Справа № 442/4837/15а,2а/442/158/15
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року Справа № 876/8972/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Заверухи О.Б.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Андрушківа І.Я.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Сидор О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання незаконним рішення та зобов'язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

16.07.2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, в якому просив визнати незаконним рішення відповідача № 1/21-ч-6 від 22.06.2015 року про відмову в задоволенні заяви про визнання позивача ветераном органів внутрішніх справ України та зобов'язати відповідача визнати позивача ветераном органів внутрішніх справ України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що у червні 2015 року він звернувся до відповідача з відповідною заявою про надання йому статусу ветерана органів внутрішніх справ. Однак листом від 22.06.2015 р. №1/21-ч-6 йому відмовлено у задоволенні заяви. Відмова мотивована тим, що час навчання у вищому навчальному закладі (10 місяців 29 днів) до військової служби та служби в органах внутрішніх справ не враховується при обчисленні стажу служби для надання статусу «Ветерана МВС», тому немає правових підстав для надання такого статусу позивачу, оскільки строк його служби в пільговому обчислені становить менше 30 років. Разом з тим, наказом Головного управління міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 17.04.2014 року №138 о/с він був звільнений з 17.04.2014 року з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України через хворобу. Його вислуга років на день звільнення складала 22 роки 03 місяці 16 днів у пільговому обчисленні 30 років 00 місяців та 08 днів. Тому вважає, що має право на статус ветерана органів внутрішніх справ.

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 серпня 2015 року адміністративний позов задоволено. Визнано незаконним рішення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 1/21-ч-6 від 22.06.2015 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання його ветераном внутрішніх справ України. Зобов'язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області визнати ОСОБА_1 ветераном органів внутрішніх справ України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що дії відповідача щодо відмови позивачу у наданні статусу ветерана органів внутрішніх справ з підстав, що час навчання у вищому навчальному закладі не враховується при наданні статусу ветерана органів внутрішніх справ, є протиправними, оскільки відповідач діяв з порушенням норм чинного законодавства.

Не погодившись з вищенаведеною постановою, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та слідує з витягу з наказу від 17.04.2014 року за №138 о/с ГУМВС України у Львівській області підполковника міліції ОСОБА_1, старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Бориславського міського відділу ГУМВС, з 17.04.2014 року звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України за ст. 64 2б» (через хворобу)(а.с.3). Вислуга років на день звільнення у календарному обчислені та для виплати вихідної допомоги становить :22 роки 03 місяців 16 днів, у пільговому обчислені : 30 років 00 місяців 08 днів.

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області із заявою про надання йому статусу ветерана органів внутрішніх справ.

Листом № 1/21-ч-6 від 22.06.2015 року відповідачем відмовлено у наданні позивачу статусу ветерану органів внутрішніх справ з тих підстав, що час навчання враховується лише до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років та для визначення тривалості чергової відпустки за періоди служби(а.с.6). Підстав для надання статусу «Ветерана МВС» не має, оскільки вислугу років у календарному обчислені на день звільнення становила : 22 роки 0 місяці 16 днів та пільговому обчислені 30 років 00 місяців 08 днів, з урахування часу навчання у вищому навчальному закладі в кількості 10 місяців 29 днів, які не враховуються до обчислення вислуги для надання статусу «Ветеран МВС».

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції прийшов до висновку про неправомірність дій відповідача.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" ветеранами органів внутрішніх справ, визнаються громадяни України, які бездоганно прослужили в органах внутрішніх справ 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД.

Позивачу відмовлено у задоволенні його заяви у зв'язку з тим, що строк його служби у пільговому обчисленні становить менше 30 років, оскільки час навчання у вищому навчальному закладі в кількості 10 місяців 29 днів не враховується при такому обчисленні.

Відповідно до наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 09.07.2013 року № 138 о/с вислуга років позивача у пільговому обчисленні становить 30 років 00 місяців 08 днів. Зазначений наказ є чинним.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран органів внутрішніх справ" № 742 від 01.06.2002 року поширено дію "Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 р. № 1601, на видачу посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран органів внутрішніх справ".

Згідно із п.3 Порядку "Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 р. N 1601 (далі - Порядок №1601), підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби" є один з таких документів:

- наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку;

- довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності I чи II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов'язаних з виконанням обов'язків військової служби;

- посвідчення про нагородження медаллю "Ветеран Вооруженных Сил СССР".

Порядком №1601 встановлено, що відповідач зобов'язаний видати позивачу посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби" на підставі наказу про звільнення, в якому вже визначено строк служби позивача у пільговому обчисленні, що відповідає п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист". Право чи обов'язок відповідача щодо самостійного повторного розрахунку часу служби позивача цим положення не передбачено.

Отже, відмовляючи позивачу у наданні статусу ветерана органів внутрішніх справ з наведених підстав, відповідач вийшов за межі наданих йому повноважень.

Доводи відповідача, що розрахунок строку служби для надання статусу ветерана органів внутрішніх справ відповідно відмінний від розрахунку для призначення пенсії за вислугу років та для обчислення одноразової допомоги при звільненні, є необґрунтованим з наступних підстав.

Відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" поняття "календарна" та "пільгова" вислуги років, не визначає суть та порядок їх обчислення, з чого слідує, що ці поняття вживаються у розумінні Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", оскільки ці Закони регулюють спільну сферу правовідносин - соціальний захист громадян, звільнених, зокрема, з органів внутрішніх справ.

Крім того, відповідач, в обґрунтування свої доводів, не навів жодного нормативно-правового акту, чинного на час виникнення спірних правовідносин, що визначає порядок розрахунку строку служби (вислуги років) у пільговому обчисленні саме відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" та надає відповідачу право здійснювати такий розрахунок під час вирішення питання про встановлення статусу ветерана органів внутрішніх справ.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що справа не підсудна місцевому загальному суду як адміністративному суду з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 та ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні:

1) адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам;

2) усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;

4) усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська або Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ з приводу їхніх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Суд першої інстанції розглянув спір з порушенням правил предметної підсудності, не взявши до уваги, що однією зі сторін в справі є Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Львівській області - орган державної влади, а тому справа предметно підсудна окружному суду.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, оскільки прийняте з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області задовольнити частково.

Постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 серпня 2015 року у справі № 442/4837/15-а - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним рішення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 1/21-ч-6 від 22.06.2015 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання його ветераном внутрішніх справ України.

Зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області визнати ОСОБА_1 ветераном органів внутрішніх справ України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.Б. Заверуха

Судді: О.М. Гінда

В.В. Ніколін