Справа № 813/6112/15
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

18 листопада 2015 року №813/6112/15

м.Львів

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Сасевич О.М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Розпорядника реєстру відомостей про відсутність (наявність) судимостей - Департаменту інформаційно-аналітичного забезпечення Міністерства внутрішніх справ України, «зацікавлена сторона» Львівська філія Державного підприємства «Документ» про визнання дії та бездіяльності щодо невнесення відповідних змін до реєстру відомостей про відсутність (наявність) судимостей неправомірними, зобовязання внести зміни до реєстру та видати паспорт,-

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Розпорядника реєстру відомостей про відсутність (наявність) судимостей - Департаменту інформаційно-аналітичного забезпечення Міністерства внутрішніх справ України, «зацікавлена сторона» Львівська філія Державного підприємства «Документ» із вимогами про:

-«визнання дії та бездіяльності субєкта владних повноважень щодо тривалого невнесення відповідних змін до реєстру відомостей про відсутність (наявність) судимостей неправомірними, такими, які не відповідають загальним нормам права, порушують права і свободи громадянина, створюють перешкоди у реалізації конституційних прав та іншого, порушують наказ МВС 1603»;

-«зобовязання відповідача внести зміни до реєстру відомостей про відсутність (наявність) судимостей, що дало б право отримати паспорт громадянина України для виїзду за кордон»;

-«зобовязати ДП «Документ» видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України для виїзду за кордон, не зважаючи на зміст наданої МВС довідки за №1691939 від 06.11.2015 року».

Згідно вимог ст.107 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви, у тому числі зясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 106 цього Кодексу.

Перевіривши матеріали позовної заяви, суддя встановив, що таку подано без додержання вимог, визначених ст.106 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, у відповідності до частини 1 статті 105 КАС України, адміністративний позов подається до адміністративного суду у формі письмової позовної заяви.

Статтею 47 Кодексу адміністративного судочинства України прямо визначений склад осіб, які беруть участь у справі, а саме: сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб.

Згідно з ч.1 ст.50 Кодексу адміністративного судочинства України, сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

За приписами ч.2, ч.3 ст.50 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), субєкти владних повноважень. Відповідачем в адміністративній справі є субєкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Як вбачається із позовної заяви, із адміністративним позовом в якості позивача звернувся до суду ОСОБА_1, проте для встановлення особи позивача, останньому необхідно надати копії сторінок із паспорта громадянина України.

При цьому, із наявних в матеріалах позовної заяви документів також вбачається, що позивач звернувся до Департаменту інформаційно-аналітичного забезпечення МВС України, яке є структурним підрозділом апарату Міністерства внутрішніх справ України, що організовує і здійснює заходи, передбачені законодавством України та іншими нормативно-правовими актами центральних органів виконавчої влади, які спрямовані на інформаційно-аналітичне забезпечення правоохоронної діяльності органів і підрозділів внутрішніх справ України, що підтверджується змістом п.1.1 Положення про Департамент інформаційно-аналітичного забезпечення МВС України.

Отже, з аналізу наведеного вище Положення та норм Кодексу адміністративного судочинства України, слід прийти до висновку, що позивач звернувся з позовом до Департаменту інформаційно-аналітичного забезпечення МВС України, який не є юридичною особою, а є структурним підрозділом Міністерства внутрішніх справ України, а тому не може бути відповідачем у адміністративній справі в силу вимог ст.50 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин, позивачу потрібно визначити належного відповідача у справі.

Згідно ст.53 КАС України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача у будь-який час до закінчення судового розгляду, якщо рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обовязки.

Водночас, у вступній частині позовної заяви ОСОБА_1 визначено «зацікавлену сторону» Львівську філію Державного підприємства «Документ», до якої звернувся із однією з позовних вимог, однак, доцільним є наголосити, що позивач зобовязаний чітко визначити склад осіб, які беруть участь у справі та їх процесуальний статус у відповідності до приписів Кодексу адміністративного судочинства України, а також надати додаткові письмові обґрунтування щодо доцільності залучення до участі у справі «зацікавленої сторони» та предявлення до неї вимог.

Відповідно до пункту четвертого частини першої та частини другої статті 106 КАС України, у позовній заяві зазначається зміст позовних вимог, згідно з частинами четвертою і пятою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів. На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів.

Письмовими доказами є документи, які за змістом частини 2 статті 69, частини 4 статті 79, пункту 6 частини 1 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України подаються в оригіналах або належним чином засвідчених копіях.

У контексті наведених норм також встановлено, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження обставин, що викладені у позовній заяві, а також не зазначено причин неможливості їх надання разом із позовною заявою.

Більш того, на обґрунтування позовних вимог позивач посилається, окрім іншого, на вирок Торезького міського суду Донецької області від 29.07.2013 року у кримінальній справі №0549/5401/2012 про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ст.129 ч.1 КК України. У той же час, позивачем завіреної копії такого вироку, окрім копії його резолютивної частини, до позовної заяви не надано. Оскільки, кримінальна справа була порушена за ознаками вчинення злочину саме позивачем в адміністративній справі, тому останній мав можливість отримати завірену належним чином копію цього судового рішення (та процесуальних документів, винесених судом апеляційної інстанції), зокрема, із відмітками про набрання (не набрання) ним (и) законної сили.

