Справа № 803/2091/14
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року Справа № 876/11132/14

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Мікули О.І., Курильця А.Р.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2014р. по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВМП» до Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

09.10.2014р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області форми «Р» від 18 червня 2014 року №, яким нараховано основне зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1011350,00 грн. та штрафні санкції у сумі 505675,00 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що належним чином здійснює розподіл податкового зобов'язання між загальною та спеціальною декларацію з ПДВ, а твердження податкового органу, що базу розподілу необхідно брати з рядка 1 загальної декларації (загальний обсяг постачання без врахування коригування), а не з рядка 9 (усього податкового зобов'язань з врахуванням коригування), є безпідставним та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Стосовно нереальності господарських операцій з ТзОВ «Техно-Торг» та ТзОВ «Технолоджик» позивач зазначає, що факт закупівлі терміналів, комп'ютерної техніки та картриджів у цих контрагентів підтверджується належними та допустимими первинними документами. Крім того, в актах перевірки ДПІ у Голосіївському районі м.Києва та ДПІ у Деснянському районі м.Києва, на які посилається податковий орган на підтвердження нереальності, господарські операції з ТзОВ «ВМП» не перевірялися.

Також підприємство не погоджується з твердженням інспекції, що винагорода за користування технічними умовами відноситься до роялті, оскільки воно характерне тільки для об'єктів інтелектуальної власності, а технічні умови, які за своєю суттю є нормативними документами та частиною державних стандартів, не охороняються авторським правом. Такий самий висновок зроблений патентним повіреним Гірним Ю.І. у довідці від 02 червня 2014 року №1/02-06-14 та співробітником НДІ інтелектуальної власності АПрН України у відповідній науково-дослідній статті.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2014р. позов задоволено.

Податковий орган оскаржив дану постанову з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом не враховано, що ТзОВ «ВМП" в порушення п.3, 4 підрозділу 2 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України не веде окремий облік операцій з процесу виготовлення готової продукції: як вироблених м'ясних (ковбасних) виробів, які знаходять своє відображення в податковій декларації, по якій ведуться розрахунки з бюджетом так придбання м'яса в живій вазі, що знаходить відображення у податковій декларації з податку на додану вартість переробного підприємства для обрахування відсотку розподілу товарів (робіт, послуг), які повинні знайти своє відображення у податкових деклараціях з ПДВ. Указаний розподіл відбувається у тому періоді, в якому здійснювалось відповідне виготовлення та/або придбання в порядку передбаченому п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2011р. №246.

Тому, перевіркою такий розподіл проведено самостійно на підставі даних бухгалтерського обліку товариства та встановлено, що ТзОВ „ВМП" в порушення п.185.1 ст.185, ст.187 Податкового кодексу України завищено податкові зобов'язання податкових декларацій з податку на додану вартість по яких ведуться розрахунки з бюджетом за березень 2013р. на 14460 грн. та занижено за період з квітня по грудень 2013 р. загальну суму 334968 грн., в тому числі за квітень - 4455 грн., травень - 60614 грн., за червень - 86979 грн., за липень - 46172 грн., за серпень - 12777 грн. за вересень - 67482 грн. за жовтень - 985 грн., за листопад - 40275 грн., за грудень - 15229 грн., а по податкових деклараціях з податку на додану вартість (переробного підприємства) відповідно занижено податкове зобов'язання за березень 2013р. на 14460 грн. та завищено податкові зобов'язання за період з квітня по грудень 2013 р. на загальну суму 334968 грн., в тому числі за квітень - 4455 грн., травень -60614 грн., за червень - 86979 грн.. за липень - 46172 грн.. за серпень - 12777 грн.. за вересень - 67482 грн., за жовтень - 985 грн.. за листопад - 40275 грн., за грудень - 15229 грн.

Крім того, перевіркою податкового кредиту встановлено його завищення в загальних податкових деклараціях з податку на додану вартість на загальну суму 690842 грн..

