Справа № 22-а-1057/11
Суддя: Голуб С. А.
Дата ухвалення: 2011-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2011 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Г оловуючого судді: Поліщука М.А.

суддів: Малорода О.І., Голуб С.А.

розглянувши у в порядку письмового провадження в приміщенні апеляційного суду Київської області адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради на постанову Славутицького міського суду Київської області від 16 червня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради про стягнення недоотриманих сум щорічної одноразової допомоги на оздоровлення,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до Славутицького міського суду Київської області з позовом про стягнення недоотриманих сум одноразової допомоги на оздоровлення за 2008 рік. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач в порушення вимог статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачує компенсацію за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, що є інвалідом III групи, захворювання якої повязане з наслідками аварії на ЧАЕС, що не співвідноситься з мінімальною заробітною платою, внаслідок чого за 2008 рік утворилась заборгованість у відповідному розмірі трьох мінімальних заробітних плат, яку і просила стягнути.

Постановою Славутицького міського суду Київської області від 16 червня 2009 року позов задоволено. Визнано дії Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області в частині відмови у перерахунку виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на оздоровлення за 2008 рік в розмірі трьох мінімальних заробітних плат неправомірними. Зобовязано Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 недоотриману суму одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2008 рік.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням. Управління соціального захисту населення виконкому Славутицької міської ради Київської області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального права, неповно зясовано обставини справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду

обставинам справи, що призвело до неправильного її вирішення, та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є постраждалою внаслідок аварії на ЧАЕСІ категорії, що підтверджується копією посвідчення № 401941 (а.с. 8) та їй встановлена II група інвалідності (а.с.7).

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" учасникам аварії на Чорнобильській АЕС І категорії має виплачуватись щорічна допомога на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Судом першої інстанції було встановлено, що щорічну одноразову допомогу на оздоровлення позивачка отримала в липні 2008 року в розмірі 90 грн., що підтверджено довідкою недоотриманої суми на оздоровлення за 2008 рік від 28.05.2009 року.

ОСОБА_1 оспорюючи дії відповідача вважала, що він отримувала державну допомогу значно нижчу, ніж це передбачено ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у звязку з чим звернулася до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку про порушення відповідачем норм ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів вважає зазначений висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Статтею 19 ч.2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та Законами України (ст. 113 Конституції України).

При винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, правомірно прийшов до висновку, що постанова КМ України № 562 від 12.07.2005 року "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суперечить ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та ч. 2 ст. 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції України та Законами України, оскільки істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Також суд першої інстанції правильно не взяв до уваги посилання представника відповідача на ст. 62 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою встановлено, що розяснення порядку застосування цього Закону проводиться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обовязковими для виконання міністерствами та

іншими центральними органами державної виконавчої влади, всіма субєктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості га форм власності.

Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розмір мінімальної пенсії за віком, розмір якої визначається лише за правилами передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року N 9 "Про застосування Конституції україни при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (ст.З), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

Виходячи з засад пріоритетності Законів України над урядовими нормативними актами, а також враховуючи, що згідно ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина (п. 1) та основи соціального захисту (п. 60) при вирішенні даного спору Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про застосування ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Крім того, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, правомірно застосував ч. 2 ст. 99 КАС України, якою встановлений річний строк звернення до адміністративного суду, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвачено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у постанові суду першої інстанції, висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи, постанова суду ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для її скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області - залишити без задоволення.

Постанову Славутицького міського суду Київської області від 16 червня 2009 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до частини 5 статті 254 КАС України та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: