Справа № 2а-12664/11/2670
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2011-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

м. Київ

07 вересня 2011 року № 2а-12664/11/2670

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Блажівська Н. Є., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

до Треті особи Київської міської ради (КМДА), Головного управління земельних ресурсів Київської міської ради (КМДА), КП «Київський інститут земельних відносин» ГУ земельних ресурсів КМР (КМДА), Служби «Київдержекспертиза», Прокуратури Голосіївського району міста Києва Приватне підприємство «Ерідан», Гаражно-будівельний кооператив «Авіатор», Київський НДІ судових експертиз
провизнання незаконними (протиправними), недійсними та скасування рішень, технічної документації, позитивного висновку, листа прокуратури та висновку експертизи; зобовязання вчинити дії

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської міської ради (КМДА), Головного управління земельних ресурсів Київської міської ради (КМДА), КП «Київський інститут земельних відносин»ГУ земельних ресурсів КМР (КМДА), Служби «Київдержекспертиза», Прокуратури Голосіївського району міста Києва, треті особи Приватне підприємство «Ерідан», Гаражно-будівельний кооператив «Авіатор», Київський НДІ судових експертиз, в якому просив визнати незаконними (протиправними), недійсними і скасувати рішення Відповідачів в інтересах ПП «Ерідан»: Рішення Київської міської ради від 23 грудня 2004 року № 998/2408; від 8 лютого 2007 року № 108/769; від 27 листопада 2008 року № 663/663; технічну документацію КП «Київський інститут земельних відносин»ГУ земельних ресурсів КМР (КМДА) на підставі зацікавленої сторони по листу ПП«Ерідан»від 27 грудня 2010 року № 54 про відновлення межових знаків; Позитивний висновок № 6030 від 6 березня 2008 року Служби «Київдержекспертиза»щодо Проекту будівництва офісного центру і ПТО автомобілів на вул. Г. Андрущенко 4-Г у Шевченківському районі м. Києва; Лист прокуратури Голосіївського району м. Києва про призначення судово-почеркознавчого дослідження від 30 червня 2010 року і Висновок № 5138/10-11 Київського НДІ судових експертиз; зобовязати Київську міську раду вжити законодавчі заходи для припинення у ПП «Ерідан»права користування земельною ділянкою площею 0,0688 га на вул. Г. Андрущенко 4-Г у Шевченківському районі міста Києва, згідно з статтями 141, 143 Земельного кодексу України, з яким строк дії договору, підписаного від ПП неповноважною особо, закінчився, та знести побудований офісний центр, і цю земельну ділянку повернути ГБК «Авіатор», а у випадку відмови звернутися з позовом до суду.

Частинами 1 та 2 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України визначено вимоги до позовної заяви, а саме, у позовній заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається позовна заява; 2) ім'я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо такі є; 3) ім'я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо такі відомі; 4) зміст позовних вимог згідно з частиною третьою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; 5) у разі необхідності клопотання про звільнення від сплати судового збору; про звільнення від оплати правової допомоги і забезпечення надання правової допомоги, якщо відповідний орган відмовив особі у забезпеченні правової допомоги; про призначення судової експертизи; про витребування доказів; про виклик свідків, заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду тощо; 6) перелік документів та інших матеріалів, що додаються. На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції (далі адміністративна справа) переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктами 1 та 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно з частиною 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рішення суб'єкта владних повноважень у контексті положень Кодексу адміністративного судочинства України необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії.

Нормативно-правові акти це рішення, дію яких поширено на невизначене або визначене загальними ознаками коло осіб, і які призначені для неодноразового застосування щодо цього кола осіб.

Правові акти індивідуальної дії це рішення, які є актом одноразового застосування норм права, і дію яких поширено на конкретних осіб або які стосуються конкретної ситуації.

Відтак, під рішенням субєкта владних повноважень чи субєкта делегованих повноважень Суд розуміє юридичну форму рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обовязковий характер для субєктів цих відносин. Підставами для визнання рішення недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який прийняв це рішення. Умовою визнання акту недійсним є також порушення у звязку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

В той же час, Суд звертає увагу на те, що в позовній заяві Позивачем не обґрунтовано того, що технічна документація КП «Київський інститут земельних відносин»ГУ земельних ресурсів КМР (КМДА), Позитивний висновок № 6030 від 6 березня 2008 року Служби «Київдержекспертиза», ОСОБА_2 прокуратури Голосіївського району м. Києва про призначення судово-почеркознавчого дослідження від 30 червня 2010 року і Висновок № 5138/10-11 Київського НДІ судових експертиз, є рішеннями субєкта владних повноважень в розумінні Кодексу адміністративного судочинства.

Крім того, Суд вважає за необхідне зазначити про те, що справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України субєктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватись суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Суд звертає увагу на те, що Позивачем в позовній заяві не обґрунтовано наявності в оскаржуваних правовідносинах між ОСОБА_1 та КП «Київський інститут земельних відносин»ГУ земельних ресурсів КМР (КМДА), Службою «Київдержекспертиза»відносин влади і підпорядкування в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а також не доведено того, що, приймаючи оскаржувані документи, КП «Київський інститут земельних відносин»ГУ земельних ресурсів КМР (КМДА) та Служба «Київдержекспертиза»здійснювали владні управлінських функцій щодо Позивача.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, Позивачу слід привести зміст позовних вимог у відповідність до вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд також звертає увагу на те, що пунктом 5 частини 1 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у позовній заяві зазначаються у разі необхідності клопотання про звільнення від сплати судового збору; про звільнення від оплати правової допомоги і забезпечення надання правової допомоги, якщо відповідний орган відмовив особі у забезпеченні правової допомоги; про призначення судової експертизи; про витребування доказів; про виклик свідків, заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду тощо.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо подано заяву про поновлення цього строку, то чи є підстави для її задоволення).

Як підтверджується змістом позовної заяви та доданих до неї документів, Позивачем заявлено вимоги про визнання незаконними (протиправними), недійсними і скасування Рішення Київської міської ради від 23 грудня 2004 року № 998/2408; від 8 лютого 2007 року № 108/769; від 27 листопада 2008 року № 663/663; технічну документацію КП «Київський інститут земельних відносин»ГУ земельних ресурсів КМР (КМДА) на підставі зацікавленої сторони по листу ПП«Ерідан»від 27 грудня 2010 року № 54 про відновлення межових знаків; Позитивний висновок № 6030 від 6 березня 2008 року Служби «Київдержекспертиза»щодо Проекту будівництва офісного центру і ПТО автомобілів на вул. Г. Андрущенко 4-Г у Шевченківському районі м. Києва; Лист прокуратури Голосіївського району м. Києва про призначення судово-почеркознавчого дослідження від 30 червня 2010 року і Висновок № 5138/10-11 Київського НДІ судових експертиз.

Частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка була чинною до 30 липня 2010 року) було визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Так, 30 липня 2010 року набрав чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів», пунктом 3.7 Розділу XII «Прикінцеві положення»якого внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній станом на час звернення до суду) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В той же час, Позивачем, який з даною позовною заявою звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва лише 5 вересня 2011 року (про що свідчить відповідний реєстраційний напис на першій сторінці позовної заяви), не подано заяви про поновлення строку звернення до суду з даним позовом, як і не зазначено в позовній заяві поважних причин пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до ОСОБА_2 адміністративного суду України від 5 липня 2011 року № 944/11/13-4 «… згідно з пунктом 5 частини першої статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у разі необхідності у позовній заяві зазначається заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду. З аналізу зазначеної вище норми вбачається, що особа, яка звернулася до суду з адміністративним позовом після закінчення строку, встановленого статтею 99 КАС України, повинна разом із позовом подати заяву про його поновлення».

За таких обставин, для забезпечення дотримання вимог Кодексу адміністративного судочинства України, Позивачу слід подати до суду заяву про поновлення строку звернення до суду з даним адміністративним позовом з обґрунтуванням (шляхом надання належних доказів) причин поважності пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до частини 1 статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Зазначені в даній ухвалі недоліки Позивачу слід усунути шляхом подання до суду належним чином оформленої позовної заяви з приведенням позовних вимог у відповідність до статей 17, 105-106 Кодексу адміністративного судочинства України, а також заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з даним позовом (з наданням відповідних підтверджуючих доказів).

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 56, 58, 70, 106, 108 та 165 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Залишити позовну заяву без руху.

2. Встановити Позивачу 5-денний строк (з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху) на усунення недоліків позовної заяви. Днем отримання даної ухвали вважається день вказаний у повідомленні про вручення поштового відправлення.

3. Попередити Позивача про наслідки недотримання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, передбачені пунктом 1 частиною 3 статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала про залишення позовної заяви без руху може бути оскаржена особою, яка подала позовну заяву. Залишення позовної заяви без руху не позбавляють права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Блажівська