Перевіркою встановлено, що Ліцензійний договір на право передачі торгівельних марок та промислових зразків №2/ТМ від 01.07.2010р. не пройшов процедуру реєстрації в державних органах, а також підприємством не надано копії Ліцензії або виписки з Ліцензійного договору про реєстрацію договору в державних органах. Тобто, ТзОВ «ВМП» придбав право на використання об'єкта інтелектуальної власності без одержання права власності на нього, винагорода і платежі) за таке використання не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість згідно з п.п.196.1.6 п.196.1 ст.196 ПК України.

За результатами перевірки з посиланням на п.п.185.1 ст.185, п.198.2, 198.3, 198.6 ст.198. п.п.196.1.6 п.196.1 ст.196 Податкового кодексу України зроблено висновок, що ТзОВ «ВМП» по взаємовідносинах із ТзОВ «СМП» завищено податковий кредит з ПДВ на загальну суму 830965 грн., в тому числі по загальній декларації в сумі 674365 грн. та по переробній декларації в сумі 156600 грн.

За результатами аналізу документів, що є в обліковій справі підприємства, податкової звітності не встановлено наявність у ТзОВ «Техно-Торг» власних, орендованих по договорах лізингу, складських, торгівельних. виробничих та інших приміщень, які суб'єкт господарювання міг би використовувати при здійсненні фінансово-господарської діяльності.

Для підтвердження проведених в обліку господарських операцій з придбання товарів,

крім видаткових, податкових накладних, під час проведення перевірки ТзОВ „ВМП" не надано документів, які б підтверджували доставку товарів від ТОВ «Техно Торг» до ТзОВ «ВМП" та засвідчували факт їх транспортування зокрема, не надано товарно-транспортних накладних або подорожніх листів, не надано сертифікатів (паспортів) якості або відповідності на придбаний товар, актів прийому-передачі придбаних товарів та договору купівлі-продажу.

За результатами перевірки з посиланням на п.п.185.1 ст.185, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України зроблено висновок, що ТзОВ «ВМП» по взаємовідносинах із ТзОВ «Техно Торг» завищено податковий кредит з ПДВ на загальну суму 2269 грн., в тому числі за липень 2012р. - 1664 грн. за серпень 2012р. - 605 грн.

На підприємстві ТзОВ «ВМП» відсутні будь-які документи, що підтверджували б доставку товару від ТзОВ «Технолоджик» до покупця (ТзОВ «ВМП»),

Відповідно до інформації, що надійшла від ДПІ у Деснянському районі ГУ Міндоходів у м.Києві отримано матеріали перевірки ТзОВ «Технолоджик» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за 2012 р. встановлено, що ТзОВ «Технолоджик» не знаходиться за юридичною адресою, у нього відсутні всі необхідні умови для ведення господарської діяльності, відсутні виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби, та встановлено невідповідність формування податкових зобов'язань на суму 14210 грн. та зроблено висновок, що контрагенти неправомірно скористались податковим кредитом в сумі 14210 грн. за грудень 2012 року.

Відповідно до пункту 1 підрозділу 2 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України у період до 1 січня 2015 року податок на додану вартість юридичними особами, які зареєстровані платниками податку на додану вартість, при здійсненні ними операцій з постачання власної виробленої продукції (молока, молочної сировини, молочних продуктів, м'яса, м'ясопродуктів, іншої продукції переробки тварин (шкур, субпродуктів, м'ясо-кісткового борошна), виготовленої з поставлених молока або м'яса в живій вазі сільськогосподарськими підприємствами, визначеними розділом V Кодексу, іншими юридичними і фізичними особами, у тому числі фізичними особами - підприємцями, які самостійно вирощують, розводять, відгодовують продукцію тваринництва, визначену розділом V Кодексу (далі - переробні підприємства), справляється з урахуванням таких особливостей:

Підпунктами 3, 4 пункту 1 зазначеного підрозділу передбачено, що переробне підприємство веде окремий облік операцій з постачання власно виробленої продукції (молока, молочної сировини, молочних продуктів, м'яса, м'ясопродуктів, іншої продукції переробки тварин (шкур, субпродуктів, м'ясо-кісткового борошна), виготовленої з поставлених молока або м'яса в живій вазі сільськогосподарськими товаровиробниками (далі - продукція), і з постачання інших товарів/послуг, у тому числі продукції, виготовленої із сировини, визначеної у підпункті 1 цього пункту, та складає податкову декларацію з податку на додану вартість і податкову декларацію з податку на додану вартість щодо діяльності з постачання продукції.

