Справа № 2а-2950/09/0970
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2010-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2010 р. Справа № 2а-2950/09/0970

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Гундяка В.Д.,

при секретарі Лавринович Т.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Івано-Франківську справу за позовом ОСОБА_1 до відділу Державної виконавчої служби Галицького районного управління юстиції про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця,

в с т а н о в и в:

02.11.2009 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до відділу державної виконавчої служби Галицького районного управління юстиції про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що постанова державного виконавця від 14.08.2009 року про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса про стягнення з нього коштів на користь Івано-Франківської філії ПриватБанку є протиправною та підлягає до скасування, як така що прийнята без дотримання вимог чинного законодавства та в порушення його прав та інтересів.

У судовому засіданні позивач та його представник за усною заявою позовні вимоги підтримали, суду пояснили, що постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на належне ОСОБА_1 нерухоме майно для задоволення вимог Івано-Франківської філії ПриватБанку в розмірі 143 950 грн. 48 коп. винесена протиправно та суперечить нормам Закону, оскільки виконавчий напис вчинений з порушенням чинного законодавства і не повинен підлягати виконанню. На думку представника позивача протиправними є і дії державного виконавця у виконавчому провадженні, так як копію постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику надіслано з порушенням строків, визначений строк добровільного виконання повинен був становити 15 днів, відповідач не був присутній при описі майна. Не погоджується також позивач та його представник з оцінкою арештованого майна. Крім того вважають, що державним виконавцем стягнення в першу чергу повинно було бути звернено на земельну ділянку.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що при відкритті виконавчого провадження та виконанні виконавчого напису нотаріуса діяв у повній відповідності з нормами чинного законодавства.

Вислухавши позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши подані докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних мотивів.

Судом встановлено, що 12.08.2009 року повноважний представник Івано-Франківської філії ПриватБанку подав на виконання відповідачу по справі виконавчий напис приватного нотаріуса від 07.08.2009 року за №1577 про звернення стягнення на нерухоме майно, що належить на праві власності позивачу по справі, для задоволення вимог банку в розмірі 143 950 грн. 48 коп.

Постановою державного виконавця від 14.08.2009 року відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса та боржнику до 21.08.2009 року надано строк для добровільного виконання.

Суд вважає посилання представника позивача на порушення Закону при прийнятті вищевказаної постанови безпідставними та погоджується з оскаржуваним рішенням державного виконавця з огляду на нижчевикладене.

У відповідності до п.4 ч.1 ст.3 ЗУ Про виконавче провадження виконавчі написи нотаріусів підлягають виконанню державною виконавчою службою відповідно до цього Закону.

Згідно вимог ЗУ Про виконавче провадження, який регулює спірні правовідносини, при надходженні до органу ДВС виконавчого документу в залежності від фактичних обставин, державним виконавцем приймається рішення про відкриття виконавчого провадження чи відмову у відкритті виконавчого провадження, у випадках, передбачених ст.26 вищезгаданого Закону. Відповідно до ч.2 ст. 24 та ч.2 ст. 26 вказаного Закону дане рішення оформляється відповідною постановою.

Вимоги до виконавчого документу, який пред'являється до виконання, встановлені ст. 19 вищевказаного Закону. Згідно ч.3 даної статті Законом можуть бути встановлені також інші додаткові вимоги до виконавчих документів.

Вимоги до змісту виконавчого напису встановлені ст. 89 ЗУ Про нотаріат. Оскільки дана норма визначає саме вимоги до виконавчого напису, як виконавчого документу, вона є спеціальною по відношенню до ст.19 ЗУ Про виконавче провадження, яка встановлює загальні вимоги до всіх виконавчих документів. Тому з урахуванням ч.3 ст. 19 ЗУ Про виконавче провадження згідно правил переваги спеціальної норми над загальною при конкуренції положень нормативно-правових актів однієї юридичної сили (якими є Закони України Про нотаріат та Про виконавче провадження), суд вважає, що при вирішенні питання щодо відповідності виконавчого напису, як виконавчого документу, вимогам чинного законодавства слід керуватись саме ст. 89 ЗУ Про нотаріат.

Як вбачається з оглянутого в судовому засіданні вищевказаного виконавчого напису, який предявлений до виконання, останній повністю відповідає вимогам ст.89 ЗУ Про нотаріат.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на незаконність вчинення виконавчого напису, так як згідно чинного законодавства державний виконавець не вправі перевіряти підставність та правомірність видання виконавчих документів, які предявляються до виконання, та давати оцінку діям нотаріуса.

Погоджується суд і з визначеним державним виконавцем строком для добровільного виконання.

Так згідно ч.2 ст.24 ЗУ Про виконавче провадження строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів. Згідно вимог вищевказаного Закону державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо виконання рішення у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом. Відповідно до виконавчого напису нотаріуса, який предявлений до виконання третьою особою, спосіб і порядок виконання рішення визначений виключно як звернення стягнення на предмет застави, а не виселення боржника. Тому посилання представника позивача на те, що в даному випадку строк для добровільного виконання повинен становити 15 днів є безпідставним та не може бути взяте до уваги.

Суд не вважає підставними посилання представника позивача на порушення права ОСОБА_1 на добровільне виконання рішення в звязку несвоєчасним отриманням та ознайомленням з постановою про відкриття виконавчого провадження, та на інші, наведенні представником позивача, обставини з огляду на нижчевикладене.

Постанова про відкриття виконавчого провадження є тільки оформленням рішення державного виконавця про наявність чи відсутність підстав для відкриття виконавчого провадження, а тому на переконання суду несвоєчасне отримання копії даної постанови боржником та інші наведені підстави не можуть заперечити правильності прийнятого рішення, а відтак і законності постанови.

Згідно ч.2 ст. 30 ЗУ Про виконавче провадження у разі, якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника при підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний виконавець відкладає провадження виконавчих дій у порядку, встановленому статтею 32 цього Закону, та поновлює боржнику строк для добровільного виконання рішення. Однак в судовому засіданні позивач визнав ту обставину, що він, як боржник, з заявою про відкладення проведення виконавчих дій чи поновлення строку на добровільне виконання до державної виконавчої служби не звертався. Жодних, дій спрямованих на добровільне погашення зазначеної у виконавчому написі заборгованості не вчиняв.

В ході судового розгляду знайшли своє підтвердження наведені позивачем інші факти недотримання державним виконавцем вимог ЗУПро виконавче провадження при здійсненні виконавчих дій у провадженні, відкритому оскаржуваною постановою.

Однак допущенні державним виконавцем порушення норм чинного законодавства при здійсненні виконавчих дій вже після відкриття виконавчого провадження не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови субєкта владних повноважень.

За таких обставин суд вважає, що вищезгадана постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята державним виконавцем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, тобто для виконання виконавчого напису, добросовісно, безсторнньо та з урахуванням усіх обставин справи, обраний в даній справі спосіб захисту порушеного права не відповідає змісту прав ОСОБА_1, як боржника у виконавчому провадженні, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.11, 71, 86, ч.3 ст.160, ст.162 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення встановлених ст.186 КАСУ строків подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги, якщо таку заяву чи скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання протягом десяти днів з дня складення постанови у повному обсязі заяви про її апеляційне оскарження, після чого протягом двадцяти днів апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у десятиденний строк з дня складення постанови у повному обсязі.

Суддя: Гундяк В.Д.

Постанова складена в повному обсязі 29.01.2010 року.