Відповідно до припису норм ч.4 ст.105 КАС України, адміністративний позов може містити вимоги про:

1)скасування або визнання нечинним рішення відповідача - субєкта владних повноважень повністю чи окремих його положень;

2)зобовязання відповідача - субєкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії;

3)зобовязання відповідача - субєкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій;

4)стягнення з відповідача - субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю;

5)виконання зупиненої чи невчиненої дії;

6)встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень;

7)примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (ч.2 ст.2 КАС України).

Згідно з п.6 ч.1 ст.3 КАС України, адміністративний позов - це звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Виходячи із загального розуміння правового спору, публічно-правовий спір - це відносини, які виникають внаслідок реального або уявного порушення прав, свобод та інтересів учасників публічно-правових відносин.

Публічно-правові відносини - це відносини між органами влади і їх посадовими чи службовими особами, які здійснюють владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень і фізичними та юридичними особами.

Таким чином, слід зауважити, що у змісті позовної заяви відсутній виклад обставин, якими позивач обґрунтовує наявність публічно-правового спору у вказаних відносинах сторін, зокрема, не обґрунтовано у чому конкретно полягають порушення відповідача, а тому позивачу необхідно усунути вказані недоліки, шляхом належного обґрунтування заявлених позовних вимог.

Окрім цього, виходячи із змісту позовної заяви, вважаю, що позивачу необхідно запропонувати визначитись і щодо позовних вимог, сформульованих у прохальній частині адміністративного позову, оскільки такі підлягають уточненню з урахуванням вимог ст.105 КАС України.

Необхідним є також зауважити, що в обґрунтування своїх позовних вимог позивач не зазначає конкретних норм законодавства у сфері публічно-правових відносин, які на його думку порушив відповідач.

Відповідно до частини 3 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.

При цьому, відповідно до п.5 ч.1 ст.106 КАС України, у позовній заяві зазначаються, у разі необхідності - клопотання про звільнення від сплати судового збору; про витребування доказів.

За визначенням статті 1 Закону України «Про судовий збір», судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

В той же час, позивачем до позовної заяви не додано належного документа про сплату судового збору за подання позову, який містить вимоги немайнового характеру у розмірах, що передбачені статтею 4 Закону України «Про судовий збір».

Загалом, одночасно із зверненням до суду із позовною заявою позивачем заявлено клопотання про звільнення його від сплати судового збору.

Так, в обґрунтування клопотання про звільнення від сплати судового збору позивач зазначає про неможливість сплатити судовий збір, у звязку із тим, що він є людиною, яка переселена з зони АТО, зареєстрована у м.Львів, переніс захворювання мікроінсульту і потребує тривалого лікування за кордоном, де на нього також очікують родичі.

Згідно ст.8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, також суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати.

Відповідно до ст.88 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Тож, вирішуючи дане клопотання, вважаю, що наведені позивачем підстави для звільнення його від сплати судового збору є голослівними, позаяк не містять жодних документальних підтверджень цьому, а тому у задоволенні такого клопотання слід відмовити.

Окрім того, доцільним є розяснити, що відмова у задоволенні клопотання не позбавляє права позивача щодо повторного звернення із таким (після усунення недоліків, що слугували підставою для відмови).

Загалом, правові засади справляння судового збору, платників, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору на сьогодні визначено Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI (із відповідними змінами і доповненнями).

Згідно ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання субєктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою-підприємцем до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру встановлюється ставка судового збору - 1 розмір мінімальної заробітної плати, а у випадку подання позову фізичною особою - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

У свою чергу, відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», установлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі станом на січень 2015 року на рівні 1 218,00 грн.

Тож, за подання даного адміністративного позову, що містить три вимоги немайнового характеру позивачу необхідно сплатити судовий збір за кожну окрему вимогу, у відповідності до ст.4 Закону України «Про судовий збір».

У відповідності до положень ч.1 ст.108 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст.106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Отже, вважаю, що вищезазначені обставини унеможливлюють вирішити питання про відкриття провадження у справі у порядку ч.1 ст.107 КАС України, а тому позовну заяву належить залишити без руху та встановити позивачу строк для усунення її недоліків.

При усуненні недоліків позовної заяви позивачу необхідно врахувати вимоги глави 4 «Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень та поштових переказів», затверджених наказом Міністерства транспорту та звязку України №1149 від 12.12.2007 року та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 19.12.2007 року за №1383/14650.

Керуючись ст.ст.106, 108, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

У Х В А Л И В :

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Розпорядника реєстру відомостей про відсутність (наявність) судимостей - Департаменту інформаційно-аналітичного забезпечення Міністерства внутрішніх справ України, «зацікавлена сторона» Львівська філія Державного підприємства «Документ» про визнання дії та бездіяльності щодо невнесення відповідних змін до реєстру відомостей про відсутність (наявність) судимостей неправомірними, зобовязання внести зміни до реєстру та видати паспорт.

Позивачу усунути у строк включно до 30 листопада 2015 року недоліки позовної заяви, що зазначені у мотивувальній частині даної ухвали.

Розяснити позивачу, що у разі неусунення вказаних недоліків у строк до 30 листопада 2015 року включно, позовна заява, яку залишено без руху, підлягає поверненню.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати позивачу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст.254 КАС України.

Суддя Сасевич О.М.