Переробне підприємство суму сплаченого (нарахованого) податкового кредиту по виготовлених та/або придбаних товарах/послугах, основних засобах, які використовуються частково для виготовлення продукції, а частково для виготовлення інших товарів/послуг, розподіляє виходячи з частки використання таких товарів/послуг, основних засобів в операціях з постачання продукції та відповідно в операціях з постачання інших товарів/послуг, з урахуванням вимог розділу V Кодексу.

Згідно з п.п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; у) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до п.п.196.1.6 п.196.1 ст.196 ПК України не є об'єктом оподаткування операції з виплат дивідендів, роялті у грошовій формі або у вигляді цінних паперів, які здійснюються емітентом.

Просить скасувати постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, а відтак на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що податковим органом проведено планову виїзну перевірку ТзОВ «ВМП» з питань дотримання податкового законодавства за період з 01 липня 2012 року по 31 грудня 2013 року, за результатом якої був складений акт перевірки від 20 травня 2014 року №398/57/2200/36266887 (т.1 а.с.196-232), яким встановлено порушення підприємством підпункту 185.1 статті 185, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, підпунктів 196.1.6 пункту 196.1 статті 196 Податкового кодексу України, чим занижено податок на додану вартість на загальну суму 1011350,00 грн.

В порушення пунктів 3,4 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, підприємство не веде окремий облік операцій з процесу виготовлення готової продукції: як вироблених м'ясних (ковбасних) виробів, які знаходять своє відображення в податковій декларації, по якій ведуться розрахунки з бюджетом, так і придбання м'яса в живій вазі, що знаходить своє відображення у податковій декларації з ПДВ переробного підприємства. При проведенні перевірки розрахунку розподілу податкових зобов'язань між податковою декларацією переробного підприємства та податковою декларацією, по якій ведуться розрахунки з бюджетом встановлено, що він проведений позивачем на підставі оборотно-сальдових відомостей, аналізу сум продажу по номенклатурі товарів, та враховує суми проведених підприємством коригувань податкових зобов'язань в сторону зменшення, пов'язані із зміною вартості та кількості реалізованої готової продукції, внаслідок чого між деклараціями розподіляється сума податкових зобов'язань, задекларована в рядку 9 загальної податкової декларації.

Також під час перевірки було встановлено, що між ТзОВ «ВМП» (користувач) та ТзОВ «СМП» (власник) був укладений договір від 01 липня 2010 року (із змінами внесеними додатковою угодою від 10 липня 2010 року), відповідно до якого власник зобов'язувався надати користувачеві у строкове платне користування технічні умови та технологічні інструкції, а користувач зобов'язувався прийняти їх та сплачувати власнику плату за використання в розмірі 288 грн. за 1 тону реалізованої продукції. На думку податкового органу, винагорода за користування технічними умовами є роялті, яке відповідно до підпункту 196.1.6 пункті 196.1 статті 196 Податкового кодексу України не може бути об'єктом оподаткування та підставою для формування податкового кредиту (т.1 а.с.205-206).

Крім того, згідно акту ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м.Києві від 11 жовтня 2013 року №385/3-22-08-35791183 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТзОВ «Техно-Торг» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків у 2012 році» встановлено, що діяльність контрагента позивача носить нереальний (фіктивний) характер з огляду на відсутність основних засобів та трудових ресурсів для здійснення своєї діяльності. Аналогічні за змістом висновки зроблені в акті перевірки ДПІ у Деснянському районі ГУ Міндоходів у м.Києві відносно ТзОВ «Технолоджик». З наведених підстав Нововолинською ОДПІ зроблений висновок про нереальність господарських операцій з цими контрагентами та про безпідставне формування податкового кредиту (т.1 а.с.207-213).

ТзОВ «ВМП» не погодилося з такими висновками податкового органу та направило письмові заперечення на акт перевірки (а.с.42-48).

За результатом розгляду заперечень, Нововолинською ОДПІ був складений письмовий висновок від 13 червня 2014 року, в якому відхилені доводи підприємства (т.1 а.с.52-55).

