 за № 9/119, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 21.02.2008 за № 140/14831, пунктом 1.3 яких визначено, що ліцензійні умови є обовязковими для виконання субєктами господарювання, які надають послуги з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом відповідно до видів робіт, визначених Законом України «Про автомобільний транспорт», та субєктами господарювання, які мають діючі ліцензії з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі) та з надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі.

Судом встановлено, що позивач на підставі ліцензії серії АВ №196341 від 22.10.2006 року здійснює діяльність по наданню послуг з перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом загального користування, а саме: внутрішніх та міжнародних перевезень вантажів, в період з 23.10.2006 року по 22.10.2011 року (а.с.81). Придбані позивачем сідловий тягач та напівпричіп відповідно до свідоцтв про реєстрацію, виданих МРЕР ДАІ УМВС України в Івано-Франківській області, зареєстровані за позивачем (а.с.68-69, а.с.89).

Крім того, в судовому засіданні представник позивача в підтвердження використання підприємцем ОСОБА_3 даних транспортних засобів у своїй підприємницькій діяльності надав суду наступні докази: вантажно митні декларації та платіжне доручення про попередню оплату за митне оформлення ВМД (а.с.86-88); інвентарні картки обліку основних засобів, акти приймання-передачі основних засобів (а.с.96-99); відомості про нарахування амортизації основних фондів за період з грудня 2007 року по вересень 2010 року (а.с.126-160); подорожні листи вантажного автомобіля у міжнародному сполучені, міжнародні товарно-транспортні накладні (а.с.161-231).

В судовому засіданні представник позивача підтвердив використання у підприємницькій діяльності позивача придбаних запчастин до автомобілів (шин) наступними доказами: платіжними дорученнями, що засвідчують придбання шин (а.с.82-85); видатковими та податковими накладними (а.с.90-95); реєстром отриманих податкових накладних за грудень 2007 року (а.с.104); картками обліку пробігу (наробітку) пневматичної шини разом з таблицями даних обліку пробігу (наробітку) пневматичної шини та корточками обліку автошин (а.с.105-125).

Таким чином, висновки ДПІ в м.Івано-Франківську про те, що підприємець ОСОБА_3 не є субєктом права власності на автомобілі, зареєстровані на нього як на фізичну особу, а тому не міг використовувати дані автомобілі у своїй підприємницькій діяльності, а відтак, віднести до складу податкового кредиту суми ПДВ з операцій, відповідно до яких він придбав сідловий тягач DAF T95 XR(АВСТРІЯ) на суму 211 122,32 грн.(46 446,91 грн. ПДВ), напівпричіп KOEGEI SN 24 (Німеччина) на суму 104 105,14 грн. (22 903,13 грн.-ПДВ) та запасні частини (шини), не відповідають нормам діючого законодавства.

При цьому, як зазначив представник позивача та не заперечила представник відповідача, при проведенні перевірки 30.09.2010 року жодні первинні документи ДПІ в м.Івано-Франківську у фізичної особи підприємця ОСОБА_3 не витребовувала, в той же час в акті перевірки податковий орган робить посилання на непредставлення позивачем ряду первинних документів (а.с.12).

За наведених підстав, суд відхиляє доводи відповідача щодо безпідставності включення до складу податкового кредиту сум податкового зобовязання з податку на додану вартість, які було сплачено позивачем при придбанні ним спірних транспортних засобів та запасних частин, у звязку із реєстрацією транспортних засобів за позивачем не як за субєктом підприємницької діяльності, а як за фізичною особою, а, відтак, не використання їх ОСОБА_3 у підприємницькій діяльності, оскільки, виходячи з аналізу вимог п. 7.4 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість, до складу податкового кредиту включається податкові зобовязання позивача з податку на додану вартість, які входять у ціну товару, який ним був придбаний з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такого платника податку.

В той же час суд зазначає, що відповідно до п.п.7.7.4 п.7.7. ст.7 цього Закону платник податку, який має право на одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування, подає відповідному податковому органу податкову декларацію та заяву про повернення такої повної суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Протягом 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації, податковий орган проводить документальну невиїзну перевірку (камеральну) заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право протягом такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку (документальну) платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування. Податковий орган зобов'язаний у п'ятиденний термін після закінчення перевірки надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету (п.п. 7.7.5 п.7.7. ст.7 даного Закону).

Відповідно до п.7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»наказом Державної податкової адміністрації України N 350 від 18.08.2005р. затверджено Методичні рекомендацій щодо взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби України при організації та проведенні перевірок достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість, якими встановлено аналогічний порядок проведення таких перевірок.

З урахуванням зазначених норм, суд вважає неправомірним проведення ДПІ в м.Івано-Франківську документальної невиїзної позапланової перевірки 30.09.2010 року, підставою для проведення якої був лист з УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області, оскільки Законом України «Про податок на додану вартість»передбачено право податкового органу провести спочатку камеральну перевірку, а потім позапланову виїзну перевірку (документальну) платника для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування. При цьому відсутнє право провести 18.04.2008 року позапланову виїзну перевірку (документальну) з питань достовірності нарахування бюджетного відшкодування за січень 2008 року, а 30.09.2010 року - документальну невиїзну перевірку (камеральну) з тих самх питань (достовірності нарахування бюджетного відшкодування за січень 2008 року).

Крім того, в акті перевірки від 18.04.2008 року робиться посилання на довідку МРЕВ, згідно якої придбані позивачем транспортні засоби були за ним зареєстровані (а.с.31). Вказане свідчить, що відповідачем під час проведення перевірки була досліджена інформація щодо реєстрації транспортних засобів. В той же час лист УДАІ УМВС в Івано-Франківській області з того самого питання в подальшому став підставою для проведення перевірки 30.09.2010 року.

За змістом ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_1 України.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позивач правомірно відніс до скдладу податкового кредиту суми ПДВ, сплачені ним за сідловий тягач DAF TE95XF, бортовий тентований напівпричіп KOEGEL SN24 та запчастини (шини) та правомірно відніс сплачені суми податку на додану вартість до бюджетного відшкодування, а відтак податкове повідомлення-рішення №/0 від 15.10.2010 року, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 70 527 грн., є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 2, 8-14, 86, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ в м.Івано-Франківську №/0 від 15.10.2010 року, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за січень 2008 року в розмірі 70 527 грн.(сімдесят тисяч п"ятсот двадцять сім тисяч гривень).

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 3,40 грн. судового збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Лучко О.О.

Постанова складена в повному обсязі 06.12.2010 року.