На підставі акту перевірки від 20 травня 2014 року №398/57/2200/36266887 Нововолинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Волинській області винесене податкове повідомлення-рішення від 18 червня 2014 року №.

Підприємство оскаржило у адміністративному порядку, рішеннями Головного управління Міндоходів у Волинській області від 16 липня 2014 року №4280/10/03-20-10-03-06 та Державної фіскальної служби України від 08 вересня 2014 року №3044/6/99-99-10-01-15 скарги позивача залишені без задоволення (т.1 а.с.74-79, 88-92).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідача, виходячи з наступного:

Особливості формування податкового зобов'язання та податкового кредиту для підприємств, що перебувають на спеціальному режимі оподаткування діяльності у сфері сільського господарства визначені у статті 209 ПК України.

Сільськогосподарські (переробні) підприємства, що перебувають на спеціальному режимі оподаткування подають щомісяця до податкового органу дві податкові декларації - загальну та спеціальну, між якими здійснюється розподіл податкового зобов'язання та податкового кредиту в залежності від того, яка частина виробництва спрямована на виготовлення сільськогосподарської продукції, а яка на іншу діяльність.

Спір щодо правильності визначення відсотку розподілу між загальною та спеціальною декларацією з ПДВ між сторонами відсутній.

Щодо твердження податкового органу, що позивач мав застосовувати відсоток розподілу до рядку 1 податкової декларації з ПДВ, а не до рядку 9, тобто без врахування сум коригування, яке здійснюється на підставі ст.192 ПК України, то відповідно до п.192.1 цієї статті, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню. Якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов'язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок коригування податку.

П.192.3 ст.192 Податкового кодексу України, передбачено, що норма пункту 192.1 цієї статті не поширюється на випадки, коли постачальник товарів/послуг не є платником податку на кінець звітного (податкового) періоду, в якому був проведений такий перерахунок.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податковий орган не довів, як суду першої так і апеляційної інстанції, з яких підстав платник податків - переробне сільськогосподарське підприємство має використовувати процент розподілу до рядка 1 декларації з ПДВ (без врахування коригування відповідно до ст.192 ПК України), а не до рядка 9 декларації (податкове зобов»язання з врахування коригування).

Між ТзОВ «СМП» та ТзОВ «ВМП» був укладений ліцензійний договір №2/тм про передачу прав на використання торговельних марок та промислових знаків від 01 липня 2010 року, за умовами якого ТзОВ «СМП» надало право позивачу дозвіл на використання виключної ліцензії на торгівельні марки (знаки для товарів і послуг) та промислових зразків (т.1 а.с.147-151).

В подальшому, між сторонами були укладені додаткові угоди від 10 липня 2010 року, та від 03 липня 2012 року, в яких була змінена назва договору від 01 липня 2010 року №2/тм на «Договір про надання технічних умов в користування» та предмет договору, а саме сторони домовились, що власник (ТзОВ «СМП») зобов'язувався надати користувачеві (ТзОВ «ВМП») у строкове платне користування технічні умови та технологічні інструкції, а користувач зобов'язувався сплачувати плату за їх використання. Всього позивачу було передано право на використання технічними умовами ТУ У 15.1-1-2002 «Ковбаси варені, сосиски, сардельки», ТУ У 15.1.-2-2001 «Ковбасні вироби з м'яса птиці з харчовими композиціями» та технологічні інструкції до них. При цьому сторонами була встановлена винагорода за використання цих документів у розмірі 288,00 грн за одну тону реалізованої продукції (т.1 а.с.152-154).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що винагорода за використання технічних умов (далі - ТУ) та технологічних інструкцій не підпадає під визначення роялті в розумінні Податкового кодексу України, всупереч того, як трактує податковий орган, а тому ТзОВ «ВМП» правомірно віднесло суму сплаченої винагороди за користування ТУ до складу податкового кредиту, виходячи з наступного:

Відповідно до норм Закону України «Про стандартизацію», Закону України «Про авторське право і суміжні права», технічні умови містять у собі науково-технічну інформацію та не можуть бути визнані об'єктами права інтелектуальної власності на винаходи (корисні моделі), раціоналізаторську пропозицію та комерційну таємницю, а тому плата за користування ТУ не є роялті в розумінні пп.14.1.225 п.14.1 ст.14 ПК України.

Технічні умови не повинні та не містять всі суттєві ознаки винаходу, корисної моделі або раціоналізаторської пропозиції, наприклад - конкретна рецептура продукції, або оригінальні методи її виготовлення. ТУ лише встановлюють загальні технічні вимоги до продукції (параметри й розміри, основні показники та характеристики, вимоги до сировини, матеріалів, покупних виробів, комплектність, маркування, пакування), вимоги до безпечності, правила приймання, що передбачено у пункті 4.1 ДСТУ 1.3:2004 «Правила побудови, викладання, оформлення, погодження, прийняття та позначання технічних умов».

Технічні умови неможливо віднести до комерційної таємниці, яка охороняється авторським правом, оскільки п.2 ст.7 Декрету Кабінету Міністрів України «Про стандартизацію і сертифікацію» від 10 травня 1993 року №46-93 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено їх державну реєстрацію. А у пункті 1 цієї статті декрету визначено, що технічні умови містять вимоги, що регулюють відносини між постачальником (розробником, виготівником) і споживачем (замовником) продукції. Зміст ТУ стає відомим споживачам та органу державної реєстрації, що виключає включення до них відомостей, що становлять комерційну таємницю (ноу-хау).

Вищевикладене стверджується і довідкою представника у справах інтелектуальної власності (патентного повіреного), який посилаючись на статтю 10 Закону України «Про авторське право і суміжні права», що до об'єктів, котрі не підпадають правовій охороні належать нормативно-правові документи технічного характеру та статтю 15 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає інформацію для споживача, котра передбачена ТУ зробив висновок, що ТУ не можуть бути об'єктом захисту ні авторським ні патентним правом (т.1 а.с.56)

Щодо реальності господарських операцій між позивачем ТзОВ «Техно-Торг» та ТзОВ «Технолоджик», то колегія суддів зазначає наступне:

Позивачем доведений факт наявності податкової правосуб'єктності у позивача та його контрагента, господарської мети при придбанні товару, підтверджено рух активів у процесі здійснення господарської операції.

Факт постачання комп'ютерної техніки та комплектуючих підтверджується податковими накладними (т.1 а.с.137-139, 141, 143, 145), видатковими накладними (т.1 а.с.140, 142, 144, 146), а також журналом виданих довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей (т.2 а.с.3-6).

Господарські операції з ТзОВ «Техно-Торг» та ТзОВ «Технолоджик» були відображені в бухгалтерському обліку підприємства, що підтверджується відповідно оборотно-сальдовими відомостями (т.2 а.с.7-11).

Відповідно до даних Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, статутною діяльністю ТзОВ «Техно-Торг» згідно КВЕД-2010 є: 46.43 «Оптова торгівля побутовими електротоварами й електронною апаратурою побутового призначення для приймання, записування, відтворювання звуку й зображення», 46.51 «Оптова торгівля комп'ютерами, периферійним устаткованням і програмним забезпеченням (основний)», 46.52 «Оптова торгівля електронним і телекомунікаційним устаткованням, деталями до нього», 47.41 «Роздрібна торгівля комп'ютерами, периферійним устаткованням і програмним забезпеченням у спеціалізованих магазинах», 47.42 «Роздрібна торгівля телекомунікаційним устаткованням у спеціалізованих магазинах», 47.54 «Роздрібна торгівля побутовими електротоварами в спеціалізованих магазинах» (т.2 а.с.14-15).

У ТзОВ «Технолоджик» зареєстрованими видами діяльності є: 46.51 «Оптова торгівля комп'ютерами, периферійним устаткованням і програмним забезпеченням (основний)», 46.69 «Оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням», 46.90 «Неспеціалізована оптова торгівля», 47.41 «Роздрібна торгівля комп'ютерами, периферійним устаткованням і програмним забезпеченням у спеціалізованих магазинах» (т.2 а.с.16-17).

Щодо покликання відповідача на акти перевірки ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м.Києві від 11 жовтня 2013 року №385/3-22-08-35791183 та ДПІ у Деснянському районі ГУ Міндоходів у м.Києві від 31 жовтня 2013 року №348/7/26-52-22-03-17, то суд першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів, підставно відхилив такі, оскільки ці акти свідчать лише про неможливість провести зустрічну перевірку з контрагентами, а господарські операції з ТзОВ «ВМП» не були предметом перевірок (т.1 а.с.238-240).

Обов'язкової сертифікації якості товарів, що поставлялися ТзОВ «Техно-Торг» та ТзОВ «Технолоджик» (комп'ютерна периферія, картриджі) не передбачено, відповідно до статті 15 Декрету Кабінету Міністрів України «Про стандартизацію і сертифікацію» від 10 травня 1993 року № 46-93, а також Переліку продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні, який затверджений наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 01 лютого 2005 № 28, а тому немає необхідності у документах, які підтверджують якість поставлених товарів.

Щодо ненадання позивачем товарно-транспортних накладних на поставлений товар, то з акту перевірки (т.1 а.с.210) та усних пояснень представників позивача, вбачається, що поставки здійснювалися кур'єрською службою ТзОВ «Нова Пошта». Враховуючи невеликий об'єм товару (дрібна комп'ютера периферія, жорсткі диски, картриджі тощо). Крім того, слід зазначити, що сама по собі відсутність товаро-супровідних документів не може бути підставою для визнання операції нереальною, оскільки факт її проведення підтверджується іншими первинними документами (видатковими накладними, податковими накладними, довіреностями на отримання ТМЦ, оборотно-сальдовими відомостями).

Закон України «Про автомобільний транспорт» не містить вимоги до обов'язкової наявності товарно-транспортної накладної.

Дотримання наказу Мінтрансу України від 14.10.1997 року за №363 «Про затвердження правил перевезення вантажів автомобільним транспортом» є обов'язковим при здійснені транспортування вантажів. Вказані правила регламентують виключно порядок здійснення вантажних перевезень та не можуть встановлювати правила ведення податкового та бухгалтерського обліку платників податків.

Товарно-транспортні накладні є документами, які регламентують винятково взаємовідносини перевізника та замовника як учасників транспортного процесу.

Отже, відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансовий облік в Україні» товарно - транспортна накладна не є первинним документом, який містить відомості про господарську операцію, здійснену позивачем.

Щодо відсутності письмових договорів на поставку, то відповідно до ч.1 ст.205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи, що в первинних документах (видаткових накладних) були зафіксовані всі істотні умови поставки (назва, кількість товару, ціна), тому позивач та його контрагенти були вільні у виборі форми укладання договору - усної чи письмової. Таким чином, укладення ТзОВ «ВМП» з ТзОВ «Техно-Торг» та ТзОВ «Технолоджик» договорів в усній формі не може бути підставою для визнання господарської операції нереальною.

Реальність господарських операцій позивача з ТзОВ «Технолоджик» та ТзОВ «Техно-Торг» досліджувалась судом першої та апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і з тим, що відповідач не довів правомірності висновку про неправильне застосування ТзОВ «ВМП» проценту розподілу податкового зобов'язання між загальною та спеціальною (переробною) декларацією до бази оподаткування яка визначена у рядку 9 (з врахуванням коригування згідно статті 192 ПК України), а не у рядку 6 (без врахування коригування), враховуючи, що винагорода за використання технічних умов за своєю правовою природою не є роялті в розумінні Податкового кодексу України і позивач правомірно сформував податковий кредит по ньому.

При цьому, колегія суддів враховує вимоги ч.2 ст.71 КАС України, якою передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то воно не може бути скасоване чи змінене з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст.94 КАС України та Закону України «Про судовий збір», в редакції від 22.05.2015р., з Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.94, 160, 195 - 197, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області - залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2014р. по справі №803/2091/14- без змін.

Стягнути з Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області на рахунок отримувача 1004 УДКСУ у Галицькому районі м.Львова код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38007573 Банк отримувача ГУДКСУ у Львівській області Код банку отримувача (МФО 825014 Код класифікації доходів бюджету 22030001, "Призначення платежу" - судовий збір, код 34668371 - 535 (п»ятсот тридцять п»ять) грн. 92 коп. судового збору.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: М.П.Кушнерик

Судді: О.І.Мікула

А.Р.